У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000109 від 09.02.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, та ч. 1 ст. 366 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 , ч. 4 ст. 191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000109 від 09.02.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, та ч. 1 ст. 366 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 , ч. 4 ст. 191 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає, угоди не укладались.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисник адвоката ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечили проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, оскільки наявність суперечностей та неточностей в такому на думку захисту є тільки на їх користь. При цьому, захисник зазначає, що в обвинувальному акті вказується, що ОСОБА_4 отримавши грошові кошти отримав можливість розпоряджатися ними на власний розсуд та одночасно вказується що внаслідок вчинення вказаних дій ОСОБА_5 , привласнив чуже майно. Крім того формулювання обвинувачення є нечітким, враховуючи що зазначається одночасно і про привласнення і про розтрату майна одночасно.

Заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Приймаючи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст. 9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК щодо змісту обвинувального акту є недопустимим.

Відповідно до положень ч. 4 ст.110КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

На відповідному системному підході до тлумачення норм права з врахуванням обставин конкретного кримінального провадження для дотримання засад законності у своїй практиці наполягає Верховний Суд.

Зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 536/2475/14-к прямо зазначено, що «наслідком ігнорування певних способів тлумачення норм, зокрема, функціонального, системного, порівняльного, може стати також превалювання формального підходу (форми) до розуміння над змістом (суттю) обставин кримінального провадження, які мають бути досліджені всебічно, повно та неупереджено для дотримання засади законності, передбаченої статтею 9 КПК України».

Наведена позиція свідчить, що до оцінки дотримання принципу законності необхідно підходити системно, а не формально.

Вимоги до змісту обвинувального акту та додатків до нього викладені в ст.291 КПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.

За змістом ч. 2 ст. 291 КПК формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у пунктах а, b §3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, в яких зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Наведені гарантії стосуються всіх обставин, які належать до предмета доказування у кримінальному провадженні в силу ст.91 КПК України. При цьому відповідно до ст.92 КПК України тягар доказування згаданих обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Верховним Судом України у постанові від 24 листопада 2016 року ц справі № 5-328кс16 викладена позиція про те, що системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Теоретичні положення є підґрунтям для висновку про нетотожність понять «підозра» і «обвинувачення», які, попри наявність спільних рис (одні і ті ж обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), є різними етапами досудового розслідування з притаманним лише їм специфічним комплексом гарантій прав та обов`язків і порядку здійснення процесуальних дій. З огляду на це недопустимим є використання зазначених понять як синонімів у різних процесуальних документах, оскільки вони не можуть вважатися рівнозначними, незважаючи на подібність стилістичного викладу фактичних даних у повідомленні про підозру та обвинувальному акті.

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п.13 ч.1 ст.3 КПК зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акту, яке лише буде підлягати доведенню підчас судового розгляду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що в обвинувальному акті в порушення вимог ч.2 ст.291 КПК України наявні неточності та такий містить суперечності.

Формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п.13 ч.1 ст.3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Аналіз обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000109 від 09.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, та ч. 1 ст. 366 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 , ч. 4 ст. 191 КК України свідчить, що у цьому процесуальному рішенні виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які встановлені досудовим розслідуванням є тотожнім формулюванню обвинувачення, визнаного прокурором доведеним.

При цьому, у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000109 від 09.02.2023 ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбаченого ч. 4 ст. 191, у привласненні, розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в умовах воєнного стану та передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей службовою особою, а ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191, КК України, у пособництві, привласненні, розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в умовах воєнного стану.

Вказується, що згідно наказу Головного лікаря Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Андрія Новака №278-к від 01.10.2013 ОСОБА_5 лікаря-патологоанатома призначено на посаду завідуючий патологоанатомічним відділенням Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Андрія Новака на 1,0 ст. Згідно штатного розпису централізованого патологоанатомічного відділення у підпорядкуванні завідувача відділу, лікаря-патологоанатома перебувають лікарі-патологоанатоми на 2,5 ст., лікар-інтерн (патологоанатом) на 2,0 ст., лаборанти на 6,0 ст., молодша медична сестра/молодший медичний брат на 5,0 ст.

Згідно з «Класифікатором професій ДК 030:2010», затвердженого Наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327 та Додатком «А» до нього вбачається, що згідно Покажчика професійних назв робіт за кодами професій, професії «Начальник (завідувач) структурного підрозділу медичного закладу» присвоєно код КП (класифікатора професій) 1229.5 та випуск ДКХП (Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників) номер 87.

Керуючись вимогами Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 87 Охорона здоров`я, затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я від 29 березня 2002 р. № 117 визначено ряд завдань та обов`язків начальника (завідувача, керівника) структурного підрозділу закладу охорони здоров`я.

Тому посада завідуючого Центрального патологоанатомічного відділення Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Андрія Новака відноситься до посад, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та є керівною посадою, а отже керівник зазначеного структурного підрозділу є службовою особою.

Відповідно до наказу № 411-к від 08.06.2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено на посаду молодшого медичного брата патологоанатомічного відділення КНП «ЗОКЛ ім. А. Новака» на 1,0 ст., та цього ж дня 08.06.2022 ОСОБА_7 , оформив у відділенні, яке розташоване за адресою м. Ужгород, вул. Швабська буд. 57 банківську картку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , для нарахування заробітної плати, яку цього ж дня ОСОБА_8 , завідуючому патологоанатомічним відділенням Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Андрія Новака ОСОБА_5 .

Так ОСОБА_7 , по місцю роботи був відсутнім та не виконував свою роботу, однак при цьому отримав заробітну плату за відпрацьовані дні: у 2022 році: 148 відпрацьованих дня, що складає =148 робочих годин; у 2023 році: 25 відпрацьованих днів, що складає 150 робочих годин.

Таким чином, загальна сума нарахованої заробітної плати працівнику патологоанатомічного відділення КНП «ЗОКЛ ім. А. Новака» ОСОБА_7 , за період часу з 08.06.2022 по 31.01.2023 складає 83525,73 грн., (вісімдесят три тисячі п`ятсот двадцять п`ять гривень сімдесят три копійки).

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_5 в період часу з червня 2022 року по січень 2023 року посягаючи на бюджетну систему держави та органів місцевого самоврядування, маючи умисел на привласнення бюджетних коштів, усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій, шляхом внесення завідомо неправдивої інформації до Табелів обліку використання робочого часу Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради та наданням вказівок своєму сину ОСОБА_4 , який займає посаду лікаря-патологоанатома патологоанатомічного відділення КНП «Закарпатська обласна клінічна лікарня ім. А. Новака» Закарпатської обласної ради для подальшого зняття грошових коштів з банківської картки AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 , протиправно заволодів грошовими коштами державного бюджету на загальну суму 83525,73 грн., (вісімдесят три тисячі п`ятсот двадцять п`ять гривень сімдесят три копійки).

Так у невстановлений досудовим розслідуванням час в період часу з червня 2022 року по січень 2023 року ОСОБА_5 , перебуваючи на своєму робочому місці, що за адресою м. Ужгород, вул. Капушанська буд. 22, вніс завідомо неправдиву інформацію до Табелю обліку використання робочого час Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради за вказані періоди достовірно знаючи, що ОСОБА_7 , по місцю роботи був відсутнім та не виконував свою роботу після чого особисто внизу навпроти графи керівник структурного підрозділу поставив свій підпис та ініціали та надав вказаний табель до відділу бухгалтерії для нарахування останньому заробітної плати.

Згідно обвинувального акта, в свою чергу ОСОБА_4 , займаючи посаду лікаря-патологоанатома патологоанатомічного відділення КНП «Закарпатська обласна клінічна лікарня ім. А. Новака» Закарпатської обласної ради на виконання вказівок свого батька ОСОБА_5 , здійснив зняття грошових коштів з банківської картки AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 , а саме, 17.06.2022 о 13 год. 59 хв із банкомату, який розташований в м. Ужгород по вул. Капушанська, 21 в сумі 3300 грн., (три тисячі триста гривень), 05.07.2022 о 18 год. 08 хв. в сумі 3700 грн., (три тисячі сімсот гривень), 20.07.2022 о 16 год. 48 хв. із банкомату, який розташований в м. Ужгород по вул. М. Баб`яка 48, в сумі 3300 грн., (три тисячі триста гривень), 05.08.2022 о 18 год. 56 хв. , із банкомату який розташований в ТЦ «Дастор», що в м. Ужгород по вул. Собранецька,89, в сумі 4800 грн., (чотири тисячі вісімсот гривень), 21.08,2022 о 09 год. 17 хв. із банкомату, який розташований в м. Ужгород по вул. Капушанська 21, в сумі 3300 грн., (три тисячі триста гривень), 20.09.2022 о 15 год. 26 хв. із банкомату, який розташований в ТЦ «Дастор», що в м. Ужгород по вул. Собранецька,89, в сумі 4800 грн., (чотири тисячі вісімсот гривень), 23.09.2022 о 11 год. 34 хв. із банкомату, який розташований в м. Ужгород по вул. Капушанська 21, в сумі 3300 грн., (три тисячі триста гривень), 01.10.2022 о 18 год. 49 хв. , із банкомату який розташований в м. Ужгород по вул. Капушанська, 21, , в сумі 5000 грн., (п`ять тисяч гривень), 23.10.2022 о 08 год. 44 хв. із банкомату, який розташований в м. Ужгород по вул. Капушанська 21, в сумі 3300 грн., (три тисячі триста гривень), 08.11.2022 о 20 год. 45 хв. із банкомату який розташований в ТЦ «Дастор», що в м. Ужгород по вул. Собранецька,89, в сумі 5000 грн., (п`ять тисяч гривень), 19.11.2022 о 09 год. 12 хв. із банкомату який розташований в м. Ужгород по вул. Капушанська, 21, в сумі 3300 грн., (три тисячі триста гривень), 03.12.2022 о 12 год. 21 хв. із банкомату, який розташований в м. Ужгород по вул. Капушанська 21, в сумі 3300 грн., (три тисячі триста гривень), 06.01.2023 о 10 год. 56 хв. із банкомату, який розташований в м. Ужгород по вул. Капушанська 21, в сумі 8300 грн., (вісім тисяч триста гривень), 20.01.2023 о 21год. 11 хв. із банкомату який розташований в ТЦ «Дастор», що в м. Ужгород по вул. Собранецька,89, в сумі 5000 грн., (п`ять тисяч гривень), та 04.02.2023 о 20 год. 55 хв. із банкомату який розташований в ТЦ «Дастор», що в м. Ужгород по вул. Собранецька,89, в сумі 4800 грн., (чотири тисячі вісімсот гривень) та отримавши вказані грошові кошти ОСОБА_4 , отримав можливість розпоряджатися ними на власний розсуд.

Внаслідок вчинення вказаних дій ОСОБА_5 , привласнив чуже майно, шляхом зловживання своїм службовим становищем вчинене в умовах воєнного стану в сумі 83525,73 грн., (вісімдесят три тисячі п`ятсот двадцять п`ять гривень сімдесят три копійки), чим самим завдав матеріальних збитків.

Обвинувальний акт відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України повинен містити не тільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але й формулювання обвинувачення.

Статтею 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інш.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Крім того, згідно зі ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з чим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Склад злочину, передбачений ст. 191 КК України, відноситься до злочинів з матеріальним складом та передбачає спричинення потерпілому майнової шкоди.

Заволодіння чужим майном, за загальним правилом, передбачає обов`язкову належність цього майна особі (приватній, юридичній, тощо), тобто потерпілому.

В обвинувальному акті відмічено, що кримінальним правопорушенням завдано матеріальну шкоду 83525,73 грн., в той же час, в подальшому зазначено, що потерпілі відсутні, що по суті не узгоджується з існуванням обставин завдання комусь збитків (шкоди), в результаті заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем обвинуваченими.

Крім того, в обвинувальному акті одночасно вказується, що ОСОБА_5 заволодів грошовими коштами державного бюджету на загальну суму 83525,73 грн., та вказується що ОСОБА_5 вчиняв дії посягаючи на бюджетну систему держави та органів місцевого самоврядування, і одночасно вказується що такий маючи умисел на привласнення бюджетних коштів, та вказуючи про зняття грошових коштів з банківської картки AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 ..

Тобто в обвинувальному акті не зазначено зокрема коштами якого бюджету обвинувачені заволоділи і привласнили, комунального бюджету, державного бюджету, бюджету підприємства чи ОСОБА_7 ..

Суд виходить з чч.1, 3 ст.140 Конституції України, якими передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з ст.142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Виходячи з чч.1, 5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Таким чином, єдиним власником коштів місцевих бюджетів є відповідні територіальні громади, а правомочності щодо володіння, користування та розпорядження щодо таких коштів належать виключно органам місцевого самоврядування.

Також, як вбачається із II та III розділів Бюджетного кодексу України розрізняється два види бюджетів: «Державний бюджет України» та «Місцевий бюджет».

Тобто, із обвинувального акту не зрозуміло заволодіння якими коштами ставиться у вину обвинувачених, коштами Державний бюджет України чи Місцевого бюджету оскільки в обвинувальному акті вказується одночасно про кошти двох бюджетів.

В обвинувальному акті повинно бути чітко та зрозуміло сформульовано, до якого бюджету відносяться грошові кошти в сумі 83525,73 гривень, державного чи місцевого, та хто є розпорядником цих бюджетних коштів, як це передбачено п. 47 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України.

Якщо ці кошти не відносяться до коштів державного чи місцевого бюджету, а належать до коштів ОСОБА_7 , то обвинувальний акт повинен містити відповідне формулювання.

При цьому, відсутність потерпілих чи організацій, які понесли втрати, не конкретизують, кому саме спричинена шкода.

Оскільки, у відповідності до ч.3 ст.142 Конституції України, Держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування, а витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою, то вказівка в обвинувальному акті, або хоча б на джерело формування коштів, якими заволоділи обвинувачені, складала б чітку уяву про потерпілого (чи його відсутність) у даному кримінальному провадженні.

В реєстрі матеріалів досудового розслідування також жодних відомостей пов`язаних із цього питання не зазначено.

Подібна ситуація унеможливлює розуміння позиції сторони обвинувачення з цього приводу, що виключає можливість повноцінного реагування на неї судом під час підготовчого судового засідання.

В контексті наведеного, якщо, на думку прокурора, за фабулою обвинувачення потерпілого немає, - про це повинно бути зазначено з відповідною мотивацією.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В даному випадку розмір шкоди зазначено некоректно, оскільки суми визначені в обвинувальному акті суперечать змісту викладених фактичних обставин кримінального правопорушення.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заволоділи грошовими коштами державного бюджету на загальну суму 83525,73 грн., (вісімдесят три тисячі п`ятсот двадцять п`ять гривень сімдесят три копійки). При цьому у викладі фактичних обставин вказується, що загальна сума нарахованої заробітної плати працівнику становить таку ж саму суму.

Разом з тим, в обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення зазначено, що на виконання вказівок свого батька ОСОБА_5 , ОСОБА_4 здійснив зняття грошових коштів з банківської картки AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 , в різний період часу (яка шляхом арифметичного складання становить суму 64 500 грн.), та саме внаслідок вчинення вказаних дій ОСОБА_5 , за пособництва свого сина ОСОБА_4 привласнив чуже майно, шляхом зловживання своїм службовим становищем вчинене в умовах воєнного стану в сумі 83525,73 грн., (вісімдесят три тисячі п`ятсот двадцять п`ять гривень сімдесят три копійки), чим самим завдав матеріальних збитків.

Таким чином, в обвинувальному акті наявні або арифметичні помилки, або неконкретизована загальна сума інкримінована ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розміру збитків, або неконкретизоване саме формулювання обвинувачення в цій частині, а наявні розбіжності жодним чином не зазначені в обвинувальному акті.

В порушення вищезазначених вимог закону в обвинувальному акті відсутнє конкретне формулювання обвинуваченням відповідно до положень закону з врахуванням всіх виявлених під час досудового слідства обставин в повному обсязі з дотриманням вимог КПК України, що свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення, порушує право обвинуваченого на захист і в подальшому позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення на виконання вимог ст.348 КПК України, та розглянути кримінальне провадження в його межах.

З викладеного вбачається, що у формулюванні обвинувачення неконкретизовані відомості щодо заволодіння якими коштами ставиться у вину обвинувачених, відсутні відомості про потерпілих чи організацій, які понесли втрати, не конкретизовано, кому саме спричинена шкода, наявні розбіжності в загальній сумі інкримінованих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розміру збитків.

Також, в обвинувальному акті відсутнє зазначення щодо неможливості встановлення таких відомостей, що унеможливлює якісне та в повній мірі здійснення захисту особи від пред`явленого обвинувачення та безперечно порушує її право на захист.

Отже, наведені фактичні дані в обвинувальному акті, та пред`явлене обвинувачення в своїй сукупності не дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, є неконкретним, містить явні суперечності, що в даному випадку доводить недотримання вимог ч. 2 ст. 291 КПК України, може вплинути як на право обвинувачених на захист, так і на права можливої потерпілої сторони у кримінальному провадженні та, у свою чергу, позбавляє суд можливості виконати вимоги ч. 1 ст. 348 КПК України, тобто роз`яснити обвинуваченим під час судового розгляду суть обвинувачення, що є обов`язком саме суду.

Тобто обвинувальний акт містить розбіжності та суперечності викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення, які жодним чином не обґрунтовано в обвинувальному акті.

Не зазначення встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення по обвинуваченому та суперечності обвинувального акту, фактично ставить сторону захисту ще на стадії підготовчого провадження у нерівноправне в зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ст.7 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.

Таким чином, суд з урахуванням норм національного та міжнародного законодавства дійшов висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за за № 0000109 від 09.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, та ч. 1 ст. 366 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 , ч. 4 ст. 191 КК України не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК, що порушує право обвинувачених гарантоване пунктами а, b §3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод бути поінформованими про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинувачених мати можливість підготуватися до захисту.

Суд не перевіряє правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, та не зобов`язує його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, та не повертає за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт саме у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого. Визначення обсягу обвинувачення під час направлення обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Разом з тим, оскільки за правилами ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд дійшов висновку про наявність обставин, що унеможливлюють призначення та здійснення судового розгляду обвинувального акта щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Вказані недоліки обвинувального акту можуть бути усунуті на стадії підготовчого провадження тільки шляхом повернення обвинувального акту відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, оскільки на стадії підготовчого провадження відповідно до Глави 27 КПК суд має виключний перелік повноважень, передбачених цією главою, і виправляти недоліки обвинувального акту на цій стадії шляхом зміни обвинувачення в порядку, передбаченому ст. 338 КПК України, не передбачено.

При цьому, при поверненні обвинувального акта прокурору, суд враховує відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду, а тому вважає, що обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором у наступному під час судового розгляду можливостей ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

Отже, на думку суду, єдиним можливим і законним судовим рішенням є повернення зазначеного обвинувального акту прокурору з наведених підстав.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, суд дійшов висновку, що такий в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Крім того, сторона обвинувачення звернулася з клопотанням про відсторонення від посади обвинуваченого ОСОБА_5 від займаної ним посади завідуючого центральним патологоанатомічним відділенням Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Андрія Новака.

Сторона захисту заперечувала проти задоволення вказаного клопотання, вказуючи про порушення порядку звернення з вказаним клопотанням в порядку передбаченому нормами ст. 155 КПК України. Крім того, вказували що на даний час ОСОБА_5 не займає відповідну посаду.

Заслухавши учасників судового засідання з приводу поданого клопотання, суд дослідивши подане клопотання, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 154 КПК України, відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину.

Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу.

Статтею 155 КПК України передбачено, що повинно бути зазначено у клопотанні про відсторонення від посади. Також даною статтею передбачено, що до клопотання додаються копії матеріалів, якими прокурор обгрунтовує доводи клопотання, та документи, які підтверджують надання обвинуваченому копій клопотання та матеріалів, що обгрунтовують клопотання.

У порушення вказаних вимог прокурором суду не надано до клопотання копій матеріалів, якими він обгрунтовує доводи клопотання та документів, які підтверджують надання обвинуваченому, а також іншим учасникам, копій клопотання та матеріалів, що обгрунтовують клопотання.

Жодних доказів на підтвердження призначення саме на час звернення з клопотанням до суду обвинуваченого, з урахуванням всіх анкетних даних (дата народження, ід. код. та інше), на вказану у клопотанні посаду, на підставі якого документу, реквізити такого документа, матеріали клопотання не містять. При цьому, стороною захисту додано копію витягу з наказу про відпустку ОСОБА_5 як лікарю відділення, а не завідуючому такого відділення.

Згідно ст. 156 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання подано без додержання вимог статті 155 цього Кодексу, повертає його прокурору, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

При цьому, обґрунтованість самого клопотання, доведеність викладених в ньому обставин, судом в даному випадку не досліджується і не встановлюється.

Керуючись ч.1 ст. 314, 155, 156, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000109 від 09.02.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, та ч. 1 ст. 366 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 , ч. 4 ст. 191 КК України, повернути прокурору для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення недоліків.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді відсторонення обвинуваченого ОСОБА_5 від посади повернути прокурору. Повернення клопотання не перешкоджає повторному зверненню до суду з дотриманням вимог КПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1