Справа №463/5584/23
Провадження №1-кс/463/8048/23
У Х В А Л А

03 листопада 2023 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , за погодженням Генерального прокурора ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000676 від 21.04.2023 за підозрою народного депутата України ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України про арешт майна,

в с т а н о в и в :

cтарший слідчий в особливо важливих справах другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 за погодженням Генерального прокурора ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000676 від 21.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивує тим, що Офісом Генерального прокурора здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000676 від 21.04.2023 за підозрою народного депутата України ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, щоОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраний народним депутатом України до Верховної Ради України ІХ скликання на позачергових виборах народних депутатів України 21.07.2019 у загальнодержавному багатомандатному виборчому окрузі та набув повноважень народного депутата України 29.08.2019, тобто у день складання присяги на вірність Україні перед Верховною Радою України.

Крім того, ОСОБА_5 є адвокатом згідно зі свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 16.09.1999 № 1377, виданим Київською міською КДКА, діяльність якого припинена.

Народний депутат України є обраний відповідно до Закону України «Про вибори народних депутатів України» представник Українського народу у Верховній Раді України і уповноважений ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією України та законами України (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про статус народного депутата України; далі Закон).

Так, у червнілипні 2021 року, точного часу та дати не встановлено, потерпілий ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі потерпілий), який є громадянином Федеративної Республіки Німеччина, познайомився через свого брата ОСОБА_10 з ОСОБА_5 , після чого у них склалися товариські стосунки.

Під час підтримання товариських стосунків між ОСОБА_5 та потерпілим 14.05.2023 з 16 до 18 год, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, відбулася зустріч між ними у ресторані «Idillio» за адресою: Дніпровський узвіз, 1, м. Київ під час якої відбулася розмова про отримання потерпілим статусу біженця на території України.

У той час в ОСОБА_5 , який був народним депутатом України, представником українського народу, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, виник злочинний умисел на заволодіння шляхом обману чужим майном коштами потерпілого в особливо великих розмірах.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння зазначеним майном, ОСОБА_5 , з`ясувавши у потерпілого деталі справи, не маючи на те законних повноважень, пообіцяв йому допомогти в отриманні статусу біженця на території України.

З цією метою під час подальших телефонних усних та письмових розмов, а також особистих зустрічей, які відбулися 15.05.2023, 19.05.2023, 29.05.2023, 30.05.2023, 31.05.2023 між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , потерпілий повідомив йому про факт відмови органами Державної міграційної служби України (далі ДМС) у видачі потерпілому статусу біженця на території України.

При цьому ОСОБА_5 , виходячи за межі повноважень, наданих йому як народному депутату України, Конституцією та законами України, усвідомлюючи неможливість надання допомоги потерпілому у вирішенні його питання про отримання статусу біженця на території України в законний спосіб, достовірно знаючи про необізнаність потерпілого з вимогами чинного законодавства, користуючись як народний депутат України авторитетом у потерпілого, свідомо вчинив дії, спрямовані на введення його в оману, надав гарантії потерпілому у позитивному вирішенні питання про отримання ним вказаного статусу в незаконний спосіб.

Під час зазначених розмов та зустрічей ОСОБА_5 , усвідомлюючи неправомірність своїх дій, запропонував потерпілому надати всі наявні у нього документи, необхідні для подальшого подання до ДМС та подальшої організації процедури отримання статусу біженця потерпілим.

01.06.2023 близько 16 год 40 хв відбулася чергова зустріч між потерпілим та ОСОБА_5 у ресторані «SHO» за адресою: вул. Мечникова, 18, м. Київ, під час якої ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, запропонував потерпілому декілька варіантів вирішення в незаконний спосіб питання про отримання потерпілим статусу біженця в Україні, зокрема, шляхом сприяння ним у скасуванні рішення ДМС у судовому порядку про відмову в отриманні потерпілим статусу біженця на території України і тим самим зобов`язати органи ДМС у видачі статусу біженця потерпілому.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння шляхом обману чужим майном коштами потерпілого в особливо великих розмірах, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, користуючись тим, що потерпілий не є громадянином України та не обізнаний з вимогами чинного законодавства України, в незаконний спосіб висловив потерпілому пропозицію надати йому кошти у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США.

Під час подальших розмов між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 останній погодився на запропонований незаконний спосіб отримання ним статусу біженця на території України.

17.06.2023 о 23 год 17 хв під час чергової зустрічі, яка відбулася між потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_5 за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння шляхом обману чужим майном коштами потерпілого в особливо великих розмірах, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом обману, користуючись тим, що потерпілий не є громадянином України та не обізнаний з вимогами чинного законодавства України, в незаконний спосіб отримав від нього частину обумовленої суми грошових коштів 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України на 17.06.2023 становило 732 000 (сімсот тридцять дві тисячі) грн за вирішення питання про отримання потерпілим у судовому порядку статусу біженця на території України.

26.06.2023 під час зустрічі ОСОБА_5 з потерпілим ОСОБА_11 , яка відбулася близько 14 год 12 хв за адресою: вул. Богдана Хмельницького, 23, м. Київ, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном коштами потерпілого, шляхом обману, користуючись тим, що той необізнаний із чинним законодавством України, надаючи більшої вагомості своїм незаконним діям стосовно потерпілого, повідомив йому, що у вказаному судовому процесі має брати участь прокурор, який також може подати апеляцію на відповідне судове рішення з цього приводу.

Разом з тим вимогами чинного законодавства України не передбачено участі прокурора у зазначеній категорії справ, про що ОСОБА_5 достовірно відомо.

Надалі, 29.06.2023 о 23 год 49 хв, під час чергової зустрічі, яка відбулась між потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, спрямований на заволодіння шляхом обману чужим майном коштами потерпілого в особливо великих розмірах, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом обману, користуючись тим, що потерпілий не є громадянином України та не обізнаний з вимогами чинного законодавства України, в незаконний спосіб отримав від нього іншу частину обумовленої суми коштів 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України на час вчинення злочину становило 1 098 000 (один мільйон дев`яносто вісім тисяч) грн, за вирішення питання про отримання потерпілим у судовому порядку статусу біженця на території України.

Пропонуючи такий алгоритм отримання у судовому порядку статусу біженця потерпілому, ОСОБА_5 свідомо вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, спрямованого на обман потерпілого з метою заволодіння чужим майном коштами останнього у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України на час вчинення злочину становило 1 830 000 (один мільйон вісімсот тридцять тисяч) грн, та є особливо великим розміром.

30.06.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні шляхом обману (шахрайство) чужим майном в особливо великих розмірах, санкцією якого передбачено покарання у виді конфіскації майна.

Разом з тим у період часу з 01 год. 20 хв. до 06 год. 34 хв. 30.06.2023 старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 у зв`язку з невідкладним випадком, пов`язаним з врятуванням майна, проведено обшук у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено:

?купюри номіналом 100 доларів США у кількості 100 шт., на загальну суму 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, які упаковано у три пачки по 100 купюр, обмотані резинкою;

?мобільний телефон Iphone 14 PRO MAX чорного кольору в чохлі прозорого кольору;

?мобільний телефон Iphone А1688;

?мобільний телефон Samsung чорного кольору;

?паспорт громадянина України ОСОБА_5 для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 ;

?паспорт громадянина України ОСОБА_5 для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 .

Вилучені речі та кошти у вказаному кримінальному провадженні постановою від 30.06.2023 визнано речовими доказами.

05.07.2023 ухвалою Личаківського районного суду м. Львова надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , та вилучення речей та документів, зазначених у протоколі обшуку від 30.06.2023.

У ході здійснення досудового розслідування слідчий зазначає підставою для арешту вказаного майна у кримінальному провадженні № 0000676 від 21.04.2023, є наявність достатніх даних у матеріалах кримінального провадження, що свідчать про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, метою необхідність запобігання можливості незаконного відчуження, пошкодження, знищення, передання чи вчинення інших дій із вказаним майном, що є речовим доказом, у цьому кримінальному провадженні.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні подане клопотання підтримав просив таке задовольнити.

Адвокат ОСОБА_4 попередньо на адресу суду скерував письмові заперечення, просив у клопотанні відмовити.

Підозрюваний у судовму засіданні проти поданого клопотання заперечив, просив у такому відмовити

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Суд також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Слідчий суддя дослідив та оцінив наступні матеріали клопотання.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.04.2023, підтверджується факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за № 0000676, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, щоОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраний народним депутатом України до Верховної Ради України ІХ скликання на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року у загальнодержавному багатомандатному виборчому окрузі та набув повноважень народного депутата України 29 серпня 2019 року, тобто у день складання присяги на вірність Україні перед Верховною Радою України.

Так, у червні-липні 2021 року, точний час та дата не встановлені, потерпілий ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі за текстом - потерпілий), який є громадянином Федеративної Республіки Німеччина, познайомився через свого брата ОСОБА_14 із ОСОБА_5 , після чого у них виникли товариські відносини.

У ході підтримання товариських відносин між ОСОБА_5 та потерпілим, 14.05.2023, у період часу з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв, точний час у ході досудового розслідування не встановлено, відбулася зустріч між ними у ресторані «Idillio», що знаходиться за адресою: м. Київ, Дніпровський узвіз, 1, у ході якої відбулася розмова про отримання потерпілим статусу біженця на території України.

Будучи народним депутатом України, представником Українського народу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на заволодіння шляхом обману чужим майном грошовими коштами потерпілого у особливо великих розмірах.

При винесенні рішення слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди або містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин ще встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій гроші цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене слідчий суддя вважає, що не має необхідності накладати арешт на вказані паспорти. Так, в ході розгляду клопотання встановлено, що у період часу з 01 год 20 хв до 06 год 34 хв 30.06.2023 старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 у зв`язку з невідкладним випадком, пов`язаним з врятуванням майна, проведено обшук у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено:

?купюри номіналом 100 доларів США у кількості 100 шт., на загальну суму 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, які упаковано у три пачки по 100 купюр, обмотані резинкою;

?мобільний телефон Iphone 14 PRO MAX чорного кольору в чохлі прозорого кольору;

?мобільний телефон Iphone А1688;

?мобільний телефон Samsung чорного кольору;

?паспорт громадянина України ОСОБА_5 для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 ;

?паспорт громадянина України ОСОБА_5 для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 .

Вилучені речі та кошти у вказаному кримінальному провадженні постановою від 30.06.2023 визнано речовими доказами.

05.07.2023 ухвалою Личаківського районного суду м. Львова надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , та вилучення речей та документів, зазначених у протоколі обшуку від 30.06.2023.

Фактично даною ухвалою про узаконення обшуку дані документи визнано такими, що мають значення для досудового розслідування. Дана ухвала набрала законної сили. Постановою слідчого дані документи визнані речовими доказами, не вдаючись у вмотивованість даної постанови. Слідчий, прокурор є процесуально незалежними особами. І на них покладається обов`язок визначати порядок зберігання речових доказів. Відповідно клопотання про передачу паспортів на зберігання Державній міграційній службі України до вирішення справи є наразі підставним. Клопотання підлягає до часткового задоволення, в частині лише передачі на зберігання Державній міграційній службі України даних документів. У разі не згоди з рішеннями слідчого, прокурора вони можуть бути оскаржені слідчому судді.

Керуючись вимогами ст. ст. 117, 170-173, 309, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

клопотання задовольнити частково.

Передати на зберігання Державній міграційній службі України паспорти громадянина України ОСОБА_5 для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 до вирішення справи.

В решті відмовити.

Повний текст ухвали складено та підписано 06.11.2023.

Виконання ухвали покласти на прокурора.

Повідомити Голову Верховної Ради України про передачу паспортів.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1