Справа № 953/8417/23
Провадження № 1-кп/953/1142/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2023 року м. Харків

Київський районний суд міста Харкова у складі судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 26.01.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072, щодо вчинення кримінальних проступків без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, у відношенні:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гірки Новоград - Волинського району Житомирської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 24.03.2023 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці, звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та з іспитовим строком 1 (один) рік,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

у с т а н о в и в:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. ОСОБА_2 , в серпні 2021 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, переслідуючи ціль незаконного використання завідомо підробленого документа, діючи умисно, усвідомлюючи, що порушує порядок видачі особі національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами (далі - посвідчення водія) відповідної категорії, що передбачений Положенням «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, маючи умисел на отримання підробленого посвідчення водія з відкритими категоріями А, В, С, з метою керування транспортним засобом відповідної категорії, знайшов в мережі інтернет інформацію про можливість виготовлення підробленого посвідчення шляхом надання своїх анкетних даних. Після чого, через месенджер «Viber» ОСОБА_2 , вчиняючи дії, направлені на пособництво у підробленні посвідчення, домовився в ході переписки з невстановленою досудовим розслідуванням особою про підроблення ведійського посвідчення за грошовувинагороду в сумі 7000 гривень. Виконуючи відведену йому роль, ОСОБА_2 , перебуваючи на території ринку «Барабашово» за адресою: м. Харків, вул. Амурська, 1, на вимогу невстановленої досудовим розслідуванням особи, надав свої персональні дані, а саме: цифровий варіант фотокартки, цифровий варіант паспорту громадянина України на своє ім`я, ПІБ (прізвище, ім`я та по-батькові), дату народження та зразок власного підпису для виготовлення підробленого ведійського посвідчення.

Так, у серпні 2021 року, ОСОБА_2 , являючись пособником у підробці посвідчення, отримав у відділенні №26 «Нової пошти» відправлений від невстановленої органом досудового розслідування особи підроблений бланк пластикового ведійського посвідчення серії НОМЕР_1 видане ТСЦ 0741, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його фотокарткою, який відповідно до висновку судової технічної експертизи документів №СЕ-19/121-23/6039,-ДД від 28.03.2023 не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника - України.

Отже, ОСОБА_2 учинив кримінальний проступок, передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, тобто пособництво у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи і яке надає права, з метою його використання.

1.2. Крім того, 08.02.2022 близько 18:30, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Toyota» моделі «RAV-4», державний номерний знак НОМЕР_2 , по вулиці Роганська, 3, у місті Харкові, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння здійснив наїзд на автомобіль марки «Skoda» моделі «Octavia» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням гр. ОСОБА_3 . По прибуттю на місце дорожньо - транспортної пригоди співробітників Управління патрульної поліції в Харківській області, ОСОБА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане ТСЦ 0741, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримане ним всупереч Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, є підробленим, надав його працівникам патрульної поліції для оформлення ДТП та складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке в подальшому було вилучено та направлено разом з матеріалами до Київського районного суду міста Полтави для розгляду по суті.

08.08.2022 Київським районним судом міста Полтави розглянуто матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову згідно якої, останнього визнано винним за вчинення вказаного адміністративного правопорушення та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. В подальшому вказана постанова Київського районного суду міста Полтави разом з матеріалами та посвідченням водія серії НОМЕР_1 видане ТСЦ 0741, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було направлено до ТСЦ 6341 РСЦ ТСЦ МВС яке розташоване за адресою: м. Харків, Київський район, вул. Шевченко, 26.

26.01.2023 близько 11.00 годині,за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 26, адміністратором ТСЦ 6341 РСЦ ГСЦ МВС, - ОСОБА_4 , під час розгляду матеріалів відносно ОСОБА_2 , що надійшли з Київського районного суду міста Полтави, щодо позбавлення останнього правом керування транспортними засобами, було виявлено посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане ТСЦ 0741, наім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в ході досудового розслідування встановлено, що дане посвідчення водія за серією та номером згідно з базами даних МВС України належить іншій особі та відповідно до висновку судової технічної експертизи документів №СЕ-19/121-23/6039,-ДД від 28.03.2023 не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника - України.

Отже, ОСОБА_2 учинив кримінальний проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. До Київського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, який містить клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова про розгляд обвинувального акта в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта додані:

- письмова заява ОСОБА_2 , складена в присутності захисника ОСОБА_5 , щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні;

- матеріали досудового розслідування.

Як убачається з наданих матеріалів, на час надходження обвинувального акта до суду, відносно ОСОБА_2 не застосовано затримання після виявлення вчиненого кримінального проступку.

Ураховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути обвинувальний акт щодо ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних проступків без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 381 КПК України, спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою , формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.

Діючи відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 17, ст.ст. 369-371, 374, ч. 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України, суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування та які не оспорюються учасниками судового провадження.

2.2. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Зокрема, з обвинувального акта вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_2 , в серпні 2021 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, переслідуючи ціль незаконного використання завідомо підробленого документа, діючи умисно, усвідомлюючи, що порушує порядок видачі особі національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами (далі - посвідчення водія) відповідної категорії, що передбачений Положенням «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, маючи умисел на отримання підробленого посвідчення водія з відкритими категоріями А, В, С, з метою керування транспортним засобом відповідної категорії, знайшов в мережі інтернет інформацію про можливість виготовлення підробленого посвідчення шляхом надання своїх анкетних даних. Після чого, через месенджер «Viber» ОСОБА_2 , вчиняючи дії, направлені на пособництво у підробленні посвідчення, домовився в ході переписки з невстановленою досудовим розслідуванням особою про підроблення ведійського посвідчення за грошовувинагороду в сумі 7000 гривень. Виконуючи відведену йому роль, ОСОБА_2 , перебуваючи на території ринку «Барабашово» за адресою: м. Харків, вул. Амурська, 1, на вимогу невстановленої досудовим розслідуванням особи, надав свої персональні дані, а саме: цифровий варіант фотокартки, цифровий варіант паспорту громадянина України на своє ім`я, ПІБ (прізвище, ім`я та по-батькові), дату народження та зразок власного підпису для виготовлення підробленого ведійського посвідчення.

Так, у серпні 2021 року, ОСОБА_2 , являючись пособником у підробці посвідчення, отримав у відділенні №26 «Нової пошти» відправлений від невстановленої органом досудового розслідування особи підроблений бланк пластикового ведійського посвідчення серії НОМЕР_1 видане ТСЦ 0741, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його фотокарткою, який відповідно до висновку судової технічної експертизи документів №СЕ-19/121-23/6039,-ДД від 28.03.2023 не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника - України.

Крім того, 08.02.2022 близько 18:30, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Toyota» моделі «RAV-4», державний номерний знак НОМЕР_2 , по вулиці Роганська, 3, у місті Харкові, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння здійснив наїзд на автомобіль марки «Skoda» моделі «Octavia» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням гр. ОСОБА_3 . По прибуттю на місце дорожньо - транспортної пригоди співробітників Управління патрульної поліції в Харківській області, ОСОБА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане ТСЦ 0741, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримане ним всупереч Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, є підробленим, надав його працівникам патрульної поліції для оформлення ДТП та складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке в подальшому було вилучено та направлено разом з матеріалами до Київського районного суду міста Полтави для розгляду по суті.

08.08.2022 Київським районним судом міста Полтави розглянуто матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову згідно якої, останнього визнано винним за вчинення вказаного адміністративного правопорушення та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. В подальшому вказана постанова Київського районного суду міста Полтави разом з матеріалами та посвідченням водія серії НОМЕР_1 видане ТСЦ 0741, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було направлено до ТСЦ 6341 РСЦ ТСЦ МВС яке розташоване за адресою: м. Харків, Київський район, вул. Шевченко, 26.

26.01.2023 близько 11.00 годині,за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 26, адміністратором ТСЦ 6341 РСЦ ГСЦ МВС, - ОСОБА_4 , під час розгляду матеріалів відносно ОСОБА_2 , що надійшли з Київського районного суду міста Полтави, щодо позбавлення останнього правом керування транспортними засобами, було виявлено посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане ТСЦ 0741, наім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в ході досудового розслідування встановлено, що дане посвідчення водія за серією та номером згідно з базами даних МВС України належить іншій особі та відповідно до висновку судової технічної експертизи документів №СЕ-19/121-23/6039,-ДД від 28.03.2023 не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника - України.

Установлені органом досудового розслідування і викладені судом обставини не оспорюються учасниками судового провадження, так як під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_2 визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Окрім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

2.3. Отже, саме з підстав викладеного, суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, тобто пособництві у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи і яке надає права, з метою його використання та використання завідомо підробленого документа.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. Вивченням обставин справи, оцінкою особистості ОСОБА_2 встановлено, що обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання останнього, є щире каяття.

3.2. Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_2 покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується, як кримінальний проступок, його вид, суспільну небезпечність та наслідки. Також, суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, має зареєстроване та фактичне місце проживання.

4.3. При дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статтею 69 КК України, не встановлено.

4.4. Разом із цим, відповідно до вимог ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК. Однак визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування або усунення заподіяної шкоди), а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання. Водночас добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.

З урахуванням наявності обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , який вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, а також відсутності збитків та/або шкоди і обставин, що обтяжують покарання, суд зазначає про наявність правових підстав для призначення обвинуваченому покарання в порядку передбаченому статтею 69-1 КК України.

4.4. З урахуванням викладених вище обставин у кримінальному провадженні, характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_2 покарання в порядку, передбаченому статтею 69-1 КК України, - за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, слід остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Також, суд приймає до уваги, що обвинуваченим ОСОБА_2 не відбуте покарання, призначене вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.03.2023, що набрав законної сили 28.06.2023, яким останній вважається засудженим за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці, та звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням та з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відтак, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.03.2023, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_2 слід остаточно призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (рік) рік 4 (чотири місяці).

4.5. Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченої, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченої та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).

4.6. Разом із цим, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, суд виходить з того, що призначення покарання із застосуванням приписів ст. 75 КК пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Пропорційність дискреційних повноважень суду забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі.

Підставами для судового розсуду в ході призначення покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, у яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначення «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК, тощо; індивідуалізація покарання Ї конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.04.2022 (№ 51-536кмо20).

За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватися під час призначення покарання, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_2 можливо без ізоляції від суспільства шляхом прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

4.7. При цьому суд, діючи відповідно до положень ст. 76 КК України, покладає на обвинуваченого ОСОБА_2 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а також п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

5. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

5.1. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. Речові докази.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

6.2. Процесуальні витрати.

Процесуальні витрати, а саме: витрати, понесені на проведення судово-технічної експертизи документів, що проводилася експертами Харківського науково дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/121/-23/6039-ДД від 28.03.2023 у розмірі 1132,68 грн, відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

6.3. Заходи забезпечення кримінального провадження.

6.3.1. Запобіжний захід.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.03.2023, остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (рік) рік 4 (чотири місяці).

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, який обчислюється з моменту проголошення вироку.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_2 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Речовий доказ: посвідчення водія, з серійним номером НОМЕР_1 , видане 26.11.2020, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - після набрання законної сили знищити.

Процесуальні витрати, понесені на проведення судово-технічної експертиз документів, що проводилася експертами Харківського науково дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/121/-23/6039-ДД від 28.03.2023 у розмірі 1132.68 грнстягнути з ОСОБА_2 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя - ОСОБА_1