ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/693/23 Справа № 711/2733/23 Категорія: ст. 331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

(в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8

(в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси виділені матеріали кримінального провадження № 0000860 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2023 року про продовження ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10 грудня 2023 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі 25 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 67 100 грн. -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувають матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України.

12.10.2023 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який. Цією ж ухвалою продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10.12.2023 включно, з можливістю внесення застави у розмірі 25 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 67 100 грн. та, у разі внесення якої з дня звільнення з під варти, покладено зобов`язання, передбачені п. 1 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу суд виходив з того, що ризики можливості переховуватись ОСОБА_7 від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити злочинну діяльність, зважаючи на тяжкість санкції кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, відсутність сталого доходу, постійного місця роботи і великих розмірів наркотичного засобу, не зменшилися, продовжують існувати, а підстав для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який, без шкоди кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить, дослідивши копії характеристик від 15.03.2023, свідоцтва про шлюб та показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.10.2023 через її незаконність, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити застосований щодо ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання.

На думку захисту підставами для скасування чергової ухвали про продовження дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_11 є недоведеність ризиків заявлених прокурором, невідповідність висновків суду щодо наявності та обґрунтованості існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, дійсним обставинам справи, намагання сторони обвинувачення перетворити запобіжний захід на спосіб очікування обвинуваченим вироку, відсутність у клопотанні прокурора обґрунтувань щодо неможливості обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з утриманням під вартою за неможливості внесення застави, невідповідність прийнятого рішення практиці ЄСПЛ.

Вказує, що клопотання прокурора від 11.10.2023 про продовження застосованого щодо ОСОБА_11 запобіжного заходу не відповідає вимогам ст.ст. 184, 194 КПК України і не містить посилання на будь-які докази, які прямо чи опосередковано підтверджують існування наведених у клопотанні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Звертає увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження завершено, тому навіть саме формулювання прокурором ризику про те, що ОСОБА_7 може переховуватися від досудового розслідування, є неспроможним. Крім того зазначає, що з моменту реєстрації кримінального провадження, його розслідування і судового розгляду кількість ризиків та їх значимість явно зменшилася, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Стверджує, що під час обрання ОСОБА_11 запобіжного заходу на стадії досудового розслідування, коли обсяг інкримінованих протиправних дій був значно більшим (ч. 1 та ч. 2 ст. 307, ч. 1 та ч. 3 ст. 321 КК України) у порівнянні з обсягом звинувачення, слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси дійшла висновку про доцільність застосування щодо нього найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відзначивши про доцільність його застосування на початковій стадії кримінального провадження. У подальшому під час досудового розслідування склад інкримінованого ОСОБА_11 правопорушення перекваліфіковано, повідомлено про нову підозру і висунуто звинувачення за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України, що вказує на суттєве зменшення ступеню суспільної небезпеки інкримінованих дій, а також ймовірного сукупного покарання, яке може бути призначене за результатами розгляду кримінального провадження.

Наголошує, що під час судового розгляду судом не встановлено жодних даних про те, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, адже до матеріалів кримінального провадження не приєднано жодного документа про перебування його у розшуку, чи про інші дії, які могли б вказувати на ризик його ухиляння від правосуддя (схильність до бродяжництва, відсутність постійного місця проживання, сімейних зв`язків). На відсутність згаданого ризику вказують і дані про наявність міцних соціальних зв`язків ОСОБА_7 , який одружений, проживає з дружиною і матір`ю однією сім`єю. При цьому він має постійне місце проживання, де проживає з 1994 року і має виключно позитивні характеристики. Крім того обвинувачений має незадовільний стан здоров`я, потребує лікування та медичного нагляду. Незадовільний стан здоров`я має і дружина обвинуваченого ОСОБА_7 .

На думку захисника, на даний час, у зв`язку із виконанням прокурором обов`язків щодо подання доказів до суду, запобіжний захід у виді тримання під вартою вичерпав свої завдання як захід забезпечення кримінального провадження.

Додатково зазначає, що в судовому засіданні встановлено, що жоден із членів родини ОСОБА_7 не може внести заставу у визначеному судом розмірі через низький рівень доходу.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги в повному обсязі з наведених в ній доводів, прокурора ОСОБА_6 про залишення апеляційної скарги сторони захисту без задоволення, вивчивши виділені матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не належить.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Частинами 3, 4 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його закінчення.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії наведені вище.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, відповідно до ст. 178 КПК України, дотримуючись практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється/обвинувачується особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення/зменшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, наявність обставин, що виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

В будь якому випадку суд має дотримуватися вимог ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

При цьому враховувати, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, має забезпечити виконання засад судочинства і змагального процесу.

Ухвалюючи рішення місцевий суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на існування ризиків, передбачених п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що тяжкість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, а також існування ризиків його переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, виправдовують продовження найсуворішого запобіжного заходу останньому та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на існування та доведення ризику, зокрема передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки останній не може не розуміти можливість суворого покарання у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, враховуючи усталену практику ЄСПЛ про те, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства (рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993). Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень, однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (рішення по справі «Клоот проти Бельгії» від 12.12.1991).

Обставини кримінального провадження за якими ОСОБА_7 , зокрема обвинувачується у діянні, яке створює загрозу заподіяння шкоди або створює фактичну шкоду здоров`ю невизначеному колу осіб, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, який перебуває на обліку в КЗ «Черкаський обласний наркологічний диспансер», на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів також погоджується із висновками суду про продовження існування ризику можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачується, оскільки він раніше притягався до кримінальної відповідальності, постійного місця роботи та законного сталого джерела доходу не має. Те, що ОСОБА_7 має доступ до наркотичного засобу, його великі розміри, які він зберігав при собі, фасування, дає достатні підстави вважати про схильність останнього до систематичного і повторного незаконного зберігання та збуту заборонених речовин.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої особи кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає непереконливими доводи захисника про недоведеність ризиків, які обумовлюють продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також існування ризиків, на які послався суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, виправдовують продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника про наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, зокрема дружини, яка хворіє та матері, з якими він проживає однією сім`єю, позитивних характеристик, колегія суддів визнає непереконливими для застосування менш суворого запобіжного заходу, оскільки запобіжний захід у виді домашнього арешту з великою вірогідністю не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Даних про те, що за станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_7 не може утримуватися під вартою, стороною захисту не доведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегією суддів не встановлено.

З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних обов`язків, що безпосередньо може вплинути на дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України та існування реальної потреби проведення судового розгляду кримінального провадження в розумні строки.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК України, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Доводи захисника про непомірність розміру застави та необхідність її зменшення, колегія суддів визнає необґрунтованими з огляду на те, що 17.08.2023 за клопотанням захисника судом зменшено розмір застави в даному кримінальному провадженні до 25 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що є наближеним до мінімального розміру, передбаченого п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України. Вказаний розмір застави відповідає положенням ст. 182 КПК України, визначений судом з урахуванням обставин кримінального провадження, майнового та сімейного стану ОСОБА_7 , інших даних про його особу і ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, достатньою мірою гарантує виконання останнім покладених процесуальних обов`язків і не є завідомо непомірним.

Те, що в клопотанні прокурором зазначено про ризик переховування ОСОБА_7 , в тому числі, від досудового розслідування, на думку колегії суддів, не ставить під сумнів наявність ризику переховування останнього від суду. При цьому враховується, що судом першої інстанції визнано доведеним існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_7 переховуватися від суду.

Зменшення обсягу обвинувачення ОСОБА_7 , який наразі обвинувачується у вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, на думку колегії судді, не дає підстави для застосування щодо нього менш суворого запобіжного заходу, враховуючи наявність об`єктивного суспільного інтересу, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Оскільки доводи захисника про відсутність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2023 року про продовження ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10 грудня 2023 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі 25 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 67 100 грн., залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді