Справа №592/187/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/242/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА

Іменем України

08 січня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/187/20 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.08.2022, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 )

визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_9 ,

потерпілої - ОСОБА_10 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого - ОСОБА_12 ,

захисника - адвоката ОСОБА_13 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_14 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити виправдувальний вирок, оскільки обвинувальний акт скерований до суду після закінчення строку досудового розслідування, стороною обвинувачення не доведено вчинення ним правопорушення, показання потерпілої є недостовірними, висновок лікаря, висновок експерта № 310 від 23.05.2018, висновки експерта № 753, 754, протоколи слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_15 та потерпілої ОСОБА_10 є недопустимими доказами, а показання свідків - неналежними та недостовірними;

- представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_16 просить скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову та ухвалити новий вирок, яким стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої 2 000 000 грн моральної шкоди, оскільки саме такий розмір відшкодування відповідатиме характеру, обсягу та тривалості моральних і фізичних страждань.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.08.2022 ОСОБА_12 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення. передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, і йому призначене покарання у виді 180 годин громадських робіт. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_12 звільнений від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК у зв`язку із закінченням строків давності. Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.

Згідно вироку, 15.04.2018 приблизно о 16 год. 42 хв. ОСОБА_12 неподалік буд. АДРЕСА_3 наздогнав ОСОБА_10 за зупинив її, після чого, діючи на ґрунті неприязних відносин, вийняв з кишені руку, в якій тримав балончик та направивши руку з балончиком в бік ОСОБА_10 , розпилив в її очі вміст балончику, чим спричинив останній легке тілесне ушкодження.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_13 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційної скарги представника потерпілого, доводи потерпілої ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_11 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційної скарги обвинуваченого, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка заперечила проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах і є вмотивованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він невинуватий у вчиненні кримінального правопорушення, то вони є безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки на підтвердження визнаного доведеним обвинувачення суд першої інстанції у вироку послався на належні, допустимі та достовірні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_12 .

Розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_12 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції визнав доведеним, що останній вчинив умисне легке тілесне ушкодження ОСОБА_10 .

Потерпіла ОСОБА_10 надала показання, згідно яких у неї протягом тривалого періоду часу існує конфлікт із обвинуваченим ОСОБА_12 15.04.2018 вона рухалася по вул. Засумській у м. Суми до перехрестя з вул. Набережна р. Стрілки. У районі буд. № 3 її покликав ОСОБА_12 , підбіг до неї ззаду та розпилив газ із балончика у обличчя.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що 15.04.2018 близько 16 год. він разом із матір`ю ОСОБА_10 вийшов із дому по АДРЕСА_4 . Дійшовши разом до вул. Засумської, 5, він пішов на вул. Набережна р. Стрілки, а мати пішла по вул. Засумській. Через 5-7 хвилин йому зателефонували з телефона матері та повідомили про здійснення на неї нападу із застосуванням газового балончика.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що працює фельдшером з медицини невідкладних станів. Всю повідомлену потерпілою інформацію він вносив до карти виїзду екстреної медичної допомоги. З її слів вказав також прізвище ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що того дня його разом із ОСОБА_20 запросили бути понятими. Їм повідомили, що побили жінку чи балончиком щось зробили. Він підтвердив своє зображення разом зі ОСОБА_20 і ще одним раніше не знайомим йому чоловіком на фототаблиці до протоколу. При ньому тому чоловіку нічого не показували і як показувати не говорили, силу ні до кого не застосовували, побоюватися було нічого. Потім прийшла жінка разом зі слідчим і всі прослідували на вул. Набережна р. Стрілки, де вона розказувала про подію, все знімали на камеру.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що будучи слідчим проводив слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_15 , який самостійно продемонстрував механізм нанесення потерпілій тілесних ушкоджень. Понятих за його дорученням знайшли співробітники поліції.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що працює двірником по вул. Засумській, 1 у м. Суми. В день події після 15 год., коли він був на роботі, почув крик про допомогу та виклик швидкої. Коли він підійшов ближче, потерпіла умивала обличчя, яке було червоне, як і очі. Наступного дня його познайомили з потерпілою ОСОБА_10 , яка сказала, що він буде її свідком, взяла номер телефону та дала йому 200 грн. Невдовзі його викликали до поліції для допиту і напередодні увечері потерпіла повела його на поштове відділення, де диктувала пояснення, які потрібно надати слідчому. У подальшому йому телефонували як потерпіла, так і обвинувачений. Влітку 2020 р., ще до допиту в суді, він познайомився з ОСОБА_12 , якому розповів, що є свідком у справі і що потерпіла дала 200 грн. ОСОБА_12 возив його до відділу поліції, де його повідомляли про можливе покарання. Потім на вимогу ОСОБА_12 він їздив до дільничного інспектора поліції. ОСОБА_12 також дав йому 200 грн. Свідок підтвердив своє зображення на фототаблиці до протоколу слідчого експерименту від 07.10.2019 і чітко сказав, що того дня він показував все як було, як мимохідь він бачив, що чоловік бризнув в очі потерпілій з газового балончика. Тиск на нього не чинили.

Крім того, суд першої інстанції поклав в основу вироку й інші докази:

- карта виїзду екстреної медичної допомоги № 350 від 15.04.2018, в якій зафіксовано виїзд бригади ШМД 15.04.2018 і прибуття на місце о 16:50 на вулицю до ОСОБА_10 , якій встановлено попередній діагноз: хімічний опік обох очей? Потерпілу доставлено у СОКЛ очний травмпункт. При огляді відмічена сльозотеча обох очей;

- висновок лікаря окуліста травматологічного центру Сумської обласної лікарні від 15.04.2018 № 1111, згідно якого ОСОБА_10 15.04.2018 о 17:15 встановлено діагноз: хімічний опік кон`юнктиви і роговиці І ступеня обох очей;

- висновок експерта № 310 від 23.05.2018, згідно якого при обстеженні ОСОБА_10 встановлено діагноз: «Хімічний опік кон`юнктиви та роговиці І ступеня обох очей». Ушкодження в ділянці очей утворилися від дії хімічної речовини та могли виникнути при обставинах указаних потерпілою. Потерпіла під час впливу на неї газом з балончику могла знаходитися у будь-якому можливому для нанесення ушкоджень положенні. Описані ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження;

- протокол проведення слідчого експерименту від 07.10.2019, в ході якого потерпіла ОСОБА_10 продемонструвала як ОСОБА_12 , направивши руку із балончиком, розпилив його вміст їй в очі;

- висновок експерта № 753 від 25.10.2019, згідно якого ушкодження в ділянці очей потерпілої утворилися від дії хімічної речовини, могли утворитися внаслідок розпилення хімічної речовини з балончика, як було вказано потерпілою під час проведення слідчого експерименту;

- протокол проведення слідчого експерименту від 07.10.2019, згідно якого свідок ОСОБА_15 продемонстрував як обвинувачений, тримаючи у руці предмет, схожий на балончик, випрямив руку в бік обличчя ОСОБА_10 , та розпилив його вміст;

- висновок експерта № 754 від 25.10.2019, згідно якого ушкодження в ділянці очей потерпілої утворилися від дії хімічної речовини, могли утворитися внаслідок розпилення хімічної речовини з балончика, як було продемонстровано ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 04.09.2019, згідно якого надано інформацію про з`єднання абонентського номеру НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_12 15.04.2018 у період часу з 16:27 до 16:39, а також о 17:12 мав з`єднання в межах дії базової станції у АДРЕСА_5 ; починаючи з 16:47 до 16:52 мав з`єднання в межах дії базової станції у м. Суми, вул. Металургів, 17 А; з 16:55 мав з`єднання в межах дії базової станції у АДРЕСА_6 ; з 17:02 до 17:09 мав зв`язок в межах дії базової станції у АДРЕСА_7 , Металургів, 17 А;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 19.05.2021, згідно якого отримано інформацію, з якої встановлено з`єднання між номерами, якими користувалися свідок ОСОБА_15 ( НОМЕР_2 / НОМЕР_3 ), та номерами, якими користувалися обвинувачений ОСОБА_12 ( НОМЕР_1 ) після надходження до суду обвинувального акту, останній раз 20.11.2020, а також потерпіла ОСОБА_10 ( НОМЕР_4 ), останній раз 27.07.2020.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Наводячи докази на підтвердження встановлених обставин, суд першої інстанції, як того і передбачають положення ст. 374 КПК, надав належну правову оцінку запереченням сторони захисту на пред`явлене обвинувачення, зокрема щодо відсутності підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, якою визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.04.2018, після чого строк досудового розслідування неодноразово продовжувався, останній раз до 16.12.2019.

26.10.2019 ОСОБА_12 повідомлено про підозру, а тому досудове розслідування повинно було бути закінчено 26.12.2019 (п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК), оскільки на час повідомлення про підозру ще не було запроваджено інститут кримінального проступку.

05.11.2019 сторони були повідомлені про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів кримінального провадження. При цьому, ухвалою слідчого судді від 21.11.2019 ОСОБА_12 був встановлений строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до 28.11.2019.

04.12.2019 обвинувальний акт затверджено прокурором, від отримання якого ОСОБА_12 відмовився 10.12.2019, як і 05.01.2020, після чого обвинувальний акт скеровано до суду та зареєстровано в Ковпаківському районному суді м. Суми 08.01.2020.

Згідно ч. 5 ст. 219 КПК (у ред. Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, не включається у строк досудового розслідування.

Таким чином, оскільки період часу з 05.11.2019 до 28.11.2019 не включається у строк досудового розслідування, то перебіг цього строку продовжився після 26.12.2019 на 23 дні, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що кінцевою датою строку досудового розслідування є 18.01.2020.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого відносно того, що до показань потерпілої слід віднестися критично, є необгрунтованими, оскільки надані нею показання узгоджуються з сукупністю інших досліджених доказів, є послідовними, логічними, підстав не довіряти потерпілій не встановлено, а її показання відповідно ст. 84 КПК є процесуальним джерелом доказів, які покладені в основу вироку.

Та обставина, що потерпіла змогла побачити на екрані мобільного телефону час, у який обвинувачений розпилив їй в очі вміст балончику, вказаних висновків не спростовує, оскільки, незважаючи на спричинення потерпілій опіку очей, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про таку втрату функцій її зору, яка б унеможливлювала повне сприйняття нею навколишньої обстановки.

Відсутність свідків, хоча подія мала місце в багатолюдному місці, жодним чином не вплинуло на доведеність вини ОСОБА_12 , тому ці доводи захисту також не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що висновок лікаря окуліста травматологічного центру Сумської обласної лікарні від 15.04.2018 № 1111 є допустимим доказом, оскільки цей висновок складено на бланку центру, який містить необхідні для документу реквізити - дату, номер, кутовий штамп, печатку та прізвище лікаря ОСОБА_22 , підпис, висновок складено саме тим лікарем, до якої потерпілу доставила бригада ШМД, а відсутність печатки медичного закладу не є підставою для визнання доказу недопустимим з огляду на положення ст. 87 КПК. При цьому, під час судового розгляду сторона захисту не порушувала питання щодо надання оригіналу документу, а тому суд і не вживав відповідних заходів, що узгоджується із принципами змагальності сторін та диспозитивності (ст. 22, 26 КПК).

Відсутність у наказах МОЗ України № 110 від 14.02.2012, № 435 від 29.05.2013 такої затвердженої форми медичного документу як висновок лікаря не впливає на допустимість висновку лікаря від 15.04.2018 № 1111, оскільки вказаними наказами затверджено форми з метою удосконалення обліку в закладах охорони здоров`я, первинну облікову документацію та інструкції щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я, які надають амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу населенню, незалежно від підпорядкування та форми власності.

Певна невідповідність висновку лікаря затвердженій формі медичної документації не спростовує вказаних у ньому відомостей щодо наявних у потерпілої тілесних ушкоджень.

Також судом першої інстанції наведені мотиви неврахування доводів сторони захисту про недопустимість висновку експерта № 310 від 23.05.2018 через те, що цей висновок ґрунтується на висновку лікаря окуліста, який надано потерпілою та не відповідає вимогам ч. 4 ст. 69, ст. 101,102 КПК, Правилам судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Так, ч. 3 ст. 93 КПК передбачено право потерпілого на збирання доказів шляхом витребування й отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

На виконання вимог закону щодо встановлення виду та ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за клопотанням сторони обвинувачення та на підставі ухвали слідчого судді проведено судово-медичну експертизу.

Відповідно ч. 3 ст. 101 КПК, висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Судовий експерт зобов`язаний провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судову експертизу»).

Відповідно п. 4.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта (акті судово-медичного обстеження).

Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик/методів дослідження) належить до компетенції експерта (п. 1.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень).

У даному кримінальному провадженні, враховуючи вимоги КПК щодо процедури проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, спрямованого на захист суто особистих інтересів потерпілого, що відповідає Рекомендації R (85) 11 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно положення потерпілого в межах кримінального права та кримінального процесу від 28 червня 1985 р., а також висновкам щодо застосування норми права Великої Палати Верховного Суду (постанова від 26.06.2019 в справі № 404/6160/16-к), є безпідставними доводи захисту щодо недопустимості як доказу висновку судово-медичної експертизи в частині порушення процедури надання медичної документації безпосередньо експерту потерпілою.

При здійсненні оцінки висновку лікаря від 15.04.2018 № 1111, за наявності сумнівів щодо достовірності цього документу, який був об`єктом експертного дослідження, сторона захисту, реалізуючи закріплені у ст. 22, 26 КПК принципи, на стадії дослідження доказів мала процесуальну можливість клопотати про надання документу, однак цього не зробила. Істотних порушень порядку отримання наданих експерту для дослідження медичних документів не встановлено.

Враховуючи, що зазначену експертизу проведено судово-медичним експертом ОКЗ «Сумське обласне бюро судово-медичної експертизи», тобто особою, яка володіє спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, об`єктивних підстав не довіряти результатам експертизи та вважати її висновки недостовірними не встановлено, а відтак і відсутні підстави вважати, що судово-медичну експертизу, за наслідками якої складено висновок № 310 від 23.05.2018, проведено з порушенням вимог процесуального закону.

Не можуть бути прийнятими до уваги і доводи апеляційної скарги про недопустимість висновків експертів № 753, 754 від 25.10.2019 у зв`язку із наявними в них суперечностями, так як єдиною метою проведення судово-медичних експертиз було з`ясування відповідності механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої, тим механізмам, які потерпіла та свідок продемонстрували в ході слідчих експериментів за їх участю. При цьому, у висновках наявні посилання на поставлені питання, обставини справи з ухвали слідчого судді, описові частини містять посилання на висновок експерта № 310 від 24.04.2018 та протоколи слідчих експериментів від 07.10.2019 з потерпілою та свідком. 24.04.2018 відповідає даті огляду потерпілої експертом, який проводив судово-медичну експертизу, що завершена 23.05.2018 та за наслідками проведення якої складено висновок № 310.

Не знайшли свого підтвердження також і доводи сторони захисту про недопустимість слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_23 , оскільки допитаний в порядку ч. 7 ст. 223 КПК у якості свідка присутній під час проведення слідчого експерименту понятий ОСОБА_19 підтвердив факт проведення слідчої дії та розповів обставини її проведення, а також те, що її учасник самостійно все демонстрував. Після закінчення слідчого експерименту всі мали можливість ознайомитися з протоколом, розписалися в ньому, не висловлюючи жодних зауважень.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що будучи слідчим проводив слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_15 , який самостійно продемонстрував механізм нанесення потерпілій тілесних ушкоджень.

Обставини, які б виключали участь понятих, зокрема ОСОБА_19 , під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 не встановлені.

Проведення слідчого експерименту в кабінеті слідчого не спотворює зміст отриманого доказу, оскільки метою цієї слідчої дії була перевірка та уточнення механізму спричинення тілесних ушкоджень, шляхом відтворення дій, на що не впливала зовнішня обстановка.

Таким чином, у цьому кримінальному провадженні існують достатні підстави для висновку про те, що протокол слідчого експерименту від 07.10.2019 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст. 104, 105 КПК, а сама слідча дія проведена за правилами, передбаченими ст. 240 КПК (відтворені дії, обстановка та обставини події тощо). При цьому вказана слідча дія проведена із застосуванням безперервного відеозапису та за участю понятих. До всіх учасників слідчої дії були доведені їх права та обов`язки. Будь-яких зауважень чи клопотань щодо проведення слідчого експерименту від учасників цієї слідчої дії не надходило.

З аналогічних підстав є необгрунтованими і доводи про недопустимість протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 від 07.10.2019.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_12 приблизно о 16:45 не міг знаходитися на вул. Засумській в м. Суми є неприйнятними, оскільки згідно довідки УОТЗ від 10.10.2019, на якій зафіксована інформація, що повністю відповідає інформації на оптичному носії, отриманого в порядку тимчасового доступу до речей і документів, вбачається з`єднання абонентського номеру НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_12 , згідно якого у період часу з 16:27 до 16:39, а також о 17:12 він мав з`єднання в межах дії базової станції у м. Суми, вул. Засумська, 2, а починаючи з 16:47 до 16:52 мав з`єднання в межах дії базової станції у м. Суми, вул. Металургів, 17 А, з 16:55 мав з`єднання в межах дії базової станції у м. Суми, пл. Незалежності, 15, з 17:02 до 17:09 мав зв`язок в межах дії базової станції у м. Суми, пров. 9 Травня, 13, Металургів, 17А.

Вказана інформація вказує на те, що в момент вчинення правопорушення ОСОБА_12 перебував у межах дії базової станції в м. Суми, вул. Засумська, 2. З`єднання обвинуваченого о 16:47 та 16:52 ОСОБА_12 в межах дії базової станції за адресою: м. Суми, вул. Металургів, 17А, не вказує на те, що він перебував саме за цією адресою, оскільки через 3 хвилини о 16:55 він вже мав з`єднання в межах базової станції по пл. Незалежності, 15 у м. Суми, у той час як знаходження обвинуваченого на місці вчинення правопорушення підтверджується сукупністю інших досліджених доказів. Слід зазначити, що базові станції мобільного зв`язку мають свій радіус дії та зони покриття, в межах яких відбувається підключення та передача інформації користувача, але не визначають його точне місцезнаходження.

Що стосується показань свідка ОСОБА_23 , то суд першої інстанції дійшов висновку про їх непослідовність та суперечливість, тому взяв до уваги протокол слідчого експерименту за його участю, як такий, що узгоджується з іншими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо показань свідка ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , які мають спростовувати вину ОСОБА_12 за версією сторони захисту, були предметом оцінки в суді першої інстанції та обгрунтовано не взяті до уваги.

Не можуть бути прийнятими до уваги доводи апеляційної скарги представника потерпілого про неправильне вирішення цивільного позову, оскільки розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 1, 3 ст. 23 ЦК)

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ.

При вирішені позовів про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи характер, глибину та обсяг фізичних і моральних страждань, порушення звичайного способу і ритму життя потерпілої, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення заявленої вимоги та відшкодування моральної шкоди в розмірі саме 25000 грн, що на переконання колегії суддів в повній мірі відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_12 підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, -

постановила:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.08.2022 відносно ОСОБА_24 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_7 на цей вирок - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4