Справа № 646/842/24
№ провадження 1-кп/646/490/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2024 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0002846 від 22.12.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тараканів Дубенського району Рівненської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, бойового медика 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_6 - солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду бойового медика 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому продовжено Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023 з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, який діє і на теперішній час.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби в складі 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 - 22.11.2023 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 22.11.2023 близько 06 год. 50 хв. командиром 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_7 , солдату ОСОБА_4 за місцем тимчасової дислокації 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), у відповідності до бойового розпорядження командира 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 №2/дск від 21.11.2023, віддано усний наказ щодо висунення та зайняття позиції «Мадрид» в районі населеного пункту АДРЕСА_2 для подальшого виконання бойових завдань за призначенням.

Будучи невдоволеним наказом щодо висунення та зайняття позиції «Мадрид» в районі населеного пункту АДРЕСА_2 , солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ та вибувати в районі населеного пункту АДРЕСА_2 для подальшого виконання бойових завдань за призначенням, чим підірвав боєготовність та боєздатність 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Такі дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинений в умовах воєнного стану.

20 лютого 2024 року між обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , та прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0002846 від 22.12.2023, укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно з угодою ОСОБА_4 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 .

Так, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його щире каяття, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення , а також беззастережне визнання ним своєї винуватості, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги інтереси суспільства, відомості щодо особи ОСОБА_4 , вказаною угодою сторони вважали за можливе при призначенні покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, погодити призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, із урахуванням всіх обставин справи на підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та просив призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, та пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного, та просив призначити йому узгоджену міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

При цьому, суд перевірив, що ОСОБА_4 цілком розуміє роз`яснені йому права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України -непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинений в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він з середньою освітою, має постійне місце реєстрації та фактичного мешкання, неодружений. Відповідно до довідки військово-лікарської комісії не має захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби, придатний до військової служби. Згідно з службовою характеристикою за час проходження служби на займаній посаді солдат зарекомендував себе в основному з посередньої сторони. Раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Відповідно до відомостей КНП «Піщанська районна лікарня» Піщанської селищної ради на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за медичною допомогою не звертався. Відповідно до медичної характеристики придатний до військової служби, скарг на стан здоров`я немає, захворювання, пов`язані з несенням військової служби відповідно до довідки військово-лікарської комісії не має. До КНП «Міська поліклініка» Дубенської міської ради за медичною допомогою до лікаря-невролога не звертався, під спостереженням лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №375 від 25 грудня 2023 року, виконаного комісією експертів Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» встановлено, що: ОСОБА_4 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_4 перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_4 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Враховуючи викладене, тяжкість кримінального правопорушення, та дані про особу обвинуваченого, який осудив свою поведінку, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, ставлення особи до своїх дій, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_4 узгодженого сторонами покарання із застосуванням ст.ст. 62, 69 КК України у виді тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб суд не встановив.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Суд встановив, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23.11.2023 підозрюваному ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесенням застави в розмірі 80520,00 грн.

Відповідно до протоколу затримання особи у вчиненні злочину в порядку ст. 208 КПК України час фактичного затримання -22.11.2023 16 год 05 хв

13.12.2023 ОСОБА_4 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави, що підтверджуються листом начальника ДУ "Харківський слідчий ізолятор" (вих.№12/12-16982/БР від 13.12.2023).

Довідкою ТУ ДСА у Харківській області підтверджено, що кошти у загальній сумі 80520 грн. надійшли на депозитний рахунок територіального управління з призначенням платежу «сплата застави за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі №642/6834/23, платник ОСОБА_8 ».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дати постановлення вироку, тобто з 20.02.2024.

Враховуючи приписи ст.72 КК України, суд вважає необхідним зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання, а саме з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто 22.11.2023 по 13.12.2023 (день його фактичного звільнення з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у зв`язку з внесенням застави),включно, визначеної ухвалою слідчого судді із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Відповідно до абз.3 ч.4 ст.202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч.11 ст.182 КПК України).

Судом встановлено, що з моменту звільнення з-під варти та на день ухвалення вироку, тобто, в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_4 виконав покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст.182 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_8 після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речового доказу вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 174, 182, 314, 368, 370, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 20 лютого 2024 року в кримінальному провадженні № 0002846 від 22.12.2023, укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 КК України, замінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дати постановлення вироку, тобто з 20.02.2024. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати

ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 22.11.2023 по 13.12.2023, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками - скасувати.

Після набрання цим вироком законної сили заставу в розмірі 80520 грн(вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять гривень 00 копійок), внесену 12.12.2023 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області у якості застави за ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 23.11.2023 у справі №642/6834/23 - повернути заставодавцю ОСОБА_8 .

Речовий доказ: оптичний диск dvd+rw, марки «hp invent», 4,7 GB/120 MIN/4X, який надано разом з повідомленням керівника СіЗ ДВКР СБ України в ОТУ «Лиман» підполковника ОСОБА_9 від 22.11.2023 за 17/6/2-4029 зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0002846 від 22.12.2023.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, в порядку, передбаченому частиною 4 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1