В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004065 від 23.08.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Узин Білоцерківського району Київської області, громадянина України, із базовою середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04.01.2022 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки; 04.08.2023 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді арешту строком 1 (місяць), на підставі ст.ст.71, 72 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 1 (один) місяць; 03.11.2023 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 3 (три) місяці,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.08.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, 23 серпня 2023 року, близько 17:30 години, проходив повз кладовище, що по вул. Коцюбинського 32 в м. Узин Білоцерківського району Київської області та помітив там рослини конопель, впевнившись, що дана речовина є наркотичним засобом «канабіс», оскільки раніше неодноразово вживав аналогічні речовини, незаконно придбав-зірвав їх та поклав до полімерного пакету рожево-жовтого кольору, який в подальшому почав незаконно зберігати при собі в портфелі для власного вживання без мети збуту.

Цього ж дня, тобто 23.08.2023, близько 18 години 00 хвилин, рухаючись поблизу будинку 70 по вулиці Незалежності, що в місті Узин Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_4 зупинено працівниками поліції для перевірки на предмет зберігання заборонених предметів та речовин.

В ході спілкування ОСОБА_4 повідомив працівникам поліції, що в портфелі він зберігає наркотичний засіб канабіс.

В подальшому у ході проведення особистого обшуку у ОСОБА_4 виявлено та вилучено рослинну речовину зеленого кольору, яка є небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, а саме «канабіс».

Загальна маса «канабісу», який ОСОБА_4 всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбав-знайшов та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту, становить 9,69 г.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.309 КК України, за кваліфікуючими ознаками, а саме як незаконне придбання, незаконне зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за ст.309 КК України.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого кримінального проступку, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують обвинуваченого, в тому числі щодо процесуальних витрат та речових доказів.

До матеріалів судового провадження надано документи, зокрема, витяг з ЄРДР, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2023, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.08.2023, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23.08.2023 з додатком, постанова про звільнення особи з кабінету слідчого від 23.08.2023, довідка про витрати на проведення експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-23/45531-НЗПРАП від 30.09.2023), постанова про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання від 30.08.2023, квитанція про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 1167, копія паспорту ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого, вимога УІАП ГУНП в Київській області, довідка КНП «Узинська міська лікарня» Узинської міської ради від 29.08.2023 № 01-07-307, довідка ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.09.2023 № ВОБР/5328, відповідь на запит Білоцерківського РВ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м.Києві та Київській області від 28.08.2023 № 7687-23, довідка КНП «Білоцерківська центральна районна лікарня» Маловільшанської сільської ради № 175 від 28.08.2023, довідка-характеристика ОСОБА_4 від 29.08.2023, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27.09.2023.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів та процесуальних витрат, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.309 КК України, а саме у незаконному придбанні, незаконному зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за ст.309 КК України.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину.

Разом з тим, суд не визнає обставиною, яка зазначена в обвинувальному акті, що пом`якшує покарання, яка визначена п.1 ч.1 ст.66 КК України - щире каяття обвинуваченого, з наступних підстав.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілих осіб, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину не знайшов свого відображення в матеріалах кримінального провадження та при судовому розгляді кримінального провадження. Так, суд установив, що обвинувачений не ухилявся від слідства та суду, давав показання, свою провину визнав. Разом з цим, не висловив жаль з приводу учиненого ним, щиро не покаявся. Отже, реальних ознак, які б вказували на свідоме розкаяння, в обвинуваченого суд не вбачає.

Проте, обставиною, що пом`якшує покарання, яка не визначена ст.66 КК України, суд визнає визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 .

Інших обставин, із тих, які не визначені ст. 66 КК України, але б тією чи іншою мірою могли б впливали на пом`якшення покарання, суд не виявив.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає рецидив злочинів.

При цьому, суд не визнає обставиною, яка відповідно до п. 11 ч.1 ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, про яку зазначено в обвинувальному акті, оскільки така обставина, не є тотожною поняттю «в умовах воєнного стану», місце вчинення злочину не відноситься до районів вогневого ураження, тимчасової окупації чи проходу військ, тобто воєнні дії не проводяться, а тому обвинувачений ОСОБА_4 не мав можливості використати найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, просив призначити обвинуваченому за ч.2 ст.309 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі із застосуванням ч.4 ст.70 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 просили призначити мінімальне покарання.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, обставини його вчинення, форму вини, наслідки діяння, особу винного, який має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, відсутність міцних соціальних зв`язків, його сімейний стан, відсутність сім`ї та утриманців, відсутність офіційного місця працевлаштування, медичної допомоги у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не отримував, неперебування на військовому обліку військовозобов`язаних сержантів та солдатів запасу в ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для призначенням ОСОБА_4 більш суворішої міри покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.309 КК України, оскільки вважає, що ОСОБА_4 є особою небезпечною для суспільства, маючу деформацію життєвих принципів, який систематично вчиняє кримінальні правопорушення в сфері обігу наркотичних засобів та проти власності, належних висновків для себе не зробив, що свідчить про його виняткову зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість.

Окрім цього, судом встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2023 ОСОБА_4 засуджений за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

Кримінальне правопорушення, яке вчинено обвинуваченим ОСОБА_4 , та яке є предметом вказаного кримінального провадження, скоєно обвинуваченим до винесення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2023, а тому суд остаточне покарання призначає на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, за правилами призначення покарання, застосовує принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Призначення ОСОБА_4 суворішого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

6. Цивільний позов не заявлений.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Окрім цього, ОСОБА_4 23.08.2023 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а тому суд вважає необхідним до призначеного покарання ОСОБА_4 зарахувати строк його попереднього ув`язнення 23.08.2023 (один день) за правилами ст. 72 КК України.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Враховуючи, що процесуальні витрати, які складаються з витрат на проведення судової експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-23/45531-НЗПРАП від 30.09.2023) у розмірі 1434 грн 00 коп. (одна тисяча чотириста тридцять чотири гривні) документально підтверджені, тому вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.70, 309 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2023 та остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком 5 (років) років 4 (чотири) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання - 27.09.2023.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні не обирався.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення 23.08.2023 (один день) із урахуванням положень ст.72 КК України.

Речовий доказ у кримінальному провадженні:

- речовину рослинного походження зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальна маса канабісу у перерахунку на висушену речовину становить 9,69 г, який поміщено до спеціального пакету, та згідно з постановою про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання від 30.08.2023, квитанції №1167 зберігається в камері схову Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вартість проведення судової експертизи, за висновком № СЕ-19/111-23/45531-НЗПРАП від 30.09.2023, згідно з довідкою, у розмірі 1434 грн 00 коп.(одна тисяча чотириста тридцять чотири гривень) на користь держави.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1