ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/487/23 Справа № 711/6560/23 Категорія: ст. 193 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Черкаси Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря прокурора захисника підозрюваного (відео конференція)ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2023 року, якою застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Копіювата, Монастирищенського (Уманського) району, Черкаської області, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою старшого слідчого ВР ЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу управління Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 подане в рамках кримінального провадження №0000330 від 04.09.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України задоволено.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, тобто до 12.11.2023 включно, однак в межах строку досудового розслідування.

Строк тримання під вартою рахується з моменту затримання - 14.09.2023.

Рішення суду обґрунтовано тим, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Також слідчий суддя зазначив, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, у даному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 15.09.2023, оскільки повний текст ухвали був проголошений 18.09.2023, і захисник був позбавлений можливості вчасно подати апеляцію з обґрунтуванням своїх вимог в чому полягає незаконність та необґрунтованість судового рішення. Зазначає, що не маючи на руках повного тексту оскаржуваного рішення, оскаржити таке рішення неможливо.

З посиланням на правовий висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, захисник зазначає, що у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

По суті апеляційної скарги просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.09.2023 року та ухвалити нову, за якою підозрюваному ОСОБА_8 застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що слідчий суддя прийшов до помилкового висновку що є доведеними та обґрунтованими доводи слідчого та прокурора, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, буде достатнім для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні слідчого.

Зокрема стороною звинувачення, не надано відомостей впливу підозрюваного на свідків, потерпілу, а також наявність підозри у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Вважає, що цілодобовий домашній арешт із застосування електронного засобу контролю буде достатнім запобіжним заходом для підозрюваного ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2023 року, апеляційний суд зазначає наступне.

Реалізація права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів має відповідати також вимозі стосовно доступності правосуддя, про що зазначено в актах міжнародного права - Загальній декларації прав людини 1948 року (стаття 8), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (стаття 14), Конвенції (стаття 6), Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, прийнятій Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 1985 року (пункт 4).

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Конституційний Суд України, розглядаючи питання апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної і касаційної інстанцій; перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбаченого пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, слід розуміти як гарантоване особі право на перегляд її справи в цілому судом апеляційної інстанції, якому відповідає обов`язок цього суду переглянути по суті справу у спосіб всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів з урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги та перевірити законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Забезпечення права на апеляційний перегляд справи - одна з конституційних засад судочинства - спрямоване на гарантування ефективного судового захисту прав і свобод людини і громадянина з одночасним дотриманням конституційних приписів щодо розумних строків розгляду справи, незалежності судді, обов`язковості судового рішення тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав-учасниць засновувати апеляційні або касаційні суди; там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (§ 25 рішення у справі „Delcourt v. Belgium" від 17 січня 1970 року та § 65 рішення у справі „Hoffmann v Germany" від 11 жовтня 2001 року). Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (§ 57 рішення у справі „Ashingdane v. the United Kingdom" від 28 травня 1985 року, § 96 рішення у справі „Krombach v. France" від 13 лютого 2001 року).

Обмеження доступу до суду апеляційної інстанції, як складової права на судовий захист, можливе лише з обов`язковим дотриманням конституційних норм і принципів, а саме пріоритетності захисту фундаментальних прав і свобод людини і громадянина, а також принципу верховенства права, відповідно до якого держава має запровадити таку процедуру апеляційного перегляду, яка забезпечить ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, зокрема дасть можливість відновлювати порушені права і свободи особи та максимально запобігати негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки суду першої інстанції.

Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27 вересня 2006 року № Rec (2006) 13 державам-членам щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, умов, в яких воно має відбуватися, та про заходи забезпечення гарантій проти зловживань, якими визначено детальні стандарти щодо права на оскарження: „18. Будь-яка особа, що її утримують під вартою, як і будь-хто, щодо кого ухвалюється рішення стосовно продовження такого утримання або стосовно альтернативних заходів, повинна мати право оскаржити таке рішення та по ухваленні цього рішення повинна бути поінформованою про наявність такого права. 19. [1] Утримувана під вартою особа повинна мати самостійне право невідкладно звернутись до суду в питанні правомірності утримування її під арештом. [2] Це право може бути забезпечено у спосіб періодичного перегляду питання про утримання під вартою, що дозволяє порушити будь-яку проблему, пов`язану з таким зверненням".

Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.

Наведене узгоджується з частиною четвертою статті 5 Конвенції щодо права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним. Крім того, можливість апеляційного оскарження та перегляду апеляційним судом рішення про тримання під вартою, ухваленого судом першої інстанції, має на меті, насамперед, уникнення свавільного позбавлення свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим суддею 15 вересня 2023 року було проголошено вступну та резолютивну частину ухвали, за участі сторони обвинувачення, самого підозрюваного та його захисника. Повний текст ухвали був проголошений 18.09.2023 без участі учасників судового провадження. Адвокат вказує, що не маючи на руках повного тексту ухвали, він позбавлений можливості обґрунтувати висновки слідчого судді з приводу доведеності обставин ,які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , тому отримавши повний текст ухвали 18.09.2023 і подав апеляційну скаргу в межах п`яти днів з моменту отримання такого.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що захиснику слід поновити строки на оскарження ухвали слідчого судді від 15.09.2023, якою застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

З приводу суті вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, в клопотанні слідчого зазначено, що ОСОБА_8 , будучи безробітним, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, в умовах дії воєнного стану, в період часу з 16.08.2023 по 14.09.2023, вимагав від потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США, що супроводжувалось погрозою насильством над потерпілою та членів її сім`ї.

Так, ОСОБА_8 в зазначений період часу, з мобільного телефону з абонентським номером НОМЕР_1 , надсилав повідомлення з текстом погрози фізичної розправи, на абонентський номер НОМЕР_2 , який належить потерпілій ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в яких вимагав грошові кошти в сумі 20 000 доларів США для не вчинення вказаних злочинних дій відносно потерпілої та членів її сім`ї.

Після чого, 14.09.2023 близько 11 години 48 хвилин ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання грошових коштів щодо не вчинення фізичної розправи над потерпілою ОСОБА_10 та членів її сім`ї, перебуваючи за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , отримав від останньої грошові кошти в сумі 200 000,00 гривень.

У подальшому, 14.09.2023 в період часу з 13 години 26 хвилин до 20 години 40 хвилин, в ході проведення обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , вилучено грошові кошти в сумі 200 000,00 гривень, які були предметом вимагання.

За вказаним фактом 15.09.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, тобто у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства (вимагання), вчинене в умовах воєнного стану.

Причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: даними заяви про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_10 від 04.09.2023; показами потерпілої ОСОБА_10 від 04.09.2023; показами свідка ОСОБА_10 від 04.09.2023; додатковими показами потерпілої ОСОБА_10 від 12.09.2023; додатковими показами свідка ОСОБА_11 від 12.09.2023; даними протоколу огляду грошових коштів від 14.09.2023; даними протоколу вручення грошових коштів від 14.09.2023; даними протоколу обушку від 14.09.2023 за адресою АДРЕСА_2 та іншими зібраними матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно існують. Підозрюваний, намагаючись уникнути покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілу і свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Запобігти вище зазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тож, судом не було встановлено дієвих стримуючих чинників, які б забезпечили належну процесуальну поведінку підозрюваного, і для запобігання зазначеним ризикам слідчий суддя визнав за необхідне застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним. Тому посилання сторони захисту на безпідставність зазначених слідчим у клопотанні та встановлених судом ризиків не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував дані, характеризуючі підозрюваного, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , і міру покарання, яка передбачена за нього у виді позбавлення волі, та з метою запобігти встановленим ризикам судом першої інстанції було обґрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, згідно з п. 2 ч. 4. ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із погрозою застосування насильства, що вірно зазначено слідчим суддею у своїй ухвалі. Наявність у підозрюваного дітей, та дружини, на думку колегії суддів, не є тим стримуючим фактором, який зможе запобігти указаним вище ризикам.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обґрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Поновити адвокату ОСОБА_7 строки на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 вересня 2023 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: