справа № 165/1322/22
провадження №1-кп/165/178/23
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
14 листопада 2023 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
педагога ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
13 травня 2022 року, близько 18 години 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на спортивному майданчику, який розташований між вулицею Зелена та АДРЕСА_1 , в ході конфлікту із неповнолітнім ОСОБА_4 , який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому один удар долонею правої руки в ділянку обличчя, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: синця на зовнішній поверхні та на слизовій нижньої губи зліва, забитої рани на стадії загоєння в проекції синця, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 39 від 16.05.2022, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (Пункт 2.3.3 «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»).
14 червня 2023 року прокурором було змінено обвинувачення в порядку ст. 338 КПК України та надано до суду новий обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням відносно ОСОБА_9 , а саме змінено обсяг обвинувачення у якому вказано, що обвинувачений ОСОБА_9 умисно наніс потерпілому один удар долонею правої руки в ділянку обличчя, а не правою ногою у цю ж ділянку.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 338 КПК України потерпілому ОСОБА_4 та його законному представнику ОСОБА_5 судом роз`яснено їх право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, після чого потерпілий та його законний представник в судовому засіданні 13.11.2023 заявили про підтримання обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, викладеному в обвинувальному акті в редакції від 31.05.2022, тобто що 13 травня 2022 року, близько 18 години 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на спортивному майданчику, який розташований між вулицею Зелена та АДРЕСА_1 , в ході конфлікту із неповнолітнім ОСОБА_4 , який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому один удар правою ногою в ділянку обличчя, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: синця на зовнішній поверхні та на слизовій нижньої губи зліва, забитої рани на стадії загоєння в проекції синця, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 39 від 16.05.2022, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Мотивують тим, що показаннями потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_10 , підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_9 вдарив потерпілого ногою в ділянку обличчя. Висновок, проведеної в ході судового розгляду, медико-криміналістичної експертизи №21-МК від 28.04.2023, на який посилається прокурор змінюючи обсяг обвинувачення, вважають недопустимим доказом, вказуючи, що такий суперечить матеріалам провадження, не узгоджується з іншими доказами, а тому не може бути взятий до уваги судом.
Обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті від 14.06.2023 та в судовому засіданні показав, що 13.05.2023 близько 18 год.30 хв. його неповнолітній син прийшов додому плачучи і розповів, що його побив ОСОБА_11 . Сказав, що останній бив його по голові та копнув в область паху. При цьому сказав, що ОСОБА_11 знаходиться на ставку. Він, ОСОБА_9 прийшов туди і побачив, що ОСОБА_11 сидить на лавочці. Запитав його, за що він побив сина, потерпілий у відповідь почав огризатися і в цей момент він вдарив його рукою по щоці, і від такого ляпаса потерпілий перехилився та впав з лавки. ОСОБА_9 сказав йому, щоб він зник і ОСОБА_12 побіг з місця події. Після цього обвинувачений пішов додому, через деякий час до нього додому прийшов батько потерпілого ОСОБА_13 з погрозами, а пізніше приїхали працівники поліції і відібрали пояснення. Стверджує, що наніс один удар в ліву частину обличчя потерпілого долонею правої руки, зробив це на емоціях, будучи обуреним поведінкою потерпілого ОСОБА_14 , який на чотири роки старший від його сина. У вчиненому щиро кається, розуміє, що йому треба було стриматися, і зазначає, що як би ОСОБА_12 не чіпав його сина, він би і не глянув у сторону потерпілого. Просить врахувати наведені обставини при призначенні покарання за вчинене кримінальне правопорушення. Цивільний позов законного представника потерпілого визнає частково, готовий відшкодувати понесені матеріальні витрати пов`язані з лікуванням ОСОБА_4 , стосовно розміру моральної шкоди, то вважає його не співрозмірним з майновою шкодою, яка вказана у позовній заяві.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що 13.05.2022 він зателефонував своєму колезі ОСОБА_15 та ініціював зустріч на спортивному майданчику. Зустріли сестер ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , що є сином обвинуваченого. Коли проходили поруч, то ОСОБА_18 захотів штовхнути його, ОСОБА_14 пуфиком-подушкою. Він, ОСОБА_12 , його відштовхнув, і ОСОБА_18 впав. Після того, як ОСОБА_19 піднявся, то хотів знову штовхнути його, але він, ОСОБА_12 відштовхнув його, внаслідок чого ОСОБА_19 впав на земляний горбок і заплакав. ОСОБА_20 сів на велосипед і поїхав додому, а він, ОСОБА_12 з ОСОБА_21 пішли на спортивний майданчик. Через 5-10 хвилин після цих подій, прийшов батько ОСОБА_22 , обвинувачений ОСОБА_9 і правою ногою вдарив його в обличчя, внаслідок чого він, ОСОБА_12 відлетів на метрів два і лежав. Йому було боляче і з губи текла кров. Обвинувачений сказав, щоб більше його не бачив, і потерпілий побіг промивати рану до ОСОБА_23 , який виніс йому вату, щоб закрити рану. Коли він, ОСОБА_12 прийшов до себе додому, то розповів про все батькам, які зателефонували в поліцію. Після цього його, ОСОБА_14 батько ОСОБА_24 пішов до обвинуваченого, щоб з?ясувати причину його протиправних дій, а коли повернувся, то поїхали в лікарню, де зашили рану і працівники поліції, які прибули до ЦМЛ, відібрали пояснення. Наголосив, що обвинувачений наніс йому один удар ногою в ліву частину губи. Зазначив, що був учасником слідчого експерименту, під час проведення якого підтвердив обставини нанесення йому удару ногою в ділянку обличчя обвинуваченим ОСОБА_9 .
У судовому засіданні, під час перегляду відеозапису слідчого експерименту, проведеного 25.05.2022 за участю ОСОБА_4 , потерпілий підтвердив обставини спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_9 , вказавши що останній наніс йому один удар правою ногою в ділянку обличчя.
Допитаний в суді в якості свідка батько потерпілого ОСОБА_13 показав, що 13.05.2022, у п`ятницю, в період з 18.00 до 19.00 приїхав додому з роботи і побачив, що його син ОСОБА_12 закриває рот рукою. ОСОБА_25 розповів, що ОСОБА_26 вдарив його ногою в лице і ОСОБА_27 сказав йому, щоб втікав до нього додому. Також син розповідав, що коли гралися з іншими дітьми пуфиками, то він штовхнув ОСОБА_17 на кротовину. Пояснив, що дружина телефонувала в поліцію, і вони самостійно відвезли сина до лікарні, де йому залишили губу і до ЦМЛ приїхали працівники поліції, які відбирали пояснення. Не заперечив, що ходив до ОСОБА_9 , щоб з`ясувати причину його протиправних дій, при цьому поводився коректно, а ОСОБА_9 навпаки грубо з ним спілкувався, і сказав, що він відомстив йому за автомобіль.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що 13.05.2022 в період з 18 го.00 хв. до 19 год.00 хв. він та ОСОБА_11 були на галявині, де грали волейбол. Коли вони йшли з ОСОБА_25 і проходили повз ОСОБА_17 , який гуляв з сестрами ОСОБА_28 ,то потерпілий ОСОБА_11 штовхнув ОСОБА_17 , внаслідок чого останній впав на кротовину і розплакався. Після цього до них прийшов батько ОСОБА_17 , і наніс один удар ногою в губу ОСОБА_29 , який впав з лавки. Свідок ОСОБА_30 показав, що він в цей час був на турніку і все відбувалося на його очах. Після цього, ОСОБА_25 побіг додому до ОСОБА_28 , промив розбиту губу, з якої сильно текла кров. Він, ОСОБА_30 дав йому вату і відправив додому. Показав, що за його, ОСОБА_10 , участі під час досудового розслідування, проводився слідчий експеримент. В чому в момент удару був взутий обвинувачений, свідок не пам`ятає, але зазначив, що ОСОБА_9 наніс удар носком, мабуть правої ноги. Зазначає, що удару рукою не було.
Вказані обставини свідок ОСОБА_10 підтвердив під час проведення за якого участі 25.05.2022 слідчого експерименту, відео якого переглянуто в судовому засіданні.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_31 показав, що бачив ОСОБА_32 у ОСОБА_9 . Підтвердив, що син ОСОБА_9 , ОСОБА_19 прибіг додому плачучи і розповів, що його побив старший хлопець. Зазначив, що ОСОБА_24 погрожував ОСОБА_9 . Зі слів ОСОБА_9 свідкові відомо, що ОСОБА_9 ходив розбиратися з конфліктною ситуацією, але обставини події, йому не відомі.
Згідно з висновком судово - медичного експерта №39 від 16.05.2022, у ОСОБА_4 , 2010 року народження, виявлені тілесні ушкодження синець на зовнішній поверхні та на слизовій нижньої губи зліва, забита рана на стадії загоєння в проекції синця. Враховуючи характер, локалізацію тілесних ушкоджень, вони утворилися від ударної травмувальної дії тупого предмета з обмеженою травму вальною поверхнею, не виключено в термін вказаний гр. ОСОБА_4 та мед.документах.
За ступенем тяжкості, виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров?я.
За клопотанням сторони захисту, яке доповнено питаннями, викладеними у клопотанні представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , ухвалою суду від 27.02.2023 у провадженні було призначено судово медико -криміналістичну експертизу.
У висновку експерта від 28.04.2023, № 21-МК, судово - медичний криміналіст підсумовує, що згідно судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_4 виявлено синець на зовнішній поверхні та на слизовій нижньої губи зліва, забиту рану на слизовій в стадії загоєння. Дані тілесні ушкодження утворилися від одноразової дії тупого предмету, можливо удару долонею руки. Експерт-медик криміналіст у висновку зазначає, що характер та механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_4 відповідає обставинам на які вказує обвинувачений ОСОБА_9 і не відповідає показам потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_10 .
З врахуванням висновку судового експерта медика криміналіста, прокурор прийшов тдо висновку про необхідність зміни обсягу обвинувачення без зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , які охоплюються диспозицією ч.2 ст.125 КК України.
Потерпілий реалізував своє право на підтримання обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.
Зазначене волевиявлення суд розцінює як підтримання обвинувачення, що свідчить про відсутність процесуальних перешкод для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Проаналізувавши сукупність вище приведених доказів у їх узгодженості та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що протиправні дії обвинуваченого були спрямовані на умисне нанесення удару потерпілому, наслідком яких стало спричинення ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень у вигляді синця на зовнішній поверхні та на слизовій нижньої губи зліва, забитої рани на слизовій в стадії загоєння.
У висновку судово медичного експерта №39 від 16.05.2022 вказано, що тілесні ушкодження у потерпілого утворилися від ударної травмувальної дії тупого предмета з обмеженою травмувальною поверхнею., не виключено в термін, вказаний ОСОБА_4 та мед.документах.
У своєму висновку від 28.04.2023 №21-МК, експерт медик-криміналіст підтверджує, що тілесні ушкодження утворилися від одноразової дії тупого предмету, і зазначає, що можливо удару долонею руки.
Такий висновок відповідає обставинам на які вказує обвинувачений, який визнав вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України, і не відповідає показанням потерпілого потерпілого, який під час досудового розслідування та судового розгляду надавав покази про те, що ОСОБА_9 наніс йому один удар в область обличчя, але заперечував нанесення удару рукою, стверджуючи, що такий удар був спричинений ногою.
Покази свідка ОСОБА_10 суд оцінює з точки зору підтвердження обставин, які складають об`єктивну сторону кримінального правопорушення, оскільки цей свідок підтверджує час, місце, обстановку події, однак вказуючи про один удар нанесений обвинуваченим в обличчя потерпілого ногою, в суді пояснює, що цей удар спричинений носком, проте у якому взутті був в цей момент обвинувачений, повідомити не зміг. Такі неконкретні показання неповнолітнього свідка ОСОБА_10 не підтверджують характер та механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_4 , а тому суд ставиться до них критично та з врахуванням висновку експерта медика- криміналіста, який відповідає критеріям належності і допустимості, визначеним у ст.85, 86 КПК України, приходить до висновку, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України за обставин викладених у обвинувальному акті від 14.06.2023.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Виходячи із аналізу вимог п. 13 ч. 1 ст. 3, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення), форму вини, мотив і мету його вчинення, а правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті КК, а й точне формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Обвинувачення, висунуте стороною обвинувачення ОСОБА_9 за ч.2 ст. 125 КК України, повністю відповідає зазначеним вище вимогам КПК України.
При цьому, обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Як вказав Верховний Суд у постанові від 23.06.2020 року у справі №159/3738/16-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства»).
Таким чином, судом встановлено достатність та взаємозв`язок беззаперечних доказів, які вказують на наявність причинно-наслідкового зв`язку між умисними протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_9 , який в ході конфлікту із неповнолітнім ОСОБА_4 , що раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому один удар долонею правої руки в ділянку обличчя, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: синця на зовнішній поверхні та на слизовій нижньої губи зліва, забитої рани на стадії загоєння в проекції синця, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 39 від 16.05.2022, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
За таких обставин, суд дійшов переконливого висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення доведена, і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.
Стосовно обвинувачення ОСОБА_9 , яке підтримане потерпілим, суд констатує, що воно не знайшло свого підтвердження поза розумним сумнівом, оскільки сукупність досліджених та проаналізованих судом доказів з точки зору їх допустимості, належності, достатності та взаємозв`язку, не дають можливості суду дійти іншого висновку.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а отже, об`єктивних даних, які б з достовірністю підтверджували заподіяння обвинуваченим ОСОБА_9 удару в ділянку обличчя потерпілого ногою, судом не встановлено.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_9 не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебував і не перебуває, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є особою з інвалідністю 2 групи, позитивно характеризується за місцем проживання.
Суд відносить до пом`якшуючих покарання ОСОБА_9 обставин щире каяття, яке характеризується визнанням особою факту вчинення кримінального правопорушення, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні за обставин, які викладені в обвинуваченні, а також висловлює осуд своєї поведінки, і зазначає, що ніколи б такого не зробив, якби цьому не передували протиправні дії потерпілого стосовно малолітнього сина обвинуваченого.
Стосовно подій, які передували вчиненню обвинуваченим кримінального проступку, то такі не заперечив в суді сам потерпілий, показавши, що неодноразово штовхав молодшого себе ОСОБА_17 , внаслідок чого останній впав на землю і розплакався.
Щодо відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями, то обвинувачений визнає цивільний позов законного представника потерпілого в частині покриття витрат на придбання медикаментів для лікування ОСОБА_4 , однак висловлює свою думку щодо не співмірності заявленого розміру моральної шкоди, понесеним матеріальним витратам.
До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.
З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який є особою з інвалідністю 2 групи, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, йому слід призначити покарання у виді штрафу в розмірі, визначеному санкцією ч.2 ст. 125 КК України, а саме 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
До початку судового розгляду законним представником потерпілого ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 було пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 , у якому цивільний позивач просить стягнути з обвинуваченого - цивільного відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 816,30 грн., моральну шкоду в розмірі 8000 грн. Суму матеріальної шкоди обґрунтовує тим, що саме 816,30 грн. нею було витрачено на оплату за придбані медикаменти для лікування потерпілого сина. Розмір моральної шкоди обґрунтовує наявністю у нього внаслідок заподіяного йому обвинуваченим ушкодження здоров`я фізичного болю, моральних страждань та переживань, порушення нормальних життєвих зв`язків та психологічного стану, який не стабілізований і по даний час, з огляду на вік потерпілого.
Розглядаючи позовні вимоги законного представника потерпілого, суд керується положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України, згідно якої якщо процесуальні відносини, які виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України обов`язок по доказуванню обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі, покладається на сторони, кожна з яких зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Тому, вирішуючи питання щодо суми, яка підлягає стягненню на користь потерпілого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_9 , суд бере до уваги надані потерпілим копії чеків на придбання лікарських препаратів на суму 816,30 грн., якими підтверджено понесені витрати.
Тобто, стягненню з обвинуваченого на користь законного представника потерпілого в рахунок відшкодування спричиненої протиправними діями обвинуваченого матеріальної шкоди підлягає сума витрат, які понесені в зв`язку з лікуванням, суму 816,30 грн.
Визначаючи розмір спричиненої протиправними діями обвинуваченого моральної шкоди потерпілому, суд керується положеннями ст.ст. 23, 1167 ЦК України.
Так, протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_9 потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров?я, що призвело до фізичної болі, дискомфорту, позбавленні можливості нормально харчуватися та спілкуватися, що потягло моральні страждання та вимушені зміни звичному способі життя дитини. Отже, враховуючи ступінь спричинених тілесних ушкоджень, тривалість вимушених змін, глибину душевних та фізичних страждань, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що з обвинуваченого на користь законного представника потерпілого в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди потерпілому підлягає стягненню 3000 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог в частині відшкодування спричиненої внаслідок протиправних дій обвинуваченого матеріальної шкоди та часткового стосовно моральної шкоди.
Суд також приймає рішення стосовно стягнення з обвинуваченого понесених законним представником потерпілого ОСОБА_5 витрат на правничу допомогу і з врахуванням їх обґрунтованості, зокрема наданого представником за договором адвокатом ОСОБА_6 розрахунку, квитанцій до прибуткового касового ордеру, та беручи до уваги інформацію стосовно кількості та тривалості судових засідань у провадженні, зокрема журнали судових засідань від 25.10.2022, 12.12.2022, 13.01.2023, 24.02.2023, 13.11.2023, стягує з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 9375 грн. понесених витрат на надання професійної правничої допомоги адвокатом.
Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одну тисячу триста шістдесят) гривень.
Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,заподіяної кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, 816 (вісімсот шістнадцять гривень) 30 коп., у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 9375 (дев?ять тисяч триста сімдесят п`ять) гривень витрат на надання професійної правничої допомоги адвокатом.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Нововолинський міський суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий підпис ОСОБА_33