ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002403, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 02 березня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, освіта середня, розлученого, без зареєстрованого місця проживання, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Початком строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено рахувати з 02 березня 2023 року.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк його перебування під вартою в цьому кримінальному провадженні із 06.10.2021 по 02.03.2023.

До набрання вироком законної сили, залишено без змін обраний стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 06 жовтня 2021 року приблизно о 22 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на кухні в квартирі АДРЕСА_2 , в ході сварки зі знайомим ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, взяв зі столу кухонний ніж, яким, з метою заподіяння смерті особі, з достатньою силою умисно наніс чотири удари в його передню поверхню грудної клітки ліворуч, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч у верхньо - боковому відділі по передній поверхні; проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч в середньо-центральному відділі по передній поверхні; непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч по середньо-боковій передній поверхні; непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч у верхньому центральному відділі по передній поверхні. Проникаючі поранення, виявлені у ОСОБА_9 , кожне окремо, є тяжкими тілесними ушкодженнями за критерієм небезпеки для життя, непроникаючі поранення грудної клітини, кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Однак ОСОБА_7 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення умислу, направленого на заподіяння смерті іншій особі до кінця, не закінчив його з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_9 був своєчасно доставлений до медичної установи НАМНУ ДУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії імені В.Т. Зайцева НАМН України», де йому лікарями надано необхідну медичну допомогу, що запобігло настанню смерті.

За таких обставин дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд належним чином не дослідив, не обґрунтував спрямованість умислу дій ОСОБА_7 , а саме наявності прямого умислу на вбивство потерпілого.

Вказує, що висновки суду, викладені у вироку мають суперечливий характер, так, суд у вироку зазначає, що «6 жовтня 2021 приблизно о 22 год 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на кухні в квартирі АДРЕСА_2 , в ході сварки зі знайомим ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, взяв зі столу кухонний ніж, яким, з метою заподіяння смерті особі, з достатньою силою умисно наніс чотири удари...» - тобто начебто суд встановив прямий умисел на вбивство, а далі у вироку суд зазначає, що: «При цьому суд звертає увагу, що обвинувачений застосовував ножа, як єдиний визначений ним спосіб захисту, що суд вважає неспівмірним обставинам, які склалися та могли вплинути на реальне співвідношення сил між ним та потерпілим», тобто суд говорить про умисел спрямований на захист, але дії щодо захисту були явно неспівмірними обставинам.

Зазначає, що таким чином суд погоджується з позицією сторони захисту, щодо перевищення меж необхідної оборони, разом з тим визнає ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Вказує, що судом також не надано належної правової оцінки твердження сторони захисту щодо наявного конфлікту між потерпілим та обвинуваченим в процесі перебігу якого, потерпілим були отримані тілесні ушкодження.

Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, при цьому посилається на показання потерпілого, який в судовому засідання зазначив, що саме він першим схопив обвинуваченого за горло та почав його душити, прикладаючи значну фізичну силу, будучи, як він сам визнав, значно сильнішим через вік та фізичний стан (зайняття боксом в минулому). Вказує, що нанесенню тілесних ушкоджень потерпілому передували прохання обвинуваченого відпустити його, припинивши удушення.

Як зазначено самим потерпілим під час допиту у суді, саме у нього раптово виникло неприязне ставлення до обвинуваченого через дрібну побутову обставину, а саме пошкодження його особистих речей собакою обвинуваченого, яку вони спільно доглядали.

Вказує, що потерпілим зазначено, що вони раніше не мали будь-яких неприязних стосунків між собою, є друзями і навіть після інциденту, що стався, будь-яких претензій до обвинуваченого не має та розуміє, що дії обвинуваченого стали наслідком його власних дій та мали на меті припинення удушення обвинуваченого, тобто були самообороною.

Потерпілий також зазначав, що припинив удушення ОСОБА_7 після того як відчув гостру біль внаслідок удару обвинуваченого, та після припинення удушення ОСОБА_7 , останній не вчиняв відносно нього будь-якого фізичного впливу та не висловлював будь-яких погроз.

Вказує, що ні потерпілий, ні обвинувачений одразу не усвідомили тяжкість отриманих потерпілим поранень. Лише згодом обвинувачений виявив значні сліди крові на тілі потерпілого, намагався припинити кровотечу та повідомив про необхідність виклику медичної допомоги, на що потерпілий відмовився за для уникнення негативних наслідків для обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений надав показання, які не суперечать показанням потерпілого.

Крім того вказує, що з обвинувального акту вбачається, що саме потерпілий схопив ОСОБА_7 за горло, тобто навіть сторона обвинувачення не заперечує цього факту.

Вказує, що місцевим судом не надано правової оцінки тому факту, що саме обвинувачений виявив тілесні ушкодження у потерпілого, був ініціатором виклику швидкої медичної допомоги, що він і зробив, що свідчить на спрямованість умислу дій обвинуваченого не на спричинення смерті потерпілому, а на припинення протиправних дій потерпілого.

Також вказує, що судом неправильно зроблено висновок про відсутність підтвердження факту того, що в ході виниклої бійки, дії потерпілого ОСОБА_10 могли бути пов`язані із посяганням на життя та здоров`я обвинуваченого та в даній обстановці це потребувало негайних заходів для відвернення чи припинення такого посягання. Так як, судом надано неправильну оцінку висновку судового експерта, оскільки у п. 7.12 висновку експерта № 09-1678/2 зазначено: «Щодо судово-медичної оцінки показань ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , в частині стиснення шиї ОСОБА_7 рукою ОСОБА_9 визначити їх об`єктивність неможливо через те, що будь-яка інформація про наявність або відсутність ушкоджень у гр. ОСОБА_7 для судово-медичної експертизи не надавалися», тобто даним висновком не встановлено відсутність тілесних ушкоджень на шиї ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким перекваліфікувати його дії на ст. 124 КК України.

Вказує, що місцевим судом не взято до уваги що злочин, який він вчинив, був неумисним та не був направлений на позбавлення життя іншої людини.

Також вказує, що суд не взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що він сам спровокував конфлікт та не було ніякого посягання на його життя. Зазначає, що якби він мав умисел на позбавлення життя людину, то не викликав би швидку допомогу.

Вважає, що досудовим розслідуванням та судом було неправильно кваліфіковано його дії.

Просить додатково дослідити висновки судово-медичних експертиз стосовно потерпілого.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачений апеляційні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Прокурор заперечила проти доводів апеляційних скарг, вважала їх необґрунтованими, а висновки суду правильними, просила вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 України як закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.

Твердження сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого у інкримінованому злочині та необхідності кваліфікації його дій за ст. 124 КК України є необґрунтованими на підставі наступного.

Захисник у своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги показання потерпілого про те, що саме він першим схопив обвинуваченого за горло та почав його душити, прикладаючи значну фізичну силу, будучи, як він сам визнав, значно сильнішим через вік та фізичний стан (зайняття боксом в минулому). Вказує, що нанесенню тілесних ушкоджень потерпілому передували прохання обвинуваченого відпустити його, припинивши удушення.

Проте, наведене не у повній мірі відповідає змісту показань потерпілого ОСОБА_9 , надані ним у суді першої інстанції.

Відповідно до технічного запису судового засідання потерпілий ОСОБА_9 погано пам`ятав події того вечора через надмірне вживання алкоголю. Проте стверджував, що коли сварка переросла у бійку, ОСОБА_7 першим його вдарив. Потерпілий підтвердив, що хапав обвинуваченого за горло та припустив, що можливо саме у цей момент ОСОБА_7 вдарив його ножем, щоб припинити дії ОСОБА_9 .

Таким чином, потерпілий не надав суду стверджувальних показань, як про це помилково вказує у своїй апеляційній скарзі захисник.

При цьому судом правильно враховано показання потерпілого ОСОБА_9 в сукупності з іншими доказами, що містять матеріали кримінального провадження, та суд дійшов переконливих висновків про те, що ОСОБА_7 не перебував у стані необхідної оборони під час бійки із ОСОБА_9 .

Зокрема суд зазначив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожній особі гарантується право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади (ч.2 ст. 36 КК України).

Тобто, право на необхідну оборону є природним правом кожної людини і його ніхто не може бути позбавлений, незалежно від можливості звернутися за допомогою до правоохоронних органів.

Крім того, право на необхідну оборону є конституційним правом кожного громадянина України.

Згідно з ч.2 ст.27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Підставами для застосування необхідної оборони є суспільно небезпечне посягання та необхідність негайного відвернення чи припинення такого посягання. Тобто посягання повинно бути суспільно небезпечним і вчинятися людиною у вигляді намагання заподіяти шкоду.

Однак, суттєвою обставиною суспільно небезпечного посягання є його тривалість в певний проміжок часу, протягом якого можливе застосування необхідної оборони.

Роз`яснюючи це положення, Пленум Верховного Суду України ще в постанові від 28.06.1991 № 4 «Про практику застосування судами законодавства, що забезпечує право на необхідну оборону від суспільно небезпечних посягань» зазначив, що стан необхідної оборони виникає не тільки в момент суспільно небезпечного посягання, але й за наявності реальної загрози заподіяння шкоди.

Невід`ємним елементом необхідної оборони є наявність у того, хто захищається, потреби в негайному відверненні чи припиненні наявного суспільно небезпечного діяння.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст. 36 КК України).

Отже, перевищення меж необхідної оборони є наслідком того, що особа яка захищалася, перебуваючи в стані необхідної оборони, порушила вимогу про відповідність оборони. Перевищення необхідної оборони можливе у випадку, коли нападнику заподіяна шкода, яка є тяжкою (смерть або тяжкі тілесні ушкодження) та явно не відповідає небезпеці посягання або обстановці захисту.

Виходячи з проаналізованих доказів, суд не знайшов підтвердженим факт того, що в ході виниклої бійки дії потерпілого ОСОБА_9 могли бути пов`язані із посяганням на життя та здоров`я обвинуваченого та в даній обстановці це потребувало негайних заходів для негайного відвернення чи припинення такого посягання.

На підтвердження цього суд врахував висновок судового медичного експерта № 09/1633С/2021 від 07.10.2021, відповідно до якого у ОСОБА_7 не виявлено будь - яких тілесних ушкоджень на шиї, що спростовує його показання в тій частині, що він зазнав суспільно небезпечного посягання, яке б могло створювати реальну загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю та життю.

У ході допиту потерпілий ОСОБА_9 переконливо не підтвердив суду, що своїми діями створював загрозу для життя обвинуваченого, стискаючи його рукою шию, був в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд звернув увагу, що обвинувачений застосовував ножа, як єдиний визначений ним спосіб захисту, що суд вважав неспівмірним обставинам, які склалися та могли вплинути на реальне співвідношення сил між ним та потерпілим.

Також суд врахував кількість ударів, які наніс обвинувачений ОСОБА_7 ножем, їх спрямованість у життєво важливі органи.

Надаючи відповіді на питання суду, обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що він бажав зупинити потерпілого саме таким способом.

Однак, поєднуючи досліджені обставини, обстановку та умови, за яких було вчинено закінчений замах на умисне вбивство, суд вважав, що сукупність таких обставин виключає кваліфікацію дій обвинуваченого, як умисне тяжке тілесне ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, оскільки його дії супроводжувалися в бійці, в стані алкогольного сп`яніння, із цілеспрямованим нанесенням кількісних тілесних ушкоджених в життєво важливі органи, за відсутності суспільно небезпечного діяння, яке б загрожувало його життю або здоров`ю.

Колегія суддів вважає правильним посиланням суду на висновок експерта, де не було зафіксовано тілесних ушкоджень на шиї обвинуваченого, натомість згідно цього ж висновку у ОСОБА_7 виявлено поверхову забійну рану та садно на голові, які виникли від дії тупого предмета та є легким тілесним ушкодженням. Ушкодження могло бути отримано протягом доби до моменту огляду.

Наведене підтверджує факт бійки між обвинуваченим та потерпілим.

Додатково колегія суддів на підтвердження висновків суду враховує протокол слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_7 від 05.11.2021 та висновок експерта №09-1678/21 складений за результатами вказаного слідчого експерименту.

Зокрема, в ході відтворення дій, обстановки та обставин події ОСОБА_7 за участі захисника ОСОБА_8 та судово-медичного експерта ОСОБА_11 повідомив та показав на статистові про те, як він, обороняючись, на його думку, від протиправних дій потерпілого, який душив його за шию, наніс ОСОБА_9 один удар ножем .

За результатами слідчого експерименту, судово-медичний експерт зробив наступні висновки, а саме: п.п.7,11 Покази ОСОБА_7 , надані ним в ході слідчого експерименту від 05.11.2021 відповідають судово-медичним даним щодо предмету, яким було травмовано ОСОБА_9 ніж, загальній локалізації ушкоджень у ОСОБА_9 з лівого боку.

В цих показах відсутні об`єктивні дані щодо кількості травматичних впливів («не помню») або їх чисельність варіюється із одноразовою кількістю травматичних впливів, що не відповідає кількості наявних ушкоджень у ОСОБА_9 .

Формування колото-різаної рани у ОСОБА_9 , що розташована у верхньому центральному відділі по передній поверхні грудної клітини («грудинно -ключичне з`єднання справа») навіть без урахування напрямку ранового каналу («зовні-в середину» неможливе за умов, на які вказував ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту («ліва рука потерпілого ОСОБА_9 знаходиться на правому плечі ОСОБА_7 »), через перешкоду (ліва рука ОСОБА_9 ) для нанесення удару.

Таким чином, вина обвинуваченого у перевищенні меж необхідної оборони не лише не доведена показаннями потерпілого ОСОБА_9 , а й спростована вказаним висновком експерта про те, що за обставин, коли потерпілий душив обвинуваченого, він не зміг би йому нанести удари ножем та спричинити такі тілесні ушкодження.

Отже, зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 124 КК України.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , врахував вимоги ст. 50, 65 КК України .

Зокрема судом враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до умисних особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не працевлаштований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Призначене обвинуваченому покарання у даному випадку є мінімальним та відповідає принципу індивідуальної та загальної превенції, а також слугуватиме меті покарання - виправленню обвинуваченого ОСОБА_7 та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі вироку щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 02 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4