ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3994/23 Справа № 187/1806/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Петриківського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.4 ст.296, ч.2 ст.345 КК України.

Під час судового засідання ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року вчергове продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, тобто з 21 листопада 2023 року по 19 січня 2024 року включно, без визначення застави, з утриманням в ДУ Дніпровська установа виконання покарань №4 МЮ України.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку із незаконністю, необґрунтованістю, а також чисельними порушеннями норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування зазначає, що оскаржувана ухвала суду не відповідає приписам ст.ст.184, 194, 196, 199 КПК України (далі-КПК), оскільки не містить викладу обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК, а також посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали. Крім того, що в порушення вимог ст.84 КПК суд першої інстанції під час розгляду клопотання про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу безпосередньо не досліджував докази, якими обґрунтував своє рішення.

Разом з тим, вважає, що стороною обвинувачення окрім власних припущень не було надано реальних доказів існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, а судом в свою чергу, не надано об`єктивної оцінки вказаним припущенням прокурора.

Водночас не погоджується з висновками суду про наявність у ОСОБА_8 слабких соціальних зв`язків, оскільки обвинувачений все своє життя проживав в с. Єлизаветівка, має неповнолітню дитину, разом з ним живе його рідна сестра зі своїм чоловіком, з якими він має дружні стосунки.

При цьому, звертає увагу, що діями обвинуваченого потерпілим заподіяно легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я кожного із них та під час розгляду справи вони не наполягали на призначенні обвинуваченому покарання відповідно до закону, а за підказкою суду висловились щодо вирішення цього питання на розсуд суду.

У той-же час стверджує, що судом першої інстанції було істотно порушено вимоги КПК та право обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, оскільки йому та його захиснику не було надано копії клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу та копій матеріалів, якими прокурор обґрунтовував доводи клопотання.

На підставі викладеного, захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, одне з яких (ч.4 ст.296 КК) згідно ст.12 КК є тяжким злочином, а також наявність, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконного впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, про існування яких свідчить як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, так і дані про особу обвинуваченого, який не працює, зі слів мешкає один, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд даного кримінального провадження триває, по справі ще не досліджено усіх доказів, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене, всупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 60 днів, тобто до 19 січня 2024 року включно, без визначення застави. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК, відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

В той же час, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції встановлюючи наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, який не заявлявся у клопотанні прокурора, вийшов за межі поданого клопотання, проте, на переконання колегії суддів, таке порушення само по собі не може бути безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали суду та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Водночас, колегія суддів вважає, що посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 постійного місця проживання, неповнолітньої дитини, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду, оскільки це не спростовує висновку суду про те, що він може переховуватися від суду, незаконного впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Разом з тим, ненадання судом першої інстанції обвинуваченому та його захиснику копії клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на що вказує сторона захисту, також не є підставою для скасування правильної по суті ухвали суду.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою, стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 19 січня 2024 року включно, без визначення застави, з утриманням в ДУ Дніпровська установа виконання покарань №4 МЮ України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4