УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року

м. Київ

справа №474/276/22

провадження №51 - 428ск24

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

вивчила касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , в інтересах особи щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_5 , на ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 липня 2023 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від

19 жовтня 2023 року і

встановила:

ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 липня

2023 року до ОСОБА_5 у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 297 Кримінального кодексу України (далі - КК України), застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року ухвалу місцевого суду залишено без змін.

Суд першої інстанції визнав доведеним, що 09.05.2022 р., у вечірній час, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 перебував на території кладовища, яке розташоване в центральній частині с. Сирове між

вул. Шевченка та пров. Зоряним (Врадіївської ТГ) Первомайського району Миколаївської області, яке відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу» є місцем поховання, де вживав алкогольні напої.

ОСОБА_5 внаслідок вживання алкогольних напоїв та хворобливого стану психічного здоров`я, не розуміючи значення своїх дій та, не керуючи ними, вчинив суспільно небезпечне діяння, а саме наругу над могилами, які розташовані на території цвинтаря.

Так, ОСОБА_5 наніс декілька ударів взутою ногою по гранітній вазі, яка є частиною надгробного пам`ятника померлої ОСОБА_6 , внаслідок чого пошкодив її, спричинив, не усвідомлюючи того, моральну шкоду рідним та близьким померлої.

У цей самий день та час, ОСОБА_5 підійшов до могили ОСОБА_7 та схопив надгробний пам`ятник її могили, застосувавши фізичну силу, вирвав його із ґрунту та кинув на землю, внаслідок чого пошкодив надгробний пам`ятник на могилі, чим спричинив моральну шкоду рідним та близьким померлої.

У подальшому, ОСОБА_5 підійшов до могили ОСОБА_8 , ногами розкидав вінки та квіти, які були на могилі та наніс удар взутою ногою по пластмасовій табличці з анкетними даними померлого, яка кріпилася на металевому хресту, внаслідок чого розламав вказану табличку навпіл. Далі, ОСОБА_5 , застосувавши фізичну силу, вирвав двома руками із ґрунту металевий хрест встановлений на могилі та кинув його на землю, внаслідок чого здійснив наругу над могилою, чим спричинив моральну шкоду рідним та близьким померлого.

Також в цей самий день та час ОСОБА_5 підійшов до надгробного пам`ятнику ОСОБА_9 та, застосувавши фізичну силу, зігнув металевий прут надгробного пам`ятнику могили, внаслідок чого пошкодив вказаний пам`ятник та спричинив моральну шкоду рідним та близьким померлої.

Крім того, в цей самий день та час ОСОБА_5 підійшов до могили ОСОБА_10 та схопив надгробний пам`ятник її могили, застосувавши фізичну силу, вирвав його із ґрунту та кинув на землю, внаслідок чого пошкодив надгробний пам`ятник на могилі, чим спричинив моральну шкоду рідним та близьким померлої.

Також, в цей самий день та час ОСОБА_5 підійшов до могили ОСОБА_11 та наніс декілька ударів ногою по надгробному пам`ятнику його могили, внаслідок чого пошкодив надгробний пам`ятник на могилі, чим спричинив моральну шкоду рідним та близьким померлого.

Внаслідок вчинення вказаних дій ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, а саме: наруга над могилою.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвали апеляційного та місцевого судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи зі стану неосудності ОСОБА_5 . Відзначає, що допитані заявлені стороною обвинувачення свідки, не підтвердили причетність ОСОБА_5 до пошкодження надгробних пам`ятників. Стверджує про порушення вимог ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), оскільки стороною обвинувачення ОСОБА_5 та його захиснику не надана медична документація, яка досліджувалась експертом та покладена в основу висновку, що є підставою для визнання такого висновку експерта недопустимим доказом.

Вказує, що у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування не встановлено виду та розміру завданої шкоди в результаті пошкодження пам`ятників, що свідчить про неправильну юридичну оцінку вчиненого суспільно-небезпечного діяння за ч. 1 ст. 297 КК України. Стверджує, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам КПК України.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

У касаційній скарзі захисник стверджує, що висновки місцевого суду про психічне ставлення ОСОБА_5 до вчиненого нею діяння не ґрунтуються на правильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність. Такі доводи Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Так, факт перебування ОСОБА_5 у стані неосудності під час вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, місцевим судом аргументовано висновком судово-психіатричної експертизи № 19 від

14.06.2022 р. ОСОБА_5 в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає на хронічне психічне захворювання - шизоафективний розлад, маніакальний тип. За своїм психічним станом ОСОБА_5 не міг на момент вчинення злочину та не може на теперішній час усвідомлювати свої дії та керувати ними. У відношенні правопорушення, що інкримінується, ОСОБА_5 слід вважати неосудним. Він підпадає під дію ч. 2 ст. 19 КК України та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру - госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, судом констатовано, що в діях ОСОБА_5 є ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України. При цьому суд наголосив, що ОСОБА_5 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У висновках суду немає покликання на наявність у вчиненому ОСОБА_5 діянні ознак суб`єктивної сторони складу кримінально караного діяння (вини, мети та мотиву), як про це стверджує захисник.

Згідно з ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Встановлення судом факту вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, було здійснено з урахуванням показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , безпосередньо наданих під час судового розгляду, які повідомили відомі їм обставини перебування ОСОБА_5 на кладовищі, письмових доказів, а саме протоколу огляду місця події, довідки щодо віднесення цвинтаря до офіційного місця поховання. Суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню та до нього слід застосувати госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом. Судом також досліджено докази, які характеризують особу ОСОБА_5 .

Щодо доводів касаційної скарги захисника про порушення судом апеляційної інстанції приписів ст. 404 КПК України, слід зазначити наступне. Апеляційний суд відзначив, що ОСОБА_5 починаючи з 2002 року неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, втім з 2016 року, у зв`язку з наявним хронічним психічним захворюванням, до нього 5 разів застосовувались примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним та посиленим наглядом. Суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що немає сумнівів в об`єктивності та достовірності висновку судово-психіатричної експертизи № 19 від 14.06.2022 р., який був складений судово-психіатричним експертом, попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, дотримані права учасників процесу при призначенні і проведенні експертизи, а висновок експерта достатньо мотивований. Також вказав, що висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

За наведеного, враховуючи, що вказаний висновок є лише підтвердженням наявності у особи психічного захворювання чи розладу, які зумовлюють потребу в застосуванні щодо неї заходів медичного характеру, із зазначенням виду такого заходу, що фактично не оспорювався стороною захисту у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд сказав, що суд першої інстанції правильно проаналізував висновок судово-психіатричної експертизи, дослідив матеріали провадження, докази на підтвердження вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння та прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про застосування до останнього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом. З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

З приводу тверджень захисника щодо порушення права на захист у зв`язку з тим, що ні його, ні його підзахисного не було повідомлено про проведення експертизи, апеляційний суд у своєму рішенні навів обґрунтовані доводи та вказав, що під час досудового розслідування в.о. начальником Миколаївської філії судово-психіатричних експертиз ОСОБА_23 проведено судово-психіатричну експертизу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , за результатами якої 14.06.2022 р. складено висновок № 19. Висновок вказаної експертизи був врахований судом першої інстанції при прийнятті рішення про визначення виду примусових заходів медичного характеру.

При цьому, положення КПК України, якими врегульовано статус сторін кримінального провадження та порядок зібрання доказів, свідчать, що як сторона захисту, так і сторона обвинувачення мають право у змагальній процедурі самостійно визначати, які докази слід надати для обстоювання своєї позиції перед судом. Таким чином орган досудового розслідування відповідно до приписів кримінального процесуального закону наділений правом вирішувати питання про проведення певного виду експертиз, якщо вважає, що вказане сприятиме ходу досудового розслідування в цілому.

Згідно зі ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Відповідно до положень ст. 243 КПК України сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової. Крім того ст. 244 КПК України передбачає можливість сторони захисту звернувся до слідчого судді клопотанням про проведення експертизи.

У деяких випадках, передбачених КПК України, судові експертизи є обов`язковими, проведення яких не залежить від ініціативи того чи іншого учасника кримінального провадження.

Відтак, всупереч доводам захисника, КПК України не покладає на слідчого обов`язку повідомляти підозрювану особу про проведення експертизи. Разом з тим, апеляційний суд констатував, що під час досудового розслідування, зокрема, на час призначення судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_5 був представлений професійним адвокатом, який обізнаний про свої процесуальні права, серед яких широкий спектр прав, якими КПК України наділяє сторону захисту, у тому числі і правом заявляти клопотання про проведення експертиз. Таким чином у цьому провадженні сторона захисту не була позбавлена можливості заявляти клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи, виклик експерта в судове засідання для роз`яснення своїх висновків.

Відповідно до ч 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Погоджуючись із висновками місцевого суду, апеляційний суд із посиланням на судову практику, положення статей 19, 93, 94 КК України , ст. 513 КПК України дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Щодо доводів касаційної скарги захисника стосовно того, що у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування не встановлено виду та розміру завданої шкоди, в результаті пошкодження пам`ятників, що свідчить про неправильну юридичну оцінку вчиненого суспільно небезпечного діяння, оскільки при спричиненні тяжких наслідків у виді шкоди у великих розмірах дії особи повинні бути кваліфіковані за відповідною частиною ст. 297 КК України, слід зазначити наступне.

Вид і розмір завданої шкоди не є обов`язковими елементами складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, дослідження цих обставин не входить до предмету доказування відповідно до ст. 91 КПК України.

Таким чином, суд касаційної інстанції вважає, що оскаржувані ухвали є законними, обґрунтованими та вмотивованими.

За таких обставин, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Ураховуючи викладене та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , в інтересах особи щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_5 , на ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 липня 2023 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3