Справа № 739/1614/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/103/24
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від покарання. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

19 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження:

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

його захисника адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференцій, матеріали судового провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні заяви захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування у виді довічного позбавлення волі ОСОБА_6 , з тих підстав, що особа засуджена до довічного позбавлення волі, спочатку (після відбування нею не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання) має право на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покарання, і лише після фактичного відбування нею не менше трьох чвертей строку вже заміненого покарання, така особа матиме право на умовно-дострокове звільнення від його відбування, оскільки в протилежному випадку неможливо буде визначити строк, на який особа підлягає умовно-достроковому звільненню, адже покарання у виді довічного позбавлення волі немає визначеного строку.

Крім того, проаналізувавши дані про те, що на даний час засуджений так і не визнав своєї вини та не розкаявся у вчиненому, а надана характеристика не відображає його поведінки за увесь час відбування покарання тому є неповною, суд прийшов до висновку про неможливість задоволення заяви захисника про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою задовольнити заяву його захисника адвоката ОСОБА_7 , та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Вказує на те, що рішенням Конституційного Суду визнано неконституційною ч. 1 ст. 81 КК України, відповідно до цього рішення умовно-дострокове звільнення може бути застосоване до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, якщо засуджений довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Наголошує на тому, що його захисником та представником Київського слідчого ізолятору було доведено, що ОСОБА_6 виявляє сумлінну поведінку під час відбування покарання, що підтверджується характеризуючими матеріалами з його особової справи. Він дотримується усіх установчих норм та правил, виконує розпорядження установи та має неодноразові заохочення та погашені стягнення. ОСОБА_6 брав участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження» та підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, шляхом листування, матеріальної підтримки та телефонних розмов.

Рішення суду в частині обов`язковості визнання засудженим своєї вини, як основну складову умову застосування ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки диспозицією цієї статті зазначена умова не передбачена.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову, якою повністю задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Не погоджується з висновком суду, що спочатку необхідно вирішити питання про заміну Старенькому покарання у виді довічного позбавлення на строкове покарання і лише після відбуття певної його частини перейти до вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, адже у протилежному випадку не можливо буде встановити строк умовно-дострокового звільнення.

Так, рішенням Конституційного Суду №6-р(ІІ) 2021 від 16 вересня 2021 року частину першу статті 81 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України у тій частині, що унеможливлює її застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Мотивує тим, що ОСОБА_6 заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки з 22 січня 1999 року по теперішній час перебуває в місцях позбавлення волі, з урахуванням зарахованого строку попереднього ув`язнення у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відбув понад тридцять років призначеного строку покарання. Конституційний суд у своєму рішенні послався на міжнародні документи, які чітко передбачають, що перегляд покарання з метою звільнення має відбуватися не пізніше ніж через 25 років після покарання та з періодичними переглядами потому. Отже, враховуючи рішення Конституційного суду, практику Європейського суду з прав людини та строк відбутого ОСОБА_6 покарання, останній має право на умовно-дострокове звільнення.

Вказує на необґрунтованість висновку суду про те, що право особи на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання з`являється лише у разі, якщо особа відбуде не менше трьох чвертей строку вже зміненого до цього покарання на більш м`яке, оскільки в рішенні Конституційний суд вказав на те, що обов`язком Верховної Ради є законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покарання або умовно-дострокового звільнення. На думку захисника, Конституційний суд розмежував питання заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням та умовно-дострокового звільнення.

Наголошує, що Конституційний суд в своєму рішенні чітко та остаточно зазначив, що заміна невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням не має бути передумовою умовно-дострокового звільнення.

Відповідно до чинної редакції п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин; або не менше трьох чвертей строку у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк; або не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання. Захисник вважає, що право особи, засудженої до довічного волі, на умовно-дострокове звільнення може виникати у трьох випадках, зокрема, лише за умови відбуття не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, без прив`язки до необхідності спочатку змінити довічне позбавлення волі на більш м`яке покарання. В протилежному випадку це грубе порушення висновків Конституційного суду, викладених в рішенні від 16 вересня 2021 року.

Окремо виділяє той факт, що заява про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 подавалась 08 жовтня 2021 року, а тому з урахуванням ч. 2 ст. 5 КК України, вона має розглядатись з урахуванням положень п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України в редакції станом на 08 жовтня 2021 року. Застосування у даному випадку п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України у редакції станом на 19 вересня 2023 року є неможливим, оскільки це призведе до погіршення становища засудженого ОСОБА_6 .

Крім того, судом було проігноровано факт сумлінної поведінки засудженого, дані про стягнення та заохочення за увесь період відбування ним покарання, а також виступ представника виправної установи, який зазначив, що ОСОБА_6 є спокійною, врівноваженою людиною, зауважень та порушень дисципліни не має, займається самоосвітою і підтримує соціальні зв`язки з рідними, на заходи виховного характеру реагує правильно, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення. При цьому, визнання засудженим вини та каяття є правом, а не обов`язком, чинні норми законодавства України не містять норм, які б зобов`язували засудженого визнавати свою вину.

Просить врахувати, що при здійсненні правосуддя в суді першої інстанції суддя ОСОБА_1 в судовому засіданні перебувала без мантії та нагрудного знака, що вказує на порушення порядку здійснення правосуддя та є грубим порушенням правил суддівської етики, що підриває авторитет правосуддя.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили про постановлення нової ухвали, якою заяву захисника про умовно-дострокове звільнення засудженого задовольнити, прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційні скарги засудженого та його захисника залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги залишити без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 січня 2004 року ОСОБА_6 засуджений за вчинення злочинів, передбачених п.п. «ж», «з», «і» ст. 93, ч. 2 та 3 ст. 142, ч. 1 ст. 17 ч. 3 ст. 142, ч. 4 ст. 19 ч. 3 ст. 142 КК України (1960 року) та ч. 2 ст. 185,ст. 198, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 42 КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності.

Ухвалою Верховного Суду України 21 липня 2005 року року вирок суду щодо ОСОБА_6 залишений без зміни, набрав законної сили та був звернутий до виконання.

27 квітня 2016 року ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області ОСОБА_6 у строк відбування покарання зарахований строк попереднього ув`язнення за період з 22 січня 1999 року по 21 липня 2005 року, у співвідношення один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Станом на 20 лютого 2023 року відбута ОСОБА_6 частина покарання складала 30 років 6 місяців 27 днів.

Суд першої інстанції, здійснюючи судовий розгляд за заявою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , як особи, засудженої до довічного позбавлення волі, та відмовляючи в її задоволенні, прийняв рішення в межах своїх повноважень, встановлених кримінальним процесуальним законом України та законом України про кримінальну відповідальність.

Порушуючи питання про скасування ухвали місцевого суду, стороною захисту не було наведено конкретних фактів порушення судом прав та законних інтересів ОСОБА_6 , адже, окрім даних щодо виправлення засудженого, зміст апеляційної скарги містить виключно перерахування та декларування висновків рішення Конституційного суду №6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року.

При цьому, захисник, як кваліфікований спеціаліст в галузі права, мав би знати, що судові рішення не ухвалюються виключно на підставі рішення Конституційного суду, адже розглядаючи заяву про умовно-дострокове звільнення першочергово суд повинен керуватись кримінальним процесуальним, кримінальним законами та лише потім приймати до уваги міжнародне право та судову практику Європейського суду.

У рішенні Конституційного Суду прямо вказано, що з метою реалізації статей 3, 23, 28 Конституції та приведення Кодексу у відповідність до Конституції, а також з огляду на міжнародні зобов`язання, що їх взяла на себе Україна шляхом набуття членства в Раді Європи, зобовязав Верховну Раду законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.

На виконання вказаного рішення Верховна Рада Україна внесла зміни до кримінального Закону.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

З наведених норм вбачається, що на даний час засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, мають право на заміну невідбутої частини покарання (покарання у виді довічного позбавлення волі) на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, якщо відбутий строк призначеного судом покарання складає не менше п`ятнадцяти років, та лише в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При цьому, заміна довічного покарання на строкове, може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Незгода сторони захисту із змінами внесеними законодавцем не свідчить про необґрунтованість судового рішення, як він помилково вважає, адже суд не наділений повноваженнями вносити зміни до Законів, а є лише їх виконавцем.

Крім того, вказуючи на те, що до ОСОБА_6 не повинен застосовуватися п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, в редакції від 08 жовтня 2021 року, захисник залишив поза увагою, що в першій частині апеляційної скарги посилається на рішення Конституційного Суду, який зобов`язав внести зміни до законодавства саме з метою поліпшити становище засуджених до довічного позбавлення волі, які були внесені Верховною Радою на виконання цього рішення.

У своєму рішення суд не може керуватись законом в тій редакції, яка не передбачала звільнення засуджених до довічного позбавлення волі, окрім як шляхом помилування, адже саме ця норма закону була визнана неконституційною та такою, що порушує права таких осіб, суперечить нормам та принципам міжнародного права.

Засуджений ОСОБА_6 відбув більше 30 років призначеного судом покарання, а тому має право на розгляд щодо нього судом питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у порядку, визначеному ст. 82 КК України.

Помилковим є твердження захисника, що суд порушив вимоги ст. 413 КПК України, застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, оскільки із заявою про умовно-дострокове звільнення від довічного позбавлення волі, він звернувся у 2021 році, у той час як зміни до ст. 81 КК України були внесені Законом від 18 жовтня 2022 року, який погіршує становище засудженого і в силу вимог ч. 2 ст. 5 КК України, не має зворотної дії у часі.

До внесення змін Законом України № 2690-ІХ 18 жовтня 2022 року у ст. 81 КК України, її положення взагалі не передбачали звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, умовно-достроково від покарання.

У рішення Конституційного суду №6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року було вказано на необхідність приведення Кодексу у відповідність до Конституції, зобов`язано Верховну Раду України законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.

Питання заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції не вирішувалося, засуджений та захисник його не ініціювали, більш того, переконані, що засуджений ОСОБА_6 підлягає звільненню від покарання автоматично, як особа, що відбула 25 років позбавлення волі і має сумлінну поведінку, про що просив представник установи Київського слідчого ізолятора, де тимчасово утримується засуджений, у зв`язку з розглядом іншої справи, а не відбуває покарання.

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Оthers v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 (п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Крім того, згідно п. 97 рішення «Кафкаріс проти Кіпру» ЄСПЛ зазначив, що призначення покарання у виді довічного позбавлення волі дорослому злочинцю само по собі не заборонено і не суперечить положенням ст. 3 та будь-якій іншій статті Конвенції з посиланням на численні рішень у справах ЄСПЛ.

Згідно п. 98 зазначеного рішення, аналіз судової практики ЄСПЛ щодо можливості скорочення довічного позбавлення волі свідчить про те, що якщо національне законодавство передбачає можливість перегляду довічного позбавлення волі з метою його пом`якшення, скорочення, припинення чи умовно-дострокового звільнення засудженого, цього достатньо, щоб задовольнити вимогам ст. 3 Конвенції.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідно до визначеного законодавством порядку без вирішення питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

Разом з тим, законодавцем визначений чіткий порядок, за умови дотримання якого засудженій до довічного позбавлення волі особі, таке покарання може бути замінене на покарання у виді позбавлення волі строком від 15 до 20 років, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Саме звернення до суду у передбачений законодавцем спосіб, надає засудженому до довічного позбавлення волі можливість на заміну покарання строковим покаранням. Поза межами визначеного порядку, як цього домагається захисник в інтересах ОСОБА_6 , розгляд клопотання(заяви) неможливий.

Тим більше, всі питання щодо місця звернення, форми цього звернення, вимог та перелік рішень, які можу ухвалити суд за результатами судового розгляду чітко регламентовані нині діючим кримінальним процесуальним Законом, що повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, а Суд не може діяти поза межами норм спеціального Закону, яким на даний час не передбачене умовно-дострокове звільнення засуджених до довічного позбавлення волі без визначення строкового покарання.

При цьому, слушними є висновки суду, що суд позбавлений реальної можливості звільнити засудженого до довічного позбавлення волі умовно-достроково, адже не можливо визначити невідбутий строк покарання. Крім того, для вирішення цього питання не можна визначити чи відбула засуджена до довічного позбавлення волі особа три чверті строку покарання, адже кінцевий строк не визначений, оскільки довічне позбавлення волі закінчується в той день, коли закінчується біологічне життя засудженої особи.

Більш того, відповідно до положень ч. 2 ст. 31 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення на певний строк, розглядається колегіально у складі трьох суддів.

У даному випадку, розгляд заяви захисника адвоката ОСОБА_7 за нормами на той час чинного кримінально-процесуального законодавства, був розподілений для розгляду судді одноособово, що унеможливлювало розгляд питання заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`який вид покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

У той же час, сторона захисту не ставила перед судом такої вимоги, адже переконана в тому, що ОСОБА_6 підлягає негайному звільненню з-під варти (умовно-достроковому звільненню) не зважаючи на те, що така вимога є порушенням, визначеного законодавцем порядку заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на строкове покарання.

Критика стороною захисту змін, внесених до Кримінального законодавства України Законом № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, не надає суду можливості знехтувати положеннями Кримінального закону України, яким визначений чіткий алгоритм заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`який вид покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Більш того, удосконалення нормативно-правових актів є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь-якої іншої інстанції. Єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України, повноваженнями якої охоплюється внесення змін до чинного законодавства України.

Аргументи захисника, що рішення суду було постановлене незаконним складом суду, з порушенням п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України, через те, що особа, яка була оголошена секретарем судового засідання, як суддя ОСОБА_1 , під час судового засідання перебувала без мантії та нагрудного знака, не є підставою для скасування рішення суду і призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Заява про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання від захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_9 надійшла на розгляд Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області 13.10.2021 та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями в цей же день була розподілена судді ОСОБА_1 ( том. 1 а. с. 32). Судовий розгляд був призначений на 10 листопада 2021 року, який не відбувся, оскільки захисник заявив про забезпечення участі в судовому засіданні його підзахисного, про виклик якого в заяві про звільнення від покарання умовно-достроково, не просив.

Наступне судове засідання 10.12.2021 року не відбулося через те, що засуджений ОСОБА_6 вибув з ДУ «Новгород-сіверська УВП №31» до Київського СІЗО, в яке не прибув, особова справа засудженого, яка складається з 13 томів, також була відправлена разом з ним.

Кримінальним касаційним судом у складі Верховного Суду розглядалося клопотання захисника про зміну підсудності судового провадження та передачу його на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання про зміну підсудності.

Призначенні після розгляду клопотання про зміну підсудності судові засідання відкладалися за клопотанням захисника, який не міг прибути на виклик в призначений час. За клопотанням сторони захисту суд затребував у Київського СІЗО характеристику на засудженого, довідку про стягнення та заохочення, медичні довідки, незважаючи на те, що Київський СІЗО, не є установою відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду підтвердив, що судове засідання 19 вересня 2023 року, проводила суддя ОСОБА_1 , яку він знає як суддю, була без мантії та нагрудного знаку, при цьому і він і його захисник в залі суду присутніми не були, брали участь в режимі відео конференцій.

З огляду на те, що в нашій країні оголошений військовий стан, а місто Новгород-Сіверський Чернігівської області є прикордонним містом, яке разом з іншими населеними пунктами зазнає постійних обстрілів ворожими військами сусідньої держави-терориста, бомбардуванням, приміщення Новгород-Сіверського районного суду зазнало руйнувань, а тому перебування судді в залі суду без мантії і нагрудного знаку, не свідчить про те, що рішення було поставлене незаконним складом суду. У довгій мантії з широкими рукавами незручно прямувати у сховище під час обстрілів та скидання керованих бомб, є небезпека на сходинках зачепитися за мантію чи наступити на неї, рукави мантії чіпляються за виступаючі предмети, через що були непоодинокі випадки травмування суддями рук в мирний час, що під час війни створює додаткову загрозу життю, здоров`ю та безпеці суддів.

Критика захисником посилання суду на те, що засуджений не визнав своєї винуватості та не розкаявся, через що до нього у разі постановлення питання про умовно-дострокове звільнення від покарання, воно не може бути застосоване, також є безпідставною.

За змістом ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення особи від відбуття покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ч.2 ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. При цьому, головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У ст.6 КВК України надане визначення, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Таким чином, виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, і при оцінці поведінки засудженого, судом приймається до уваги, що сумлінна поведінка, як передумова умовно-дострокового звільнення від покарання.

Засуджений, який відбув реально покарання більше 25 років вважає себе невинуватим, не виправився, позитивні зміни в його особистості не відбулися, і не зважаючи на відсутність прямих вимог у ст.ст. 81-82 КК України про визнання вини засудженим і каяття, таке визнання і каяття є необхідними складовими для висновку про виправлення засудженого, до якого продовжувати застосовувати покарання відпала необхідність.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 537-539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12