УХВАЛА

Іменем України

26.09.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , внесене в кримінальному провадженні за №0000441 від 18.07.2023 року, за ознаками злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 152, ч. 2, ч. 3 ст. 153 КК України та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області звернулася з клопотанням, в якому просить застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У клопотанні вказано, що в провадженні СВ відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000441 від 18.07.2023 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 153 КК України.

Слідча в клопотанні вказує, що ОСОБА_4 , будучи вітчимом неповнолітньої на той час ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , впродовж квітня-червня 2020 року вчинив ряд тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітньої особи.

Зі змісту клопотання вбачається, що вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 152, ч. 2, ч. 3 ст. 153 КК України, сторона обвинувачення підтверджує зібраними доказами, зокрема: протоколом прийняття заяви від неповнолітньої ОСОБА_7 від 18.07.2023; протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 від 18.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 18.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 18.07.2023; протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_1 від 18.07.2023; висновком судово-медичної експертизи №1237 від 20.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 19.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 20.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 22.07.2023; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_13 від 22.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 26.07.2023; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_15 від 21.08.2023; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_16 від 21.08.2023; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_17 від 21.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 04.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 03.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 08.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_21 від 19.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_22 від 22.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_23 від 22.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_24 від 20.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_25 від 22.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_26 від 03.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_27 від 14.08.2023; висновком за результатами допиту спеціаліста-психолога відділення захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модель Барнахус) Житомирського обласного центру соціально-психологічної допомоги від 01.08.2023; висновком судової психолого-психіатричної експертизи №365-2023 від 22.08.2023; довідкою з УОТЗ №798/18/01-2023 від 14.09.2023; висновком судової комп`ютерно-технічної експертизи №СЕ-19/106-23/10378-КТ від 14.09.2023; висновком судової комп`ютерно-технічної експертизи №СЕ-19/106-23/10376-КТ від 12.09.2023; протоколом огляду предметів від 29.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_28 від 16.09.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_29 від 19.09.2023; протоколом огляду предметів від 15.09.2023; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_30 від 16.09.2023; протоколом додаткового допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 від 19.09.2023; протоколом додаткового допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_30 від 19.09.2023; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_31 від 19.09.2023; повідомленням про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 3 ст. 153 КК України від 22.09.2023; іншими матеріалами кримінального провадження.

У клопотанні слідчий послався на ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та в обґрунтування ризиків вказала, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення волі, та передбачаючи невідворотність покарання за вчинення злочинів у вигляді позбавлення волі на вказаний строк та в подальшому перебування в місцях позбавлення волі, що в майбутньому негативно відобразиться на його стосунках в родині та суспільстві, свідчить про можливі спроби переховування від органів досудового розслідування.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий зазначила, що підозрюваний особисто знайомий із свідками та потерпілою у цьому кримінальному провадженні, а тому існує ризик незаконного впливу на них з метою побудови власної версії захисту та виправдання своїх дій (під час досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_4 відповідно до ст. 63 Конституції України відмовився надавати будь-які покази), а тому є ґрунтовні підстави вважати, що підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності та перекладання вини на інших осіб, здійснюватиме незаконний вплив на свідків та потерпілу. Крім того, існує обґрунтована необхідність в недопущенні спілкування підозрюваного зі свідками та потерпілою з метою недопущення будь-яких погроз на них, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовано слідчою тим, що ОСОБА_4 ніде офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела прибутку, має викривлене уявлення про належну поведінку у суспільстві, перебуваючи на волі може продовжувати вчиняти злочини, пов`язані з вчиненням насильницьких дій сексуального характеру.

Так, під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 і на даний час продовжує проживати в АДРЕСА_1 зі своїми малолітніми дітьми - ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та враховуючи характер вчинення злочину відносно своєї падчерки ОСОБА_7 , може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення відносно своїх малолітніх доньок. Разом з цим, під час досудового розслідування ОСОБА_4 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 неодноразово категорично відмовлялися від проведення допитів вищевказаних дітей.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання та просила задовольнити. Пояснила, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри та сукупність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання та пояснив, що вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях не визнає, жодних протиправних дій щодо падчерки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не вчиняв, зазначені у клопотанні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими.

Захисник ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення клопотання та зазначив, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, наведені прокурором, є недоведеними, доказів на їх обґрунтування прокурором не надано, підозрюваний не переховувався від органів досудового розслідування, а навпаки на всі слідчі дії приходив самостійно, надає пояснення. Пояснення потерпілої ОСОБА_7 є сумнівними. З огляду на те, що мати дітей є хворою та не працює, джерелом доходів у сім`ї є дохід підозрюваного, захисник просив застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

За клопотанням захисника ОСОБА_5 в судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_10 , яка є цивільною дружиною підозрюваного ОСОБА_4 та матір`ю потерпілої ОСОБА_7 . Остання пояснила, що підозрюваний є добрим батьком, робить все необхідне для забезпечення дітей всім необхідним, працевлаштований та отримує дохід, допомагає по домашньому господарству, відносини підозрюваного з потерпілою добрі, донька ОСОБА_7 ніколи не скаржилась матері на вітчима, а навпаки завжди просила поради, допомагала. Про ситуацію, яка виникла, дізналась лише після звернення доньки до поліції з відповідною заявою, в той момент доньки ОСОБА_7 місяць не було дома, остання не відповідала на телефоні дзвінки. ОСОБА_10 пояснила, що не вірить в те, що її чоловік міг вчинити інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Заслухавши прокурора, підозрюваного, адвоката, свідка, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

В провадженні СВ відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000441 від 18.07.2023 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 153 КК України.

25.09.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 153 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою та п`ятою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Поняття «обґрунтована підозра» визначена в рішенні Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що в сукупності такі документи вказують на те, що пред`явлена ОСОБА_4 підозра є обґрунтованою.

Разом з тим, стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03, пункти 56і 59, з подальшими посиланнями). Запобіжний захід - в будь-якому випадку впливає перш за все на поведінку підозрюваного та виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, та не повинен підміняти собою покарання за вчинення злочину, адже вирішення таких питань є завданням більш пізніх етапів кримінального провадження. В свою чергу, абстрактна можливість перешкоджати кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення - є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні ЄСПЛ у справі Ходорковський проти росії, зазначається, що обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя - не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику. При цьому, арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки тоді, коли «обов`язок, передбачений законом» не може бути виконано більш м`якими засобами.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема і тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість його пред`явлення, суспільну небезпеку злочинних дій, в яких обвинувачується.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 185 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, слідчим суддею встановлено, що зміст поданого слідчою клопотання не відповідає вимогам п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, оскільки в ньому взагалі відсутнє будь-яке обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Не наведено таке обгрунтування і прокурором в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочинів, які інкримінуються йому органом досудового розслідування, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази в обґрунтування клопотання, слідчим суддею встановлено достатньо підстав стверджувати, що дії підозрюваного містять ознаки вчинення злочинів, які вказують на вчинення ним дій сексуального характеру стосовно неповнолітньої ОСОБА_7 .

Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що вчинення підозрюваним як тяжких, так і особливо тяжкого злочину обґрунтовується лише показаннями самої потерпілої.

Слідчий суддя враховує, що обставини, про які зазначено в клопотанні, мали місце ще з квітня 2020 по червень 2023 року, точний час слідчими не встановлений. Безпосередньо сама потерпіла до моменту звернення із заявою до поліції про обставини вчинення протиправних дій щодо неї з боку вітчима не повідомляла. Згідно показань матері, донька ніколи не скаржилась на вітчима, він поводився з нею добре, донька їй самостійно про ці обставини не повідомляла, нічого дивного в її поведінці не помічала. Матеріали кримінального провадження не містять доказів, що у період з квітня 2020 по червень 2023 року підозрюваний вчиняв щодо ОСОБА_7 будь-які неправомірні дії.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя враховує, що досудове розслідування у згаданому кримінальному провадженні триває майже два місяці, підозрюваний брав участь у проведенні слідчих дій, надавав покази в якості свідка, добровільно і самостійно з`являвся на виклики до слідчого, не чинив перешкод у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вважає, що слідчим і прокурором не надано достатньо вагомих доказів в їх сукупності, які б дали слідчому судді підстави для застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії досудового розслідування.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працевлаштований, від органів досудового розслідування не переховується, дружина не працює, родину утримує самостійно, не заперечував в судовому засіданні проти проходження тесту на поліграфі з метою підтвердження того факту, що не вчиняв інкримінованих кримінальних правопорушень, відсутність в клопотанні викладу обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшли висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, як і відсутнє посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, враховуючи те, що запобіжний захід має бути пропорційним для запобігання встановленому в судовому засіданні одному ризику, слідчий суддя дійшов висновку, що завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (зокрема, забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, виконання ним своїх процесуальних обов`язків) може бути виконане шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а саме у виді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 185 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням, може бути виконане шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а саме у виді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 182, 183, 185, 194, 196, 197, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, без застосуванням електронних засобів контролю.

Заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишати житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора чи слідчого.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що у разі невиконання обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити строк дії ухвали до 20.11.2023 року. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Зобов`язати уповноважених працівників органів Національної поліції доставити підозрюваного ОСОБА_4 до зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 .

Виконання ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання до Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів, з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1