КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу директора ТОВ «Кристал Агро Груп» ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 08.06.2023 задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, шляхом заборони користування та розпорядження будь-яким особам та органам, окрім законних представників ОСОБА_7 , яке на праві власності належить ТОВ «Мегатрс», (), а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :82:312:0009, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 28, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82); житловий будинок, загальною площею 107,5 кв.м., який розташований за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 28, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82).

Цією ж ухвалою заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного арештованого майна.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, директор ТОВ «Кристал Агро Груп» ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання

___________________________________________________________________________

Справа № 758/6362/23 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/197/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

прокурора.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження, апелянт вказував на те, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали ТОВ «Кристал Агро Груп» не мало жодного відношення до даного майна. Представник ТОВ «Кристал Агро Груп» не був присутнім під час постановлення оскаржуваної ухвали, станом на день подання апеляційної скарги копію ухвали слідчого судді товариство не отримувало та з її змістом не ознайомлено. Ухвала слідчого судді відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

В апеляційній скарзі директор ТОВ «Кристал Агро Груп» ОСОБА_5 вказував на те, що ТОВ «Кристал Агро Груп» за результатами проведення аукціону з продажу майна в процедурі банкрутства ТОВ «Мегатрс» набуто у власність земельну ділянку з кадастровим номером :82:312:0009, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 28, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82) та житловий будинок, загальною площею 107,5 кв.м., який розташований за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 28, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82, що підтверджуються протоколом проведення аукціону № BRE001-UA-783 від 03.09.2023 та актом про придбання майна на аукціоні від 11.09.2023.

У подальшому, з метою реєстрації права власності ТОВ «Кристал Агро Груп» звернулось до Державного реєстратора та отримало відповідь, що реєстрацію прав здійснити неможливо, через наявність у Державному реєстрі нерухомого майна невиконаних заяв про вчинення реєстраційних дій щодо вказаного нерухомого майна.

На момент придбання нерухомого майна з прилюдних торгів на аукціоні в Єдиному державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно та їх обтяжень будь-які обмеження та обтяження встановлені на підставі оскаржуваної ухвали були відсутні.

ТОВ «Кристал Агро Груп» є доброчесним набувачем нерухомого майна, а відповідно відсутні підстави для накладення арешту на його майно.

Апелянт вказував на те, що за відсутності в Єдиному державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19, пункти 37,38). від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20, пункти 7.15, 7.16).

Крім того, відповідно до висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №925/1351/19, добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

Таким чином, відсутні підстави для накладення арешту або заборон на майно ТОВ «Кристал Агро Груп».

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005615 від 21.08.2016 здійснюється за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, та мало би бути закінчено не пізніше 21.08.2017, а тому клопотання про арешт майна подано поза межами строку досудового розслідування.

Крім того, як убачається із обставин, за якими здійснюється досудове розслідування, ймовірна подія кримінального правопорушення відбулась у червні 2016 року, а тому, на переконання апелянта, у відповідності до положень ст. 49 КК України строк притягнення до кримінальної відповідальності закінчився 16.06.2019.

Прокурором не визначено правову підставу для арешту майна, не встановлено можливий розмір шкоди, завданої злочином, а також наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Оскаржувана ухвала не містить жодного обґрунтування необхідності застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, а також не відповідає критерію розумності та співрозмірності.

У даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру.

Апелянт вказував на те, що Печерським районним судом міста Києва у 2016 році на раніше зазначене нерухоме майно вже накладався арешт.

Прокурор та директор ТОВ «Кристал Агро Груп» ОСОБА_5 у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

22.01.2024 від представника ОСОБА_9 в інтересах заявника ОСОБА_10 надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу директора ТОВ «Кристал Агро Груп» ОСОБА_5 , в яких представник, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Прокурор про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

22.01.2024 від директора ТОВ «Кристал Агро Груп» ОСОБА_5 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, із посиланням на неможливість прибути з міста Дніпра до територіально віддаленого міста Києва.

Разом з тим, представник власника майна не був позбавлений можливості взяти участь в судовому засіданні, призначеному в Київському апеляційному суді 22.01.2024 на 14 год. 10 хв. в режимі відеоконференцзв`язку з використанням власних технічних засобів.

За таких обставин, з урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання без поважних причин.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга директора ТОВ «Кристал Агро Груп» ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності представника власника майна.

Ураховуючи, що матеріали справи не містять даних про отримання ТОВ «Кристал Агро Груп» або його представником копії оскаржуваної ухвали, то колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана директором ТОВ «Кристал Агро Груп» ОСОБА_5 04.12.2023 в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, відділом дізнання Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, за процесуального керівництва Подільської окружної прокуратури міста Києва, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0005615 від 21.08.2016 за ознаками кримінального правопорушення, ч. 1 ст. 358 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що 16.06.2016 невстановлені особи підробили документи від імені ОСОБА_7 , внаслідок чого укладено два договори купівлі продажу (житлового будинку та земельної ділянки) за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , згідно з якими земельна ділянка площею 0,1000 га продана за 30 000 гривень, а житловий будинок загальною площею 107,5 кв.м., житловою площею 61,5 кв.м. проданий за 30 000 гривень.

У вказаних договорах купівлі-продажу зазначено, що продавцем є ОСОБА_11 , який діє від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності, посвідченої 21.12.2015 Рене Зекамп, нотаріусом міста Білефельд, країни Німеччина, проте в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 не має паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Згідно з відповіддю про надання інформації по підсистемі «Аркан» не зафіксовано інформації про перетин Державного кордону України ОСОБА_7 .

Крім того, допитані в якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які постійно проживали з ОСОБА_7 та доглядали його у зв`язку з його похилим віком, підтвердили, що останній тривалий час за межі України не виїжджав.

Також органом досудового розслідування встановлено, що 09.08.2016 укладено два договори купівлі-продажу (житлового будинку та земельної ділянки) за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_12 та ТОВ «Мегатрс» в особі директора ОСОБА_14 , зареєстровані в реєстрі за № 35295 та 35294 від 09.08.2016.

Постановою старшого дізнавача відділу дізнання Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_15 від 02.06.2023 земельну ділянку з кадастровим номером :82:312:0009, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 28, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82); житловий будинок, загальною площею 107,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82), визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0005615 від 21.08.2016.

06.06.2023 прокурор Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 звернувся до Подільського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :82:312:0009, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82); житловий будинок, загальною площею 107,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82), із забороною користування та розпорядження будь-яким особам та органам, окрім законних представників ОСОБА_7 , а також забороною державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, у тому числі, але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора, будь-яким фізичним та юридичним особам вчиняти реєстраційні дії стосовно вказаного нерухомого майна.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 08.06.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, шляхом заборони користування та розпорядження будь-яким особам та органам, окрім законних представників ОСОБА_7 , яке на праві власності належить ТОВ «Мегатрс», (), а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :82:312:0009, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 28, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82); житловий будинок, загальною площею 107,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82).

Цією ж ухвалою заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного арештованого майна.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :82:312:0009, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 28, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82); житловий будинок, загальною площею 107,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82), з тих підстав, що вказане нерухоме майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та у встановленому законом порядку визнане речовим доказом у межах кримінального провадження №0005615.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вищезазначене нерухоме майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна призвести до його подальшого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про відсутність підстав для накладення арешту на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 28, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки із матеріалів провадження вбачається, що клопотання прокурора та ухвала слідчого судді містять вказівки на мету та правові підставі, зазначені у ст.ст. 170, 171, 173 КПК України, для накладення арешту на зазначене майно.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта про законність набуття ТОВ «Кристал Агро Груп» права власності на раніше зазначену земельну ділянку та житловий будинок, а також посилання на те, що органом досудового розслідування не встановлено можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не впливають на правильність висновків слідчого судді. Разом з тим, такі доводи підлягають встановленню та перевірці під час подальшого досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005615.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, на даному етапі досудового розслідування не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки, з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя, накладаючи арешт на об`єкти нерухомого майна, із забороною користування та розпорядження будь-яким особам та органам, окрім законних представників ОСОБА_7 , а також забороною державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного арештованого майна, діяв у спосіб і у межах чинного законодавства, з урахуванням вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді у цій частині слід визнати непереконливими.

Доводи апелянта про звернення прокурора із клопотанням про арешт майна поза межами строку досудового розслідування ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження.

Посилання апелянта на те, що строк притягнення до кримінальної відповідальності у межах вказаного кримінального провадження сплинув 16.06.2019, не впливає на правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту.

Чинними КК та КПК України передбачено окремий порядок, передбачений ст. 49 КК України та ст. 284 КПК України, щодо закриття кримінального провадження за закінченням строку давності кримінального правопорушення.

Разом з тим, КПК України не передбачено можливість вирішення вказаних питань в ході розгляду клопотання про арешт майна.

Посилання апелянт на те, що Печерським районним судом міста Києва у 2016 році вже накладався арешт на раніше зазначене майно, не впливають на правильність висновків суду, оскільки вказана ухвала не є предметом даного судового розгляду.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційні скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу директора ТОВ «Кристал Агро Груп» ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3