Справа № 520/4591/19
Провадження № 1-кп/947/472/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2024 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілої -адвоката ОСОБА_4

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000422 від 31.01.2019 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 24.06.2017 року у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на заволодіння належними ОСОБА_6 грошовими коштами шляхом обману, який ОСОБА_5 реалізував за наступних обставин.

Реалізуючи свій злочинний намір, 24.06.2017 ОСОБА_5 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_7 та її сина ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно та з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , дізнавшись про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 шукають спеціалістів для будівництва з фасаду будинку АДРЕСА_4 , у якому знаходяться належна їм квартира АДРЕСА_5 , прибудови, представившись їм комерційним директором ПП «Будівельна Компанія Смерековий Дім», ким він в дійсності не являється та яке здійснює діяльність у сфері будівництва та не маючи наміру на здійснення вказаних робіт, умисно переконав ОСОБА_10 укласти з ним договір будівельного підряду N? 7, додаток до вказаного договору та передати йому грошові кошти у розмірі 41 600 гривень в якості авансу від загальної суми договору.

Крім того, 21.06.2017 року ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , знаходячись за місцем мешкання останньої за адресою: АДРЕСА_3 , повідомив її сина ОСОБА_9 про необхідність здійснення ним в ході виконання своїх зобов`язань згідно договору підряду - дизайнерських послуг, для чого запевнив його передати йому додаткову суму грошових коштів у розмірі 2900 гривень, які ОСОБА_11 йому передав.

Крім того, 23.10.2017 ОСОБА_5 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , повідомив останню про необхідність надання йому додаткових грошові коштів у розмірі 32 000 гривень та ІНФОРМАЦІЯ_2 26 500 гривень, які остання у подальшому йому надала.

При цьому також встановлено, що 04.06.2018 року ОСОБА_5 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , запевнивши останню про необхідність здійснення нових виплат відповідно до договору підряду N? 7 від 24.06.2017, умовив надати йому грошові кошти у розмірі 26 000 гривень, 18.06.2018 року 5000 гривень, 06.07.2008 року 7000 гривень.

Після заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_5 своїх зобов`язань в частині будівництва дерев`яних альтанок, з яких одна розміром 26 кв.м, інша 47, 25 кв.м. на майданчиках ОСОБА_7 за адресами: АДРЕСА_6 , не виконав, грошові кошти не повернув. Отриманими грошовими коштами ОСОБА_12 розпорядився на власний розсуд, тим самим завдавши майнову шкоду потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 141 000 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому.

Крім того, повторно, 18.06.2018 року у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння належними ОСОБА_13 грошовими коштами шляхом обману, який ОСОБА_5 реалізував за наступних обставин.

Реалізуючи свій злочинний намір, 18.06.2018 року ОСОБА_5 , знаходячись навпроти супермаркету «Таврія-В», який розташований на перехресті вулиць Академіка Корольова та Архітекторської в місті Одесі, більш точна адреса, не встановлена, діючи умисно та з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_13 , дізнавшись про те, що ОСОБА_13 шукає спеціалістів для будівництва з фасаду будинку АДРЕСА_4 , у якому знаходяться дві належні йому квартири N?N? 99 та АДРЕСА_7 , прибудови, представившись йому комерційним директором ПП «Будівельна Компанія Смерековий Дім», ким він в дійсності не являється та яке здійснює діяльність у сфері будівництва та не маючи наміру на здійснення вказаних робіт, умисно переконав ОСОБА_13 укласти з ним договір будівельного підряду N?52, додаток до вказаного договору та передати йому грошові кошти у розмірі 77 000 гривень в якості авансу у розмірі 30 відсотків від загальної суми договору.

Після заволодіння грошовим коштами потерпілого ОСОБА_13 , ОСОБА_5 своїх зобов`язань в частині будівництва прибудови, загальною площею 51 м.кв. з металевого каркасу згідно розмірів проекту на майданчику ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_8 не виконав, грошові кошти не повернув. Отриманими грошовими коштами ОСОБА_13 розпорядився на власний розсуд, тим самим завдавши майнову шкоду потерпілому ОСОБА_13 на загальну суму 77 000 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, обґрунтування викладені в письмовому клопотанні.

Прокурор ОСОБА_14 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки дійсно закінчився строк притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.

Представник потерпілого ОСОБА_4 не заперечував проти звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності бвинуваченого ОСОБА_5 ..

Обвинуваченому ОСОБА_5 судом було роз`яснено, що звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі, на підставі ст. 49 КК України, є нереабілітуючою підставою, між тим, обвинувачений ОСОБА_5 підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти задоволення клопотання, суд вважає, що заявлене клопотання є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з ч.3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ст. 49 КК України (у редакції Закону N 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину); протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Санкція ч. 2 ст. 190 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Відповідно ч.2 ст. 12 КК України злочин передбачений ч.2 ст. 190 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі.

Згідно роз`яснень, викладених у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Виходячи з системного аналізу норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, та правову позицію Верховного Суду, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження. Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Так, судом встановлено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 190 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 скоєні 24.06.2017 року,21.06.2017 року, 23.10.2017 року, 24.10.2017 року, 04.06.2018 року,18.06.2018 року, отже, після вчинення зазначених кримінальних правопорушень до дати вирішення питання про звільнення останньої від кримінальної відповідальності, минуло п`ять років, у зв`язку з чим ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Перевіривши законність заявленого обвинуваченим ОСОБА_5 клопотання, з огляду на те, що злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 є нетяжким злочином, минуло п`ять років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відносно ОСОБА_5 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000422 від 31.01.2019 року, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, закриттю.

В ході судового розгляду, потерпілим ОСОБА_13 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 85 000 гривень, заподіяної в наслідок кримінального правопорушення.

В ході судового розгляду, потерпілою ОСОБА_7 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 150 000 гривень, заподіяної в наслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 7 Постанови пленуму ВСУ від 31.03.1989 №3 «Про практик застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається, а має бути залишений без розгляду. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Враховуючі зазначене, суд вважає, що позовні вимоги потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди, можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття провадження на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_5 закрито з нереабілітуючих підстав, потерпілий має право вирішити питання про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.128, 284,286,288,369-372,395 КПК України, ст. 49 КК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закриття кримінального провадження за № 0000422 від 31.01.2019 року, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000422 від 31.01.2019 року, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, закрити.

Залишити без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 85 000 гривень, та цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 150 000 гривень.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1