У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/10757/23

№ 1-кп/183/1807/23

13 грудня 2023 року колегія суддів Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені 28.06.2023 року до ЄРДР за № 0000875 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И ЛА :

До суду 20.09.2023 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , за фактом скоєння кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України.

Під час проведення досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_5 застосовувався у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акта не вбачає.

Потерпілий, представник потерпілого, захисник та обвинувачений вважають, що обвинувальний акт можливо призначити до судового розгляду, а також судовий розгляд можливо проводити у відкритому судовому засіданні.

Дослідивши обвинувальний акт, суд вважає, що під час підготовчого судового засідання не встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, а тому обвинувальний акт підлягає призначенню до судового розгляду.

Суд, вислухавши прокурора та інших учасників вважає необхідним призначити обвинувальний акт до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Крім того прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 посилаючись на те, що 28 червня 2023 року, приблизно о 18.30 годині ОСОБА_5 разом із своїми знайомими - неповнолітніми ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 йшли неподалік від продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В цей час біля вказаного магазину їхав на мопеді ОСОБА_8 , який зупинився навпроти ОСОБА_5 та неповнолітніх ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які йшли по всій ширині дороги та заважали руху його транспорту, та з цього приводу між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт. Під час конфлікту до вказаних осіб підійшли ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які до цього стояли біля магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», та словесно почали заспокоювати ОСОБА_5 ..

В цей момент у ОСОБА_5 раптово виник умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_15 з хуліганських мотивів.

Реалізуючи вказаний умисел, 28 червня 2023 року приблизно о 18.35 годині, ОСОБА_5 , знаходячись у громадському місці, а саме на відкритій ділянці місцевості, за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , використовуючи малозначний та нікчемний привід, з хуліганських мотивів, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, виражаючи явну неповагу до суспільства, що виразилося в прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, виявляючи особливу зухвалість, дістав із кишені шортів ніж, який носив при собі, та завдав не менше чотирьох ударів ОСОБА_15 в область розташування життєво важливих органів, а саме в область живота, грудної клітини, шиї, спричинивши йому тяжкі, небезпечні для життя, тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, з пошкодженням серця, навколосерцевої сорочки, середостіння, м`язів грудної клітини зліва, м`язів п`ятого міжребер`я зліва, які ускладнилися розвитком фібринозного перикардиту та бронхопневмонією нижньої долі лівої легені, що призвело до легенево-серцевої недостатності та інтоксикації, які привели до настання смерті ОСОБА_15 тяжкі, небезпечні для життя, тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з пораненням тонкого кишечника, брижі тонкого кишечника, що призвело до внутрішньочеревної кровотечі,- які могли сприяти настанню смерті останнього; а також легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6 днів та не більше, ніж 21 день, у вигляді різаної рани на шиї та колото-різаної рани лівого ліктьового суглоба.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з хуліганських мотивів.

В подальшому, 28 червня 2023 року, приблизно о 18.37 годині ОСОБА_16 , знаходячись у громадському місці, а саме на відкритій ділянці місцевості за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , використовуючи малозначний та нікчемний привід виниклого конфлікту щодо проїзду ОСОБА_8 повз ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, незважаючи на оточуючих, із мотивів явної неповаги до суспільства, бажаючи проявити свою грубу фізичну силу, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, протиставити себе іншим громадянам, усвідомлюючи, що він перебуває в громадському місці, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилася у насильстві над особою, грубо порушив громадський порядок, а саме підбіг до ОСОБА_8 , який стояв поряд з ним, та умисно наніс заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень ножем, який носив при собі, тримаючи його у своїй правій руці, два удари в ліву частину обличчя та ліву частину тулубу ОСОБА_8 , який від вказаних ударів впав на землю.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_8 середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани на лівій щоці з пошкодженням слинної залози, парестезією трійчастого нерву ліворуч, та легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я тілесні ушкодження у вигляді різаної рани на передній поверхні грудної клітини зліва.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 4ст. 296 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

28.06.2023 року о 18.55 годині за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

29.06.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Обґрунтованість підозри та обвинувачення ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події від 28.06.2023 року, показаннями свідка ОСОБА_13 від 28.06.2023 року, потерпілого ОСОБА_8 від 28.06.2023 року, свідка ОСОБА_14 від 28.06.2023 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_14 , довідкою з лікарні №8253 за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_15 та іншими матеріалами кримінального провадження.

На теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені, п. 1, п. 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Про його наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства на території Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрований на території іншої області - у м. Барвінкове Харківська область, не має стійких соціальних зв`язків, до затримання не мав законного джерела прибутку, після вчинення інкримінованого йому злочину покинув місце його вчинення та втік з метою уникнення кримінальної відповідальності. На даний час ОСОБА_16 розуміє, що у разі визнання його судом винуватим у вчиненні вказаного злочину його може буде засуджено судом до реального позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі, тому існує можливість переховування останнього від суду з метою ухилення від покарання, що перешкоджатиме судовому розгляду.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_5 мешкає в одному населеному пункті разом із безпосереднім свідками кримінального правопорушення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , потерпілим ОСОБА_8 , а тому ОСОБА_5 з метою уникнення покарання за вчинення особливо тяжкого злочину матиме реальну можливість впливати, зокрема, шляхом погроз та насильства, на свідків та потерпілого з метою змусити їх змінити свої показання, враховуючи насильницький характер інкримінованого злочину.

На підставі викладеного, вважаю, що з урахуванням наявності вказаних ризиків забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання вказаним ризикам можливо лише шляхом продовження строгу запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть достатньою мірою обмежити свободу його пересування, щоб запобігти переліченим ризикам. На підставі вищевикладеного прокурор присить клопотання задовольнити.

Захисник ОСОБА_17 просив відмовити в задоволені клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

У справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

В рішенні ЄСПЛ «Александер Макаров проти Росії» вказано, що національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Натомість у клопотанні, яке надано прокурором вказано про наявність ризику передбаченого п.1 ч.І ст. 177 КПК України, який на переконання сторони захисту носить виключно абстрактний характер, так як жодним доказом не наведено фактів того, що ОСОБА_5 після подій 28 червня 2023 року переховувався від органів досудового розслідування, зважаючи на можливість призначення покарання у виді позбавлення волі.

Також необхідно зазначити, що ризик зазначений в п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України згідно ухвал суду від 25 вересня 2023 року та 16 листопада 2023 року був визнаний не доведеним належними та допустимими доказами прокурором при цьому носив абстрактний характер.

Окрім цього, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини "Харченко проти України", відповідно до якої при розгляді клопотанні про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Окрім цього прокурор в клопотанні не зазначив жодних підстав чому до ОСОБА_16 не можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а наприклад цілодобовий домашній арешт за місцем свого постійного проживання в домоволодінні, за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням певних обов`язків, як це передбачає ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема носити електронний засіб контролю.

Натомість прокурором стандартно в кожному клопотанні, яке заявляється до суду зазначається одним абзацом про те, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти зазначеним ризикам, не наводячи жодної конкретної позиції чому саме не можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Тоді як необхідно зазначити про з посиланням на докази вказаних обставин. Окрім цього необхідно зазначити, що в запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в світлі Конвенції розглядається на рівні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи обмеження свободи пересування як при першому, так і при другому запобіжному заході.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

29 листопада 2023 року на адвокатський запит отримано виписку із амбулаторної карти на ОСОБА_5 з ІНФОРМАЦІЯ_2 за підписом лікуючого лікаря ОСОБА_18 про наявність хронічних захворювань у його підзахисного з 2008 року. Зокрема у вказаній виписці зазначено, що ОСОБА_5 має хронічне захворювання, зокрема епісиндром, вторинна кардіопатія ( пролапс мітрального клапану).

З короткого анамнезу вбачається, що у ОСОБА_5 з травня 2008 року, тобто з 3 років почали з`являтись судоми, які проявлялися у вигляді генералізованих судомних припадків. Дитина спостерігалась у невропатолога, систематично отримувала проти судинну терапію.

В 2013 році в кардіоцентрі м. Харкова йому було постановлено діагноз вторинна кардіопатія - пролапс мітрального клапану.

В даному випадку лікарем зазначено, про те що ОСОБА_5 потребує лікування та спостереження в невропатолога, кардіолога, пульманолога та задовільних умов життя. На даний час ОСОБА_5 перебуваючи у слідчому ізоляторі не може отримувати належне лікування, стосовно зазначених вище захворювань, які можуть правильно та всебічно призначити те чи інше лікування, яке може призначити тільки лікар вузької направленості. На моє переконання у підзахисного ОСОБА_5 наявне специфічне хронічне захворювання, а сама одна із вад серця, що потребує спеціального догляду та умов.

Захист звертає увагу суду, що наявність у обвинуваченого захворювання, що унеможливлює його тримання в умовах слідчого ізолятора, є суттєвою обставиною, яка враховується під час вирішення питання про продовження строку застосування запобіжного заходу. Продовження тримання під вартою особи, стан здоров`я якої потребує спеціального догляду та умов, які не забезпечуються в установі, в якій вона вимушена в силу судового рішення утримуватися, становить суттєве порушення не тільки права на свободу та особисту недоторканість, але і права на повагу до людської гідності.

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Крім того, як зазначалось вище, прокурором на даний час не надано жодних належних та допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу обвинувачений дійсно буде переховуватися.

Враховуючи вище наведене зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт на переконання сторони захисту зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та зможе запобігти зазначеним ризикам.

Зазначене відповідає і практиці Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 10.03.2009 року у справі «Биков проти Росії», заява № 4378/02, п. 64, Суд зазначив, що тягар доказування при вирішенні питань щодо продовжуваного позбавлення особи волі не повинен перекладатися на затриману особу, щоб вона доводила б наявність причин, які б виправдовували її звільнення з-під варти (див. постанову Європейського Суду з прав людини від 26.07.2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96, § 85).

На підставі вищевикладеного захисник ОСОБА_17 просить відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .. Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладення процесуальних обов`язків згідно ч. 5 ст. 194 КПК України з носінням електронного засобу контролю.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Представник потерпілого та потерпілий підтримали клопотання прокурора.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 колегія суддів враховує, що існують ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до клопотання прокурора, під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, з огляду на тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі до 15 років або довічного позбавлення волі, з метою подальшого виконання можливого винесеного відносно нього обвинувального вироку за вчинення вищевказаних злочинів вбачається ризик того, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності, оскільки ОСОБА_5 зареєстрований в м. Барвінкове Харківської області, тому існує реальна можливість переховування останнього від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання.

При цьому, колегія суддів вважає наявність ризиків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в судовому засіданні прокурором не доведені.

Колегія суддів при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оцінила в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, віднесених законом до категорії особливо тяжких, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується.

Все вищевикладене неодмінно свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_5 , ніж тримання під вартою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним застосувати обвинуваченому найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначеного раніше ризику.

Аналізуючи вищевикладене, вислухавши думку учасників процесу, кожного окремо, колегія суддів вважає клопотання прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178, 314 - 317 КПК України, колегія судів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Призначити обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.00 годину 19 грудня 2023 року в залі судового засідання Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області колегіально, за участю прокурора, потерпілих, представника потерпілого, захисника, обвинуваченого, свідків.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 - задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Барвінкове Барвінківського району Харківської області, громадянину України, у вигляді тримання під вартою продовжити до 08 лютого 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3