Справа № 348/934/23
Провадження № 11-кп/4808/525/23
Категорія ч. 4 ст. 152 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000358 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стримба Надвірнянського району Івано-Франківської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який утриманців не має, раніше судимий (востаннє вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2022 року за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 152 КК України, згідно ст. ст. 70, 71 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців),

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2022 у виді 2 (двох) років позбавлення волі, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, та повторно вчинив умисний злочин за наступних обставин.

11 жовтня 2022 року близько 14:00 год. обвинувачений ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на території господарства ОСОБА_10 , що знаходиться по АДРЕСА_1 , побачив малолітню ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поряд із якою не було батьків і вирішив вчинити щодо неї дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням.

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний і суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що вона є особою, яка не досягла чотирнадцятирічного віку та не зможе чинити активного фізичного спротиву, заманив її за стодолу.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_8 посадив малолітню потерпілу ОСОБА_11 собі на коліна, роздягнув її, та проти волі потерпілої ввів палець своєї правої руки в піхву останньої, тим самим вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням у тіло іншої особи - потерпілої ОСОБА_11 проти її волі, тобто зґвалтував малолітню ОСОБА_11 .

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 152 КК України, а саме вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи, з використання іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої, щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років.

Захисник ОСОБА_12 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити, призначивши ОСОБА_8 покарання у виді 10 (десяти)років позбавлення волі, та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2022 року у виді 2 (двох) років позбавлення волі, та остаточно призначити покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

Сторона захисту вказує, що суд не звернув увагу на приписи ст. 65 КК України стосовно особи винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Так, обставиною, яка обтяжує покарання судом було визначено як скоєння злочину повторно, рецидив скоєння злочинів, але обставин, які пом`якшують покарання суд не вказав. Вважає, що суд не взяв до уваги, що обвинувачений протягом досудового розслідування визнавав свою провинну, перед початком судових слухань здійснив спробу суїциду, саме через те, що він вчинив злочин відносно малолітньої особи. Зазначає, що суд першої інстанції зробив помилкові висновки щодо призначення покарання ОСОБА_8 , яке через свою невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є явно несправедливим через тяжкість.

Малолітня потерпіла ОСОБА_11 , законні представники малолітньої потерпілої ОСОБА_10 та ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за їх участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 просив залишити без задоволення апеляційну скаргу;

- захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та змінити вирок в частині призначеного покарання;

- прокурор вважає вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання законним та обґрунтованим, а тому просив його залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону, та при визначенні ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, належним чином врахував обставини, зазначені стороною захисту.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу винного, його вік, стан здоров`я та майновий стан, те, що він не працює, суспільно-корисною діяльністю не займався, задовільно характеризується за місцем проживання, неодноразово судимий за умисні корисливі злочини та злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості, востаннє - вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2022 року за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 152 КК України до покарання у виді 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Обставин, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції не встановив.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відніс вчинення злочину повторно та рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, яка перебуває у безпорадному стані, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на ці обставини, суд першої інстанції правильно дійшов переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливі при ізоляції його від суспільства та призначив покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України визначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2022 у виді 2 (двох) років позбавлення волі, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ті обставини, на які посилається сторона захисту в апеляційній інстанції.

Твердження апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою провину та намагався здійснити самогубство, не є підставою для пом`якшення покарання, оскільки твердження апелянта про визнання провини обвинуваченим суперечить показанням обвинуваченого, які він надавав в суді першої інстанції, а намагання здійснити самогубство не є підставою для пом`якшення покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що виходячи із конкретних обставин та тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , обставин, що обтяжують покарання, відсутності обставин, які пом`якшують покарання, інших обставин по кримінальному провадженню, призначене обвинуваченому покарання відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання згідно з ст. ст. 50, 65 КК України.

Саме таке покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання та є справедливим.

Більш м`яке покарання, про призначення якого захисник ОСОБА_7 , не відповідатиме ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст.376,404, 405,407,409,419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 152 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5