Номер провадження: 11-сс/819/16/24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000146 від 07.11.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23.11.2023 якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кролевець Сумської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, старшого стрільця-номера обслуги 1 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20.01.2024 включно.

в с т а н о в и в:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, за таких обставин.

Так, 06.11.2023, близько 17 години, перебуваючи на території ротного командно-спостережного пункту військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , командир десантно-штурмової роти 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 лейтенант ОСОБА_9 довів старшому сержанту ОСОБА_8 наказ начальника, а саме бойове розпорядження командира 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_10 від 06.11.2023 за № 38 щодо форсування 07.11.2023 у складі десантно-штурмової роти 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 та здійснення висадки на лівому березі р. Дніпро, послідовного зайняття рубежів перехрестя доріг та просіки, з метою прикриття правого флангу іншого підрозділу морської піхоти.

Отримавши вказаний наказ, 06.11.2023, близько 17 години, старший сержант ОСОБА_8 , перебуваючи на території ротного командно-спостережного пункту військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.2, 11, 16, 30, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, відкрито відмовився виконати наказ начальника, а саме бойове розпорядження командира 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_10 від 06.11.2023 за № 38 щодо форсування 07.11.2023 у складі десантно-штурмової роти 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_3 та здійснення висадки на лівому березі р. Дніпро, послідовного зайняття рубежів перехрестя доріг та просіки, з метою прикриття правого флангу іншого підрозділу морської піхоти, про що відкрито заявив своєму прямому начальнику командиру десантно-штурмової роти НОМЕР_4 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 лейтенанту ОСОБА_9 , та, як наслідок, не виконав цей наказ, хоча об`єктивно повинен був і міг його виконати.

При цьому, внаслідок відмови виконати наказ начальника та його невиконання, особовий склад десантно-штурмової роти НОМЕР_4 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 виконував бойові завдання з відсічі збройної агресії РФ без участі старшого сержанта ОСОБА_8 , що призвело до зниження боєздатності вказаного військового підрозділу.

З урахуванням встановлених фактів, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, а саме - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав на неї апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Указує, що в порушення ч.2 ст.194 КПК України, слідчий суддя не постановив ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, незважаючи на те, що прокурор не довів наявність всіх обставин, передбачених частиною другою, третьою цієї статті, а саме наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, а також не довів недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також указує на те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має добру репутацію, одружений, має неповнолітніх дітей. Свою вину не визнає, пояснюючи, що прямо не відмовлявся від виконання наказу.

Крім цього, сторона обвинувачення не надає належного обґрунтування наявності такого ризику як переховування від органів слідства та суду. Домашній арешт забезпечить виконання обов`язків покладених на підозрюваного в повному обсязі без ризику для слідства.

Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення підозрюваний не зможе, оскільки йде на співпрацю зі слідством.

Незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні не зможе, оскільки знаходячись під домашнім арештом такий вплив буде неможливий.

Узагальнюючи свої доводи захисник вважає, що сторона обвинувачення намагається нав`язати неіснуючі ризики без достатніх доказів, лише обґрунтовуючи свою позицію припущеннями без підтвердженнями доказами.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23.11.2023 про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до такого висновку.

Ухвалене слідчим суддею рішення ґрунтується на фактичних обставинах провадження та на вимогах кримінального процесуального закону.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , слідчим суддею встановлено доведеність прокурором обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, а саме:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною, кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до матеріалів провадження слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі полковником Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000146 від 07.11.2023 за ч.4 ст.402 КК України.

22.11.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, §57).

На даному етапі обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, підтверджується отриманими під час досудового розслідування фактичними даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зазначені в клопотанні слідчого та оскаржуваній ухвалі суду, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_12 від 07.11.2023;

- показаннями свідка ОСОБА_13 від 07.11.2023;

- показаннями свідка ОСОБА_14 від 07.11.2023;

- показаннями свідка ОСОБА_15 від 07.11.2023;

- показаннями свідка ОСОБА_16 від 07.11.2023;

- показаннями свідка ОСОБА_17 від 07.11.2023;

- іншими матеріалами досудового розслідування.

Зазначені докази у своїй сукупності доводять наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Доводи захисника про недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та визнаних наявними слідчим суддею, апеляційний суд вважає безпідставними.

Метою застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч.1 ст.177 КПК України).

При цьому, ризик, це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Між тим, чинний КПК України не вимагає надання відповідних доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема й у випадку застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, однак перед слідчим суддею повинна бути доведена наявність реальної можливості здійснити підозрюваним такі дії в майбутньому, в зв`язку з чим, слідчим суддею повинен бути обраний такий запобіжний захід, який в повній мірі буде здатним запобігти можливому прояву означених дій з боку підозрюваного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству, тому позбавлені обґрунтованих підстав доводи захисника про недоведеність ризиків, оскільки для доведеності існування ризиків не є обов`язковою доведеність вчинення особою активних дій.

Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Так, у п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду.

Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінального провадження, під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Відповідно до ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого, а документи, які містять такі дані, надані до суду разом з клопотанням.

Твердження апелянта про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного, є безпідставними.

Відповідно до положень п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Підстави для скасування застосованого до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу на більш м`який відсутні, оскільки він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, має постійне місце проживання, професійно-технічну освіту, одружений, раніше не судимий, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, не визнає обставини вчинення правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, вчинене в умовах воєнного стану, підозру обґрунтовано вагомими доказами.

З урахуванням зазначених обставин, даних про особу підозрюваного ОСОБА_8 , а також тяжкості покарання, що загрожуватиме у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, є підстави стверджувати про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (зважаючи на покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним), оскільки серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ОСОБА_8 , будучи повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, під загрозою можливого покарання, беручи до уваги характер та обставини, суспільну небезпеку злочину може незаконно впливати на свідків, інших співслужбовців шляхом залякування, підкупу, погроз, а також примусити вже допитаних свідків змінити показання на свою користь.

Зважаючи на те, що досудове розслідування перебуває на початковій стадії є вірогідним існування ризику впливу на свідків.

ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є військовослужбовцем та може вчинити кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, зокрема, пов`язане з ухиленням від обов`язків проходження військової служби з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Серйозність підозри може служити для суду підставою для постановлення рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваною особою та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, колегія суддів має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Соціальні зв`язки ОСОБА_8 та сукупність інших відомостей про особу підозрюваного в світлі інкримінованих обставин злочину не є такими беззаперечно стримуючими факторами, які б спростували існування вищезазначених ризиків.

Також апеляційний суд вважає неможливим застосування до підозрюваного ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, оскільки за приписами ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

А тому доводи апелянта про недоведеність обставин, з якими закон пов`язує застосування до підозрюваної особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які, на думку сторони захисту, призвели до порушення конституційних прав підозрюваного ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає безпідставними.

Дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , зокрема, які зазначені в апеляційній скарзі захисника, були відомі слідчому судді на час розгляду клопотання слідчого та враховані при ухваленні відповідного процесуального рішення.

За вказаних обставин, слідчим суддею зроблено обґрунтований висновок про те, що обрання саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 є необхідним та достатнім для запобіганню існуючим ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки, що в свою чергу, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, даних про особу підозрюваного, вказує на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, слідчий суддя дотримався і вимог ст.5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Оскільки під час повномасштабного вторгнення військ російської федерації непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану дискредитує авторитет як командування, так і держави в очах інших військовослужбовців, ставить під сумнів військову дисципліну та підриває бойовий дух захисників України, і створює передумови вчинення правопорушень іншими військовослужбовцями, застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на думку колегії суддів є співрозмірним, достатнім та безальтернативним запобіжним заходом у даному випадку.

У зв`язку з чим, доводи захисника ОСОБА_7 про можливість звільнення підозрюваного з-під варти є неприйнятними.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у якому оголошено про підозру ОСОБА_8 , дані про його особу, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчим суддею правильно обраний такий запобіжний захід.

Інші доводи захисника в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними у кримінальному провадження доказами у їх сукупності.

На цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування щодо ОСОБА_8 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою

Виходячи з наведеного вище, слідчим суддею ухвалено рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , яке відповідає вимогам КПК України і не суперечить практиці ЄСПЛ.

Отже, слідчий суддя врахував всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, та у відповідності до положень даної норми ухвалив обґрунтоване та законне рішення, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23.11.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 до 20.01.2024 включно залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4