Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2206/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Категорія ст.422=1 КПК Доповідач ОСОБА_4
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_4 ,

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали судового провадження №935/2206/19 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 28.11.2023,

в с т а н о в и л а:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_8 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів тобто до 26.01.2024 включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду як незаконну, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Посилається на те, що розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції не звернув увагу, що воно не відповідає вимогам п.п.3, 5 та 6 ч.1 ст.184 КПК України. Прокурор лише переписав обвинувальний акт в тій частині, у чому обвинувачуються ОСОБА_8 та інші особи, і не долучив до клопотання жодної копії матеріалів справи, які давали б підстави підозрювати ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, які підтверджували б наявність викладених ним у клопотанні ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Вказує, що ОСОБА_8 не набув в установленому законом порядку статусу як підозрюваного, так і обвинуваченого. Крім того, ОСОБА_8 , будучи громадянином іншої держави, взагалі не володіє українською мовою. Проте, як видно із змісту даних повідомлень про підозру та про їх послідуючу зміну відсутні будь-які відомості про вручення ОСОБА_8 їх копій у перекладі на азербайджанську мову, що є істотним порушенням його права на захист. Зазначає, що суд першої інстанції в порушення норм чинного законодавства, правових висновків ВПВС та ЄСПЛ, у її мотивувальній частині взагалі не виклав відомості про кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статей Закону України про кримінальну відповідальність), у якому обвинувачується ОСОБА_8 .

Посилається на те, що під час розгляду даного клопотання слідчим суддею також були порушені і вимоги п.п.2,3 ч.1 ст.194 КПК України про необхідність встановлення того, що надані прокурором докази підтверджують обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Вказує, що суд не вправі був в своїй ухвалі як на одну із підстав необхідності продовжити ОСОБА_8 строк тримання під вартою, посилатися на те, що в провадженні Богунського райсуду м. Житомира знаходиться обвинувальний акт по обвинуваченню останнього у скоєнні особливо тяжкого злочину проти життя і здоров`я людини, оскільки будь-який вирок ще не постановлений, у зв`язку з чим виходячи із норм чинного законодавства та гарантованої презумпції невинуватості не мав права посилатися на цей факт. Звертає увагу і на те, що дана кримінальна справа перебуває у провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області з 12.12.2019, ОСОБА_8 по даній справі утримується під вартою більше 4 років 7 місяців, при відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження його вини у скоєнні даного злочину. Усі ухвали суду про продовження ОСОБА_8 та іншим обвинуваченим міри запобіжного заходу за своїм змістом являються ідентичними.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив розглянути її в його відсутність та відсутність обвинуваченого ОСОБА_8 .

Прокурор ОСОБА_9 надіслав заяву про розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 без його участі в письмовому провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.406, ч.4 ст.422-1 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе розглянути вказане провадження в письмовому провадженні.

Перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали контрольного провадження та доводи учасників судового розгляду щодо запобіжного заходу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 183, 196, 199, 331 КПК України.

З матеріалів контрольного провадження №935/2206/19 вбачається, що на розгляді Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000155 від 16.05.2019 року відносно ОСОБА_10 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_8 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, п.12, 13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_11 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України.

Обвинуваченим ухвалами слідчого судді, а в подальшому суду було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та неодноразово продовжено строк його дії.

Згідно обвинувального акту, органом досудового розслідування встановлено, що у невстановлений слідством день, час та місці у ОСОБА_8 , у зв`язку із розподілом-сфер впливу, виник злочинний умисел направлений на організацію вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 .

Після чого ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, в невстановлений слідством день, час та місці запропонував раніше знайомим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вчинити умисне вбивство ОСОБА_12 , на що вони погодилися.

Взявши на себе організацію вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 , ОСОБА_8 розробив план вчинення злочину, відповідно до якого вирішив залучити виконавцями умисного вбивства ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , розподіливши при цьому між ними обов`язки.

На пропозицію ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 погодилися і тим самим вступили у попередню злочинну змову, направлену на вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб.

В подальшому, під час зустрічей, у заздалегідь визначених місцях ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 розробили план вчинення злочину, розподілили ролі.

Продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на виконання умисного вбивства ОСОБА_12 в невстановлений слідством день, час та місці ОСОБА_8 в порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС № 662 від 21.08.1998 року та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 без передбаченого законом дозволу незаконно придбав вогнепальну зброю - нарізну стрілецьку вогнепальну зброю - виготовлений саморобним способом автомат калібру 5, 45 мм. та ручну стрілецьку вогнепальну зброю - 7,62X39 мм. самозарядний карабін «Norinco» моделі «МАК- 90» з номером екземпляру № НОМЕР_1 та бойові припаси до вказаної вогнепальної зброї, яку у подальшому незаконно зберігав та перевозив територією України.

Не припиняючи свої злочинні дії, спрямовані на виконання умисного вбивства ОСОБА_12 , ОСОБА_8 незаконно придбану вогнепальну зброю нарізну стрілецьку вогнепальну зброю - виготовлений саморобним способом автомат калібру 5, 45 мм. та ручну стрілецьку вогнепальну зброю - 7,62X39 мм. самозарядний карабін «Norinco» моделі «МАК- 90» з номером екземпляру № НОМЕР_1 та бойові припаси до вказаної вогнепальної зброї, у невстановленому місці, незаконно передав ОСОБА_10 для реалізації свого злочинного умислу, направленого на виконання умисного вбивства ОСОБА_12 .

В свою чергу ОСОБА_10 , в порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від І24.01.1995, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї пневматичної і холодної зброї,'' пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи' аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових Матеріалів», - затвердженої наказом МВС № 662 від 21.08.1998 року та «Положення пр`р дозвільну систему», затвердженої постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 без передбаченого законом дозволу незаконно придбав, отримавши від ОСОБА_8 вогнепальну зброю - нарізну стрілецьку вогнепальну зброю - виготовлений., саморобним способом автомат калібру 5, 45 мм. та ручну стрілецьку вогнепальну зброю - 7,62X39 мм. самозарядний карабін «Norinco» моделі «МАК-90»-з номером екземпляру № НОМЕР_1 та бойові припаси до вказаної вогнепальної зброї, -яку у г подальшому незаконно зберігав та перевозив територією України та після вчинення злочину спільно з ОСОБА_11 приховав на узбіччі автодороги сполученням «Черняхів - Забріддя», де в подальшому вказана зброя була вилучена в ході проведення огляду місця події від 04 - 05 червня 2019 разом з не використаними в ході вчинення умисного вбивства бойовими припасами, а саме 18 патронів кал. 5,45 мм.

Продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на виконання умисного вбивства ОСОБА_12 , відповідно до раніше узгоджених дій, 15.05.2019 близько 22-ї години ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 зустрілися у невстановленому слідством місці, звідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, для виконання розробленого раніше ними плану, на раніше заготовленому ОСОБА_11 мотоциклі «Suzuki», без реєстрації, проїхали до території ФОП « ОСОБА_13 », що по АДРЕСА_1 , де останні з урахуванням обстановки, вибрали зручне місце для вчинення злочину.

Після цього, ОСОБА_10 , дочекавшись зручного моменту для виконання своєї частини раніше узгодженого плану, здійснив декілька пострілів з нарізної стрілецької вогнепальної зброї - виготовленої саморобним способом автомату калібру 5, 45 мм. у бік ОСОБА_12 і таким чином умисно вбив останнього за попередньою змовою групою осіб.

Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з ушкодженням речовини головного мозку, яка утворилась в наслідок дії вогнепальної зброї, а саме кулі.

Крім того, у невстановлений слідством день, час та місці ОСОБА_10 , в порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС №662 від 21.08.1998 року та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою КМУ №576 від 12.10.1992 без передбаченого законом дозволу незаконно придбав ручну гранату РГД-5 із вкрученим до неї підривачем типу УЗРГМ, підривач до ручної гранати УЗРГМ, гранату типу РГМ в корпусі загвинченого запал типу УДЗ, підривач тип) УДЗ, ручну короткоствольну самозарядну нарізну стрілецьку вогнепальну зброю - пістолет зразка 1930/33 рр. конструкції Токарева (ТТ) калібру 7,62 мм., боєприпаси - патрони в кількості 8 шт. до вказаного пістолету калібру 7,62 мм, -патрони в кількості 34 шт., з яких 32 патрони калібру 7,62 мм та два патрони калібру 9 мм, які незаконно зберігав та перевозив територією України до вилучення працівниками поліції в ході огляду місця події, що був проведений період часу з 15 год. 20 хв. по 17 год. 45 хвил. 16.05.2019 поблизу буд. №8 по вул. Лермонтовській в м. Житомирі.

В ході судового розгляду вказаного кримінального провадження, 28.11.2023 року в судовому засіданні Коростишівським районним судом Житомирської області, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_14 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

При цьому, на думку апеляційного суду зазначене клопотання прокурора є відповідним вимогам ст.199 КПК України, подано у визначений цією статтею строк містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відповідні відомості та обставини які враховуються при продовженні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обвинуваченому дане клопотання було надано в перекладі на азербайджанську мову. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

Крім того сторона захисту була належним чином обізнана зі змістом клопотання про продовження строку тримання під вартою, була готова до розгляду даного питання, як і висловлювала свої відповідні заперечення щодо доводів прокурора викладених в цьому клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

З оскаржуваного рішення вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи перевірялись судом при їх розгляді. При цьому, був допитаний обвинувачений ОСОБА_8 , вислухані пояснення та доводи як прокурора, так і захисника, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про доцільність та наявність підстав продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, можливість його зміни.

Також судом враховано наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що обставини, які зазначені в положеннях ст.177 ПК України у якості ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, не наступили та не мають місця саме через застосування до останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, тривалість застосування такого запобіжного заходу та судового розгляду самого провадження не зменшує та не невілює їх.

Апеляційний суд вважає, що прокурором в суді першої інстанції доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Посилання сторони захисту на відсутність в кримінальному провадженні перекладу повідомлення про підозру та змін до вказаного повідомлення на азербайджанську мову та вручення таких основоположних документів без відповідного перекладу ОСОБА_8 , чим порушено право на захист обвинуваченого, як зазначає захисник, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до матеріалів виділеного провадження, ОСОБА_8 вручалася копія обвинувального акта, реєстр матеріалів, роз`яснення прав, клопотання про продовження запобіжного заходу з перекладом на азербайджанську мову, від отримання яких він відмовився, а також останній забезпечений перекладачем в суді.

Крім того, посилання захисника ОСОБА_7 на те, що прокурором не додано до клопотання доказів обґрунтованості як обвинувачення, так і наявності зазначених в клопотанні ризиків не спростовують висновків суду щодо продовження обвинуваченому строку тримання під вартою з огляду на стадію судового розгляду кримінального провадження, можливість надання та дослідження доказів в ході безпосередньо судового слідства. Крім того, апеляційний суд також зауважує на тому, що в даному випадку вирішувалося питання про продовження раніше застосованого та неодноразово попередньо продовжуваного запобіжного заходу з огляду на матеріали, які надавалися прокурором раніше до суду, а також які було надано в ході судового розгляду та які були в розпорядженні суду з огляду на його стадію, та які цілком обґрунтовано враховано судом, оскільки в даному випадку мова йде про продовження існування раніше встановлених ризиків, які не зменшилися та не зникли.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 є громадянином Азербайджану, до затримання не працював, неодружений та не має стійких соціальних зв`язків на території України, що може свідчити про високу вирогідність залишення ним території України під загрозою суворості можливого покарання та про реальність ризику переховування від суду. Про це також свідчать і обставини інкримінованих йому злочинів, які встановлені органом досудового слідства та перевіряються на даний час в ході судового розгляду кримінального провадження. Зазначені обставини та характеризуючі особу обвинуваченого дані жодним чином не змінилися з часу попереднього продовження строку його тримання під вартою та перегляду такого рішення апеляційним судом.

Обґрунтованим також убачається і ризик можливого незаконного впливу на свідків, оскільки всі учасники кримінального провадження судом ще не допитані на стадії судового розгляду, ризик впливу на них існує до моменту закінчення судового слідства.

Доведеним також є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, один з яких є насильницьким. При цьому апеляційний суд не може залишити поза увагою той факт, що ОСОБА_8 обвинувачується і в іншому кримінальному провадженні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, а також був раніше засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину за ч.2 ст.186 даного Кодексу.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання сторони захисту на неможливість врахування при вирішенні питання щодо запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні наявності щодо ОСОБА_8 іншого провадження, яке перебуває на розгляді в суді, з посиланням на презумпцію невинуватості, оскільки врахування наявності повідомлень про підозру в інших кримінальних провадження щодо обвинуваченого прямо передбачено ст.183 КПК України при вирішенні питання доцільності застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Наявності обвинувального вироку щодо такої особи при цьому не вимагається.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому та неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

При цьому, зазначене клопотання прокурора вцілому відповідає вимогам ст.199 КПК України, подано у визначений цією статтею строк, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відповідні відомості та обставини, які враховуються при продовженні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою та було надано обвинуваченому ОСОБА_8 в перекладі на рідну мову останнього азербайджанську. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині, які б були безумовною підставою для висновку про необґрунтованість клопотання прокурора та незаконність рішення суду щодо нього апеляційний суд не вбачає.

Доводи сторони захисту про безпідставність продовження строку тримання під вартою у зв`язку з недоведеністю ризиків, не наведенням прокурором обставин, які б свідчили про продовження їх існування, а також того, що вони не зменшилися з часом та тривалим судовим розглядом, а також у зв`язку з необґрунтованістю підозри та недоведеністю обвинувачення також не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, та не спростовують висновків суду про наявність безумовних підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Так з огляду на стадію кримінального провадження, а саме його судовий розгляд та дослідження доказів, ОСОБА_8 не має статусу підозрюваного, а є обвинуваченим. При цьому доведеність чи недоведеність його вини поза розумним сумнівом в інкримінованих злочинах за обставин, встановлених органом досудового розслідування, є дискреційними повноваженнями суду в результаті проведення повного та об`єктивного судового розгляду відповідно до положень глави 28 КПК України. Тому з огляду на цю стадію кримінального провадження для вирішення питання продовження строку запобіжного заходу відсутня необхідність оцінки зібраних у справі доказів на підтвердження чи спростування обґрунтованості підозри, яка оскаржується захисником в поданій апеляційній скарзі, а встановлення на даному етапі обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції.

Всі докази на даній стадії судом можуть бути оцінені лише з огляду на доведеність обставин, які мають значення для вирішення питання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Що стосується інших доводів сторони захисту про те, що судом в ухвалі не викладено обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , то вони на переконання колегії суддів не є підставою для скасування ухвали суду та відмови у задоволенні клопотання прокурора, оскільки її постановлено в межах судового розгляду даного кримінального провадження та в ній зазначено кваліфікація злочинів та підстави для продовження дії запобіжного заходу, а також підстави неврахування доводів захисту, які є аналогічними доводам апеляційної скарги. Крім того, детальне наведення обставин кримінальних правопорушень, які інкримінуються особі з огляду на стадію судового розгляду та постановлення рішення лише щодо запобіжного заходу, а не обвинувачення по суті, колегія суддів в такому судовому рішенні вважає необов`язковим, що не свідчить про незаконність такого рішення.

Колегія суддів приймає до уваги доводи сторони захисту щодо тривалості досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження та значного часу перебування обвинуваченого в умовах попереднього ув`язнення.

Разом з тим, вказані обставини в даному випадку не переважують наявність тих ризиків, які обумовлюють тримання обвинуваченого під вартою з метою досягнення завдань кримінального провадження. Наведені в клопотанні прокурора та встановлені судом ризики з часом не зменшилися, продовжують існувати, оскільки обставини, які свідчать про наявність таких ризиків, не змінилися та не зникли. Питання щодо належного забезпечення участі обвинуваченого в судових засіданнях, в тому числі і шляхом переміщення його для попереднього утримання в інший заклад, при розгляді кримінального провадження по суті та дотримання розумних строків судового розгляду не можуть бути предметом перегляду апеляційного суду в даному контрольному провадженні, повинні вирішуватися судом першої інстанції відповідно до положень КПК України в межах своїх повноважень.

Крім того, як вже неодноразово зазначалося апеляційним судом, заслуговує на увагу також те, що тривалість судового розгляду обумовлена об`єктивними причинами, як то складністю кримінального провадження, відповідною процесуальною поведінкою учасників судового розгляду, неодноразовою заміною захисників трьох обвинувачених, необхідністю залучення перекладачів, введення в Україні воєнного стану та перешкоди в проведенні судових засідань з огляду на пов`язані з цим ускладнення (оголошенням повітряної тривоги, відсутність електроенергії, тощо), що зумовлювало неодноразові відкладання судових засідань та перерви в судовому розгляді.

Із врахуванням наведеного твердження захисника про відсутність підстав не тільки для продовження строку раніше застосованого запобіжного заходу тримання під вартою, а і взагалі застосування будь-якого запобіжного заходу, з огляду на положення ст.194 КПК України, а також про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом даного питання, які на його думку перешкодили суду прийняти законне та обґрунтоване рішення, свого підтвердження в ході апеляційного розгляду не знайшли.

Колегія суддів звертає увагу на те, що усі доводи як сторони обвинувачення при зверненні до суду із клопотаннями про застосування та подальше продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому, так і доводи та посилання сторони захисту в заперечення вказаних клопотань фактично є ідентичними попереднім доводам та обгрунтуванням, були предметом неодноразового розгляду як суду першої інстанції, так і апеляційного суду, усі обставини, які мають значення для вирішення питання щодо запобіжного заходу, не зазнали істотних змін з часу перегляду апеляційним судом попередньої ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , розгляд кримінального провадження по суті в суді першої інстанції триває на стадії дослідження доказів. Тому доводи та висновки колегії суддів в даному провадженні об`єктивно є ідентичними тим доводам та висновкам, які викладені в попередніх ухвалах апеляційного суду та надано вмотивовану та обґрунтовану відповідь.

Посилання апелянта на практику Верховного Суду та Європейського Суду з прав людини безумовно заслуговує на увагу, разом з тим не спростовує висновків суду першої інстанції в даному провадженні на даному етапі судового розгляду кримінального провадження.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка в цілому відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 28.11.2023, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 26.01.2024, включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :