УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

адвоката - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому засіданні в приміщені суду клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 року (справа №752/22315/18) у рамках кримінального провадження № 0000185 від 31.07.2014 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 року (справа №752/22315/18) у рамках кримінального провадження № 0000185 від 31.07.2014 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.

В обґрунтування клопотання адвокат зазначив, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 року у справі №752/22315/18 накладено арешт на земельну ділянку, розташовану на території міста Києва, із кадастровими номерами: :85:977:0058, що належить на праві власності ОСОБА_5 .

Так, на думку адвоката, в подальшому застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, оскільки вказане майно не є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

На обґрунтування вказаних доводів адвокат зазначає, що вказане майно не було набуте кримінально-протиправним шляхом, воно не відповідає критеріям речового доказу відповідно до вимог ст. 98 КПК України.

Також адвокат зазначає, що в матеріалах клопотання про арешт вищезазначеної земельної ділянки відсутня постанова про визнання її речовим доказом, в той же час арешт на вказане майно накладено саме з метою збереження речового доказу.

На підтвердження вказаних доводів зазначив, що ухвалою Київського апеляційного суду від 22.10.2019 було скасовано ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 у частині, оскільки в матеріалах клопотання була відсутня постанова про визнання земельної ділянки речовим доказом.

Вказане на переконання адвоката свідчить про відсутність підстав для подальшого застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав доводи клопотання, просив його задовольнити та скасувати арешт накладений на вищезазначене майно, оскільки вказане майно не має будь якого доказового значення у даному кримінальному провадженні.

Прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна, просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що досудове розслідування на даний час триває, арешт на вказане майно накладено обґрунтовано і в подальшому у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження потреба не відпала. В той же час, в судовому засіданні не зміг дати копію постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення учасників справи, слідчий суддя дійшов висновку про наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Приписами ст. ст. 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15.11.2018 у справі № 752/22315/18, провадження №1-кс/752/9463/18, задоволено клопотання слідчого СУ ГУ НП у м. Києва ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000185 від 31.07.14, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, про арешт майна та накладено арешт, зокрема, на земельну ділянку, розташовану на території міста Києва, із кадастровими номерами: :85:977:0058, що належить на праві власності ОСОБА_5 .

З мотивувальної частини зазначеної ухвали вбачається, що при арешті майна слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що арешт на вищезазначене майно необхідно накласти з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000185.

Отже єдиною метою застосування арешту на земельну ділянку, розташовану на території міста Києва, із кадастровими номерами: :85:977:0058, що належить на праві власності ОСОБА_5 є збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження як впродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Водночас, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки вищевказані обставини в своїй сукупності викликають сумніви в розумності і співрозмірності подальшого обмеження права власності з завданнями кримінального провадження, враховуючи, зокрема, і наслідки арешту майна для третіх осіб.

Так, як вбачається з ухвали Київського апеляційного суду від 22.10.2019 ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 було скасовано у частині, оскільки в матеріалах клопотання про арешт майна була відсутня постанова про визнання земельних ділянок речовим доказом.

Така постанова про визнання земельної ділянки речовим доказом також не була надана прокурором у судовому засіданні з розгляду даного клопотання про скасування арешту майна.

Таким чином, відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання, а також обґрунтування ухвали, яка була прийнята у межах кримінального провадження № 0000185, якою накладено арешт, слідчий суддя не знаходить обґрунтованих та переконливих даних, які б давали підстави вважати, що майно, арешт якого заявник просить скасувати, може бути використане як доказ саме у даному кримінальному провадженні.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що накладення арешту на майно можливе лише за умови наявності підстав вважати, що воно є доказом злочину, що повинно бути встановлено в судовому порядку на підставі достатніх й допустимих доказів, наданих стороною обвинувачення.

В той же час судовому засіданні прокурором не надано переконливих доказів того, що зазначене майно, на яке накладено арешт, здобуте злочинним шляхом.

Відтак, слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні є обґрунтованими.

Крім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» від 25.03.1999). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Під час судового розгляду встановлено, що з урахуванням наведених норм міжнародного права недостатньо одного лише посилання на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно нібито підлягає арешту, оскільки для вжиття такого суттєвого заходу обмеження прав особи як арешт належного їй майна має бути дотримано вищенаведені приписи кримінального процесуального законодавства, чітко визначені в ст. ст. 170 - 173 КПК України.

Відтак, на переконання слідчого судді, подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, не виправдовують завдання кримінального провадження та співмірності втручання у право власності особи.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що такий обмежувальний захід як арешт майна, який застосовано ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15.11.2018 в рамках кримінального провадження № 0000185, в частині накладення арешту на земельну ділянку, розташовану на території міста Києва, із кадастровими номерами: :85:977:0058, що належить на праві власності ОСОБА_5 , підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 131-132, 170, 172, 173, 174, 309, 372, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 року (справа №752/22315/18) у рамках кримінального провадження №0000185 від 31.07.2014 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15.11.2018 року у справі №752/22315/18, а саме, на:

-земельну ділянку, розташовану на території міста Києва, із кадастровими номерами: :85:977:0058, що належить на праві власності ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1