Справа №461/7741/23
Провадження №1-кп/461/697/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2023 м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 06.09.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000654, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, розлученого, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є опікуном тітки інваліда II групи, працюючого виконавчим директором ресторану «Сувлакі тайм», невійськовозобов`язаного, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 05.09.2023 приблизно о 21.23 год. перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що по вулиці Руська, 20 у м. Львові, умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, своїми двома руками штовхав ОСОБА_6 у груди та наносив йому удари по нижніх кінцівках, а подальшому своєю правою та лівою рукою завдав два удари в ділянку голови потерпілого, та правою рукою одного удару в ліву руку потерпілого ОСОБА_6 .

Внаслідок вище вказаних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців на правому плечі, в ділянці внутрішньої кісточки лівого гомілково-ступеневого суглобу, підшкірний крововилив в ділянці правого ліктьового суглобу, поверхневого садна на лівому плечі, які згідно висновку експерта №740 від відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_3 наніс умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе в інкримінованому йому кримінальному проступку визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Пояснив, що працює в ресторані неподалік місця події, за два тижні до події кримінального правопорушення, між ним та потерпілим вже мав місце конфлікт через те, що потерпілий вважає, що працівники ресторану курять у невстановленому місці, що не відповідає дійсності, оскільки на його думку, це місце спеціально відведене для куріння. Мала місце шарпанина між ним та потерпілим, який порвав йому футболку, викликали поліцію. Приблизно через два тижні після цього, 05.09.2023 ввечері його покликали працівники ресторану через те, що знову з потерпілим ОСОБА_6 виник конфлікт через зауваження останнього щодо куріння працівників ресторану у невстановленому місці. Він вийшов на вулицю та ґрунті неприязних відносин, які у них вже були раніше, виник словесний конфлікт, який переріс у шарпанину та бійку, в процесі якої він спричинив потерпілому тілесні ушкодження, які зазначені в обвинувальному акті, та поламав його окуляри. Звертає увагу суду на те, що він також отримав легкі тілесні ушкодження, які йому спричинив потерпілий ОСОБА_6 , кримінальне провадження відносно якого перебуває на стадії досудового розслідування. Разом з тим, він дуже шкодує про вчинене, щиро розкаюється, просить у потерпілого вибачення за спричинену шкоду та обіцяє, що такого більше не повториться. Ствердив, що намагався відшкодувати заподіяну шкоду, однак їм так і не вдалось домовитися з потерпілим. Цивільний позов визнає частково, не заперечує щодо стягнення з нього матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на лікування в розмірі 649,70грн., а також матеріальної шкоди внаслідок пошкодження окулярів в розмірі 1386грн. Щодо моральної шкоди, то з врахуванням обставин справи, вважає її розмір завищеним та не заперечує щодо відшкодування 3000грн. моральної шкоди. Щодо витрат на правову допомогу, зазначає, що його позиція протягом усього кримінального провадження була незмінною, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності та справедливості їхнього розміру, не заперечує щодо відшкодування потерпілому 2000грн. витрат на правову допомогу. Крім того, просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ним не оспорюються по справі. При цьому вказав, що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст.349 КПК України йому зрозумілий.

Суд переконався, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення (проступку), у якому просить стягнути із ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням в розмірі 649,70грн., 1386грн. матеріальної шкоди внаслідок пошкодження окулярів, 20000грн. моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу в сумі 15000грн.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив факт спричинення йому легкого ступеня тяжкості тілесного ушкодження, яке спричинив йому обвинувачений ОСОБА_3 . Пояснив, що дійсно приблизно за два тижні до події кримінального правопорушення мав місце конфлікт між ним та працівниками ресторану, в тому числі ОСОБА_3 , через те, що останні курили поблизу зупинки громадського транспорту, де на його думку курити не можна, конфлікт закінчився викликом працівників поліції. Приблизно через два тижні, 05.09.2023 вечором він знову проходив по вулиці Руська, 20 м. Львові і побачив, що працівники ресторану знову там курять, зробив їм зауваження, через що і розпочався конфлікт. Тоді працівники покликали ОСОБА_3 , між ними на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин розпочався словесний конфлікт, який переріс у шарпанину та бійку, під час якого ОСОБА_3 спричинив йому тілесні ушкодження, які відносяться до легкого ступеня тяжкості, поламав йому окуляри. Щодо наявності в провадженні органу досудового розслідування кримінального провадження щодо спричинення ним ОСОБА_3 тілесних ушкоджень йому нічого невідомо. Зазначив, що спроби зі сторони обвинуваченого в добровільному порядку врегулювати конфлікт почались лише після залучення ним адвоката. Вважає, що йому окрім матеріальної спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю, порушенні звичного ритму життя, а також в тому, що обвинувачений всупереч нормам моралі дозволяє куріння поруч із зупинкою громадського транспорту, що вважає аморальним та неприпустимим. При призначенні покарання покладається на розсуд суду. Цивільний позов підтримує та просить задоволити. Крім того, потерпілий вважає недоцільним дослідження доказів, що до тих обставин, які ним та обвинуваченим не оспорюються. При цьому вказав, що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст.349 КПК України йому зрозумілий.

Представник потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні заявлений цивільний позов підтримав, просить призначити покарання обвинуваченому згідно вимог Закону. Крім того, вважає недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які потерпілим та обвинуваченим не оспорюються. При цьому вказав, що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст.349 КПК України йому зрозумілий.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений, потерпілий та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України кваліфіковано вірно, оскільки він умисно наніс потерпілому ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальний проступок, має міцні соціальні зв`язки, розлучений, проживає з матір`ю - пенсіонеркою, є опікуном своєї тітки - інваліда II групи, має на утриманні доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вищою освітою, працевлаштований, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, позицію сторони обвинувачення та потерпілої, враховуючи, що за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у виді штрафу.

Вирішуючи заявлений потерпілим цивільний позов, суд прийшов до такого висновку.

Згідно із ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

За нормами ст.22 КПК України, усі питання суд вирішує на засадах змагальності сторін і доведеності перед судом своїх позицій.

Так, на підтвердження матеріальної шкоди потерпілим надані чеки з придбання ліків від 11.09.2023 та від 19.09.2023 на загальну суму 649,70грн., медичні довідки із встановленим діагнозом та призначеним лікуванням Міського травматологічного пункту №1 від 08.09.2023, консультація травматолога КНП «Львівського клінічного територіального медичного об`єднання акушерства та гінекології» від 19.09.2023, фотокопія зламаних окулярів та замовлення на окуляри від 15.03.2018, де вказана їх вартість 1386 грн.

Враховуючи, що позивачу ОСОБА_6 неправомірними діями ОСОБА_3 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 2035,70грн, а саме: 649,70грн. - витрати на лікування, 1368грн. - вартість поламаних окулярів, яка не відшкодована та яку визнав відповідач ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача завдану матеріальну шкоду.

Що стосується моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

За змістом ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч.3 ст.23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

Приймаючи до уваги фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, характер отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, необхідність проходити лікування та неможливість вести звичайний спосіб життя, враховуючи характер та глибину душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнав потерпілий, їх тривалість, та зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, суд приходить до висновку, що вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Посилання потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні на інші обставини за яких він зазнав моральних страждань (куріння обвинуваченого та його працівників у невстановленому місці), тобто які не випливають із висунутого обвинувачення, не можуть бути враховані при визначенні судом розміру моральної шкоди завданої потерпілому в результаті вчинення даного кримінального проступку, який підлягає стягненню.

З урахуванням викладеного, суд вважає розумним та справедливим стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 4000грн.

Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.1ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Матеріалами підтверджується надання адвокатом ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_6 правничої допомоги у кримінальному провадженні, а саме: витягом з договору №100201 від 02.10.2023 про надання правової допомоги, додатковою угодою до договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 05.09.2023, згідно п.3.1 якого гонорар за надання юридичних послуг є фіксованим та складає 15000грн. та не залежить від обсягу послуг та часу витраченого виконавцем, ордером на надання правової допомоги від 20.09.2023, копією свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, рахунком від 29.09.2023 до договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 05.09.2023 на суму 15000грн., актом наданих послуг - детальним описом робіт від 29.09.2023.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених потерпілим на правничу допомогу у зв`язку з розглядом кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд зазначає, що при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в суді; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі№ 910/20852/20.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження позиція обвинуваченого та потерпілого була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду справи, адвокат був обізнаний у справі з усіма деталями, що з неї випливають.

З урахуванням положень норм ст.ст.133, 137, 141-142 ЦПК України та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат потерпілого на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на обвинуваченого судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Арешт на майно не накладався.

Процесуальні витрати в межах кримінального провадження відсутні.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 /п`ятдесяти/ неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 /вісімсот п`ятдесят/ гривень.

Речові докази:

- оптичний DVD-R диск, із відеозаписом з місця події, згідно постанови про визнання предмета речовим доказом від 12.09.2023, який прилучено до матеріалів кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 2035 /дві тисячі тридцять п`ять / гривень 70 /сімдесят/ копійок матеріальної шкоди, 4000 /чотири тисячі/ гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 витрати на правничу допомогу в сумі 4000 /чотири тисячі / гривень.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1