УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, який було накладено на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2022 року у справі №947/26011/22, -

В С Т А Н О В И В:

03.10.2023р. до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло вказане клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, який було накладено на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2022 року у справі №947/26011/22.

Заявник звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту на об`єкт нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник вказує, що ОСОБА_3 є потерпілим в даному кримінальному провадженні та не має можливості здійснювати вільне володіння майном, та розпоряджатись ним а тмоу просить скасувати арешт з накладеного майна.

Заявник до суду направив заяву де просив розглянути вказану справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Слідчий в судове засідання не з`явився направив заяву про розгляд справи за його відсутності, надав матеріали кримінального провадження №0000661 від 23.02.2018 року для огляду.

Дослідивши матеріали клопотання, вважаю, що у задоволенні клопотання заявнику слід задовольнити, виходячи з наступних підстав: Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобовязує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. Зазначена правова позиція сформульована ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року. У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Європейський суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2022 року у справі №947/26011/23 року було накладено арешт на об`єкт нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Накладаючи арешт майно, слідчий суддя виходив з того, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.3,4 ст. 190, ч.1 ст.388, ч.4 ст.358 КК України, а також те, що вилучені речі, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є майном яке є об`єктом кримінально протиправних дій, з метою забезпечення їх збереження.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього додатки слідчий суддя приходить до висновку, що з наданих слідчим матеріалів кримінального провадження №0000661 від 23.02.2018 року вбачається, що майно належит потерпілому, останні слідчі дії проводились 28.10.2022 року, в той же час договір купівлі продажу від 13.04.2016 року було визнано недійсним постановою Одеського апеляційного суду від 11.07.2023 року, а тому продовження дії арешту на майно позбавляє можливості здійснювати свої права на користування та розпорядження своїм майном.

Фактичні обставини справи свідчать про відсутність потреби для подальшого застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому на даний момент відпала необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 167, 170 - 174 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, який було накладено на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2022 року у справі №947/26011/22 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2022 року у справі №947/26011/22, з майна, а саме:

- об`єкт нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1