Справа № 166/973/23 Провадження №11-кп/802/696/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000066 за апеляційною скаргою прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 03 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, раніше не судимого, студента Луцького національного технічного університету

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу із застосуванням ст. 99 КК України, у розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) грн. 00 коп.

Вироком вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 25 травня 2023 року, вдень, за місцем проживання, в АДРЕСА_1 , через телефон за номером НОМЕР_1 , через додаток "Телеграм" в чат-боті " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", придбав за 50 доларів США у невідомої особи наркотичний засіб - канабіс, для особистого споживання.

В цей же день, о 17 год. 27 хв., неповнолітній ОСОБА_7 у відділенні №1 ТОВ "Нова пошта", розташованого в смт. Заболоття на вул. Першого Травня 7 Ковельського району Волинської області, отримав посилку із особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, загальною вагою 7,4793 грама. Який зберігав при собі, в подальшому видав працівникам поліції.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, в частині незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому дотримано вимоги ст. 65 КК України. Однак, призначаючи покарання обвинуваченому у виді штрафу у розмірі 5100 грн, тобто нижче від найнижчої межі, оскільки санкція ч. 1 ст. 309 КК України передбачає штраф у розмірі від однієї до трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, суд не застосував положень ст. 69 КК України.

Крім того, суд визначив покарання обвинуваченому лише у грошовому еквіваленті, при цьому не зазначив розмір штрафу у неоподаткованих мінімумах доходів громадян.

Таким чином суд неправильно визначивши розмір покарання у виді штрафу обвинуваченому допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон який підлягає застосуванню.

У зв`язку з вказаним вище прокурор, просить вирок суду першої інстанції змінити, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, прокурора, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, просили вирок суду в частині призначеного покарання змінити, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та правильності кваліфікації його дій, відповідають фактичним обставинам справи та ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 враховано ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, а саме те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та навчання зарекомендував себе позитивно.

Місцевим судом до обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 віднесено те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, з позитивної сторони характеризується за місцю проживання, щиро каявся та сприяв у розкритті злочину, проступок скоїв у неповнолітньому віці. Обтяжуючих відповідальність обставин судом не встановлено.

Таким чином місцевим судом встановлено ряд пом`якшуючих покарання обставин.

Положеннями ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленого для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

У пункті 8 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) ( 2341-14 ) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК ( 2341-14 ). При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Апеляційний суд зазначає, що при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

З огляду на зазначені вище положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність декількох обставини, що пом`якшують покарання та відсутність тих, котрі його обтяжують, на переконання апеляційного суду, в даному випадку існують підстави для зміни оскаржуваного вироку суду та призначенням обвинуваченому покарання із застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України. Вказані обставини на ряду з іншими обставинами кримінального провадження, зокрема, будь-якої шкоди суспільним інтересам діями обвинуваченого завдано не було, адже останній вчинив лише один факт придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, також на даний час є студентом Луцького національного технічного університету, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З огляду на принцип законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, колегія суддів, використовуючи свої дискреційні повноваження, дійшла висновку, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання за ч. 1 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, визначеної санкцією зазначеної частини статті, а саме у виді штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн. 00 копійок.

Таким чином апеляційну скаргу прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 слід задовольнити, а вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 03 серпня 2023 року в частині призначеного покарання ОСОБА_7 - змінити

Керуючись ст. 376, 404, 407, 409 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 03 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині покарання - змінити.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн. 00 копійок.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: