Дата документу 16.01.2024
Справа № 334/8982/23
Провадження № 1-кп/334/354/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №00001655 від 15.08.2023 року за обвинувачення м

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Урожайне Токмакський район Запорізької області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка має вищу освіту, офіційно не працевлаштованої, незаміжньої, яка має малолітню дитину, 2022 року народження, яка перебуває на утриманні держави, раніше судимої:

- 26.01.2017 Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмiрi 850 грн.;

- 27.04.2017 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 29.09.2017 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 13.12.2017 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 185 КК України до остаточного покарання у виді 2 років позбавлення волі;

- 24.01.2018 вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі:

- 29.05.2018 вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- 30.06.2020 вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнена 02.04.2021 по відбуттю строку покарання;

- 14.12.2022 вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 28.02.2023 вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 04.10.2023 вироком Орджонікідзевського районного суду за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2023 постановлено виконувати самостійно;

- 22.11.2023 вироком Шевченківського районного суду за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 2 х років 6 місяців позбавлення волі, вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2023 постановлено виконувати самостійно;

- 28.11.2023 року Шевченківського районного суду за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до двох років 6 місяців позбавлення волі, вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2023 постановлено виконувати самостійно

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , завідомо знаючи, що на території України впроваджено воєнний стан, відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, та від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, та від 17.05.2022 №341/2022, затверджений Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, та від 12.08.2022 №573/2022, затверджений Законом України від 17.08.2022 №2500-ІХ) та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» №2117-ІХ від 03.03.2022, остання, будучи раніше притягнутою до кримінальної відповідальності за вчинення майнових злочинів, вчинила новий умисний корисливий злочин.

Так, 12.08.2023 приблизно о 13 годині 42 хвилин, знаходячись в приміщенні торгівельного залу магазину «Єва 10101» ТОВ «РУШ», що розташовано за адресою: м.Запоріжжя, вул.Ладозька, 38, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, переконавшись що за її діями ніхто не спостерігає та її дії залишаються ніким не помічені, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, ОСОБА_4 взяла з торгівельної полиці: туш для вій «L'Oreal Paris Telescopic Carbon Black» об`ємом 8 мл., код 2 S8224, в кількості 1 штуки, середньою ринковою вартістю 394 гривні 00 копійок; хайлайтер для обличчя «Seventeen Illuminating All 01», об`ємом 5 г., код 494941, в кількості 1 штуки, середньою ринковою вартістю 474 гривні 00 копійок; рум`яна для обличчя «Seventeen Pearl Blush Powder» об`ємом 7.5 г, код 388657, в кількості 1 штуки, середньою ринковою вартістю 417 гривень 67 копійок, після чого поклала вищевказані товари собі до кишень штанів, в які була одягнута.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 пройшла повз «антикрадійні ворота» з вищевказаними викраденими товарами, не розрахувавшись за них, тим самим отримала реальну можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями ТОВ «РУШ» було нанесену майнову шкоду загальною сумою 1285 гривень 67 копійок.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вважала недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Свою вину у вчиненому визнала повністю, вказавши, що засуджує свої дії, погоджується зі всіма обставинами кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті, щиро розкаюється. Пояснила, що 12 серпня 2023 року, у обідній час, зайшла до магазину «Єва 10101» ТОВ «РУШ», що розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Ладозька, 38, де взяла з торгівельної полиці туш для вій «L'Oreal Paris Telescopic Carbon Black» 1 штуку, хайлайтер для обличчя «Seventeen Illuminating All - штуку та рум`яна для обличчя «Seventeen Pearl Blush Powder». Поклавши викрадені речі собі до кишень штанів, в які була одягнута, вона вийшла з магазину з метою продати товар та отримати грошові кошти.

Обвинувачена пояснила, що їй потрібно було утримувати дитину, а коштів не вистачає. Просила суд призначити мінімальне покарання з урахуванням того, що вона стала на шлях виправлення, має на меті виховувати доньку та припинити крадіжки.

Захисник ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 вважає недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Просив суд не призначати його підзахисній суворе покарання та взяти до уваги щире каяття обвинуваченої та той факт, що вона є матір`ю малолітньої дитини, якою наразі опікуються родичі.

Представник потерпілої особи у судове засідання не з`явилася. Цивільний позов не заявляв, просив розглянути справу без його участі.

Прокурор у судовому засіданні висловив думку щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Просив визнати обвинувачену ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4ст.185КК України та застосувати щодо неї покарання у межах санкції відповідної статті, врахувавши вироки попередніх судів, які набрали законної сили.

Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Суд зазначає, що незважаючи на те, що розгляд справи здійснюється у порядку порядку ч.3 ст.349 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Враховуючи показання обвинуваченої ОСОБА_4 щодо повного визнання вини у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України, те, що вона не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості її показів, вислухавши думку інших учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3ст.349 КПК України, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченої, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої.

Суд, вислухавши учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і її дії кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану.

За вчинення злочину, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду, про що зазначив Верховний Суду у постанові від 13.08.2020 року у справі № 716/1224/19.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_4 скоїла злочин під час встановленого судом іспитового строку за аналогічний злочин, раніше була неодноразово судима за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не стала, має малолітню дитину, яка була відібрана від матері та перебуває на утриманні держави.

Водночас суд враховує обставини, які пом`якшують покарання, у розумінні ст..66 КК України, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, правдивість показів.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченою ОСОБА_4 судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, його наслідки, які не є тяжкими, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі стоком 5 років.

При призначенні остаточного покарання обвинуваченій суд не вбачає підстав для застосування положень статті 69 КК України (призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом) та статті 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням).

Відповідно до матеріалів справи, 28.11.2023 року, ОСОБА_4 засуджена Шевченківським районим судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ст..70 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі, у зв`язку з чим, суд, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.11.2023 року більш суворим за цим вироком, призначає ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

При цьому, ухвалюючи вирок 28.11.2023 року, Шевченківський районний суд зазначив, що вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2023 підлягає самостійному виконанню, що узгоджується із рекомендаціями, викладеними у п. 23 Постанови Пленуму ВС України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Отже, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне призначити його за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, із врахуванням Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28.02.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

На переконання суду, призначене покарання забезпечує дотримання балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.12, ч.4 ст.185 КК України, ст.ст. 369-371,373-374,394 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.11.2023 року більш суворим за цим вироком, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28.02.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 04 жовтня 2023 року.

Речові докази: DVD- диск з відеозаписом з камер відео спостереження з магазину «ЄВА 10101 - зберігати у матеріалах кримінального провадження; хайлайтер для обличчя «Seventeen Illuminating All 01», об`ємом 5 г., код 494941, в кількості 1 штуки, який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 передати власнику.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Запорізького Апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1