Справа № 161/6403/23 Провадження №11-кп/802/588/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мстишин, Луцького району, Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з середньою освітою, маючого на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, в силу ст. 89 КК України не судимого, засуджено:

- за ч.2 ст.164 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Згідно з даним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він будучи особою, раніше судимою згідно вироку Луцького міськрайонного суду від 15.09.2022 за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КК України, до покарання у вигляді громадських робіт строком на 100 годин та будучи зобов`язаним, згідно судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.04.2019, сплачувати на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 квітня 2019 року і до досягнення дитини повноліття, знаючи про свій обов`язок щодо сплати аліментів, будучи дієздатною та працездатною особою, маючи доходи з неофіційних джерел, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надавав, заходів, спрямованих на погашення заборгованості, не вживав, чим свідомо, злісно ухилився від сплати аліментів, встановлених судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.04.2019, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів за період з 01.11.2022 по 30.03.2023, яка згідно з інформацією Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) становить 14668 гривень 75 копійок, тобто у розмірі, що в сукупності перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразилися у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), вчиненими особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст. 164 КК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності його винуватості та правильності кваліфікації дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. Вказує, що на момент подання апеляційної скарги він частково погасив заборгованість, а до моменту перегляду справи апеляційним судом повністю сплатить суму, яка вказана у довідці Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. З огляду на вищевикладене просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, призначити йому за ч.2 ст. 164 КК України покарання у виді громадських робіт.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, думку прокурора та потерпілої, які вважають скаргу безпідставною, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального проступку та його кваліфікація за ч.2 ст.164 КК України є правильною.

При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення йому занадто суворого покарання, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», звертається увага судів на те, що висновки суду з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді арешту на строк 3 місяці місцевим судом було враховано, що останній вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, має постійне місце проживання, інформація про негативну характеристику відсутня, на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд правильно відніс щире каяття, а обтяжуючі, як правильно встановлено судом відсутні.

Проте, місцевим судом не було в повній мірі враховано того, що обвинувачений, як вбачається з матеріалів кримінального провадження до постановлення вироку судом першої інстанції сплатив частину заборгованості в сумі 9000 гривень, що підтверджується квитанцією №13 від 05.06.2023 (а.к.п. 34).

Крім того, після постановлення вироку обвинувачений ОСОБА_7 сплатив заборгованість по аліментам, ще на суму 3000 гривень, що підтверджується долученими до апеляційної скарги копіями квитанцій №22 від 04.07.2023 року, №31 від 06.07.2023 року, №17 від 07.07.2023 року (а.к.п.44-46).

Разом з тим, в ході розгляду справи апеляційним судом, було оглянуто квитанцію, яка була надана обвинуваченим ОСОБА_7 , з якої вбачається, що останнім 27.09.2023 року, було сплачено, ще 2000 гривень заборгованості по аліментам.

Водночас, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не працює (вступна частина вироку), оскільки, як ствердив обвинувачений в апеляційному суді він неофіційно працевлаштований, а такий вид покарання як арешт позбавить його можливості працювати та сплачувати в подальшому аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Санкцією ч. 2 ст.164 КК України передбачені покарання у вигляді громадських робіт, арешту та обмеження волі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, за наявності більш м`яких видів покарання, наявності обставини, що пом`якшує покарання, не навівши у вироку відповідних мотивів, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 один із найсуворіших видів покарання, передбачений санкцією статті. При цьому, призначаючи більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення (проступок), у вироку належним чином не обґрунтував, чому менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, покарання у виді громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Виходячи з того, що колегією суддів визнано призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а вирок суду - зміні з наведених вище мотивів.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2023 року в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.164 КК України покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

В іншій частині вирок в даному провадженні залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді