06.11.2023 Справа № 363/4692/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000285, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 квітня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Тарасовичі, Вишгородського району, Київської області, громадянин України, українець, має середню освіту, працює у Комунальному некомерційному підприємстві Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на посаді водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль), розлучений, на утриманні неповнолітніх, малолітніх дітей чи будь-яких інших осіб не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 , за таких обставин.

23.04.2023 о 12:06, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем ШМД «Автоспецпром АСПА.941157.014.03», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Князя Святослава в напрямку вул. Дачна зі сторони вул. Межигірська в с. Старі Петрівці, Вишгородського району, Київської області, в порушення вимог пункту 2.3 «б», «д» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», здійснюючи транспортування хворого із ввімкненими спецсигналами та сиреною, не був уважним під час керування транспортним засобом, не слідкував за дорожньою обстановкою та її змінами, при виникненні небезпеки для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, чим порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», та не забезпечуючи безпеку дорожнього руху, чим порушив вимоги пункту 3.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений», скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину в невстановленому для цього місці з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці ДТП.

Смерть ОСОБА_6 настала від закритої травми грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів та розвитком крововтрати.

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 2.3 «б», «д», 12.3, 3.1 ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_6 .

Таким чином, водій ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений частиною другою статті 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчинені кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 286 КК України визнав у повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, при цьому

25 жовтня 2023 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши про відсутність до обвинуваченого претензій, цивільний позов не заявляє, та просить суд застосувати до обвинуваченого більш м`яку міру покарання.

Суд, враховуючи думки присутніх у судовому засіданні учасників провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, на підставі частини третьої статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою прокурора, обвинуваченого та його захисника, судом вирішено допитати обвинуваченого та дослідити обліково-характеризуючи матеріали щодо обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , погоджуючись з обставинами та фактами, які викладені в обвинувальному акті, визнавши вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, у повному обсязі, шкодує, що так трапилось, щиро каявся та надав показання, що 23 квітня 2023 року він перебував на чергуванні за місцем роботи. Після отримання повідомлення про виклик до хворого, він з бригадою фельдшерів виїхали за місцем проживання хворого, якого потім помістили у транспортний засіб швидкої медичної допомоги та вирушили до обласної лікарні. Фельдшер повідомив, що хворий дуже важкий, а тому потрібно рухатися швидко. ОСОБА_5 , будучи водієм транспортного засобу, увімкнув проблискові маячки та сирену, проте через затор у його смузі руху, переконавшись, що по зустрічній смузі відсутні інші транспортні засоби, виїхав на зустрічну смугу руху. Рухаючись по зустрічній смузі руху із ряду автомобілів, які рухалися праворуч, вийшла потерпіла, як була одягнута в темний одяг, та яка з`явилася для нього неочікувано, проте зупинити автомобіль не встиг і вдарив її правою частиною автомобіля. Родичі потерпілої, які прибули на місце події, не проявляли до нього агресії та з ними він перебуває у контакті, заподіяну шкоду відшкодував.

Суд визнає доведеною винуватість ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого і кваліфікує його дії за частиною другою статті 286 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

За змістом пунктів 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно статті 66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до вимог статті 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, згідно із статтею 12 КК України є тяжким злочином, тяжкість заподіяних злочином наслідків, фактичні обставини справи, зокрема, що дорожньо-транспортна пригода сталася з необережності водія під час вжиття дій пов`язаних із рятуванням життя іншій особі, поведінку після вчинення кримінального правопорушення, яка є виключно позитивною, а також, особу обвинуваченого, який має постійно зареєстроване місце проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, з 1 січня 2013 року працює у Комунальному некомерційному підприємстві Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на посаді водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль), має позитивні характеристики за місцем роботи та за місцем проживання, обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутні дані про вчинення будь яких правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху, а також відсутність у потерпілої сторони будь-яких претензії до обвинуваченого з урахуванням думку потерпілої щодо міри покарання, висловлену у заяві від 25 жовтня

2023 року, вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини другої статті 286 КК України та зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд дійшов висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі статті 75 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція частини другої статті 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи, закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.

В постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 у справі 161/537/18, провадження № 51-4055км19, Верховний суд вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

У кожному випадку призначення покарання за частинами першою та другою статті 286 і статті 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Беручи до уваги позицію потерпілої, яка викладена в заяві від 25 жовтня 2023 року, враховуючи, що обвинувачений офіційно працює у Комунальному некомерційному підприємстві Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на посаді водія автотранспортних засобів (санітарний автомобіль) та у службових повноваженнях обвинуваченого є необхідність керувати транспортними засобами для здійснення його діяльності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи, для забезпечення можливості обвинуваченому працювати, тому суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Підсумовуючи зазначене, враховуючи ці виключні обставини, які істотно знижують тяжкість вчиненого, суд вважає, що саме таке покарання відносно обвинуваченого є необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосувався.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до статей 118, 122, 124, 126 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню процесуальні витрати за проведення експертиз у загальному розмірі 9083 гривні (1912,00 грн, 1912,00 грн, 3824,00 грн, 1434,00 грн).

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 122, 349, 368370, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом

1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 76 КК України, зокрема: періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 9083 (дев`ять тисяч вісімдесят три ) гривень 40 копійок витрат за проведення експертиз.

Речові докази: автомобіль ШМД «Автоспецпром АСПА», реєстраційний номер

НОМЕР_1 , який належить КНП КОР «Коцемд МК» повернути за належністю; оптичний диск CD-R диск, на якому міститься відеозапис з камер відеоспостереження обставин та механізму ДТП від 23.04.2023, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1