Житомирський апеляційний суд
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 23 листопада 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000373 від 14.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.3 ст.342, ч.2 ст.345, ч.2 ст.146, ст.386 КК України, -

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого, накласти арешт на майно зазначене в клопотанні слідчого, яке перебуває у фактичному користуванні підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та яке належить на праві власності ОСОБА_11 , у порядку п.2 ч.2 ст.170 КПК України, з метою забезпечення спеціальної конфіскації. Вважає ухвалу суду незаконною та необгрунтованою. Зазначає, що ОСОБА_10 фактично використовував вказаний готельно-ресторанний комплекс для вчинення кримінальних правопорушень, а також проводив у ньому будівельні та відновлювальні роботи за рахунок вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України, в яких він підозрюється. З метою забезпечення відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення шляхом забезпечення спеціальної конфіскації, запобігання можливості його передачі і відчуження, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, яке надійшло від представника власника майна ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_7 , йдеться про безпідставність доводів апелянта та залишення ухвали слідчого судді без зміни.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира із клопотанням, погодженим прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_13 , про накладення арешту на майно, яке перебуває у фактичному користуванні підозрюваного ОСОБА_10 , та яке на праві власності належить ОСОБА_11 на підставі п.2 ч.2 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення спеціальної конфіскації, а саме на: земельну ділянку з кадастровим номером :17:000:0004, загальною площею 0,700 га, а також частини суміжних земельних ділянок, на яких знаходяться об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 689,1 кв.м., а саме: туристично-оздоровчий комплекс з готелем позначений на плані літерою «Б», до готелю належать сарай літера «В», сторожка літера «JI», гостьовий будинок літера «М», гостьовий будинок літера «О», гостьовий будинок літера «П», альтанка літера «З», вбиральня літера «У», навіс літера «Н», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 225 та об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 406,1 кв.м., а саме: туристично-оздоровчий комплекс (кафе) позначений на плані літерою «А», до кафе належать гостьові будинки літера «Д», «Е», альтанка літера «З», вбиральня літера «У», навіс літера «Н» реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 225, що знаходяться в межах географічних координат, які вказані в клопотанні слідчого.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначив, що у провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000373 від 14.07.2023 за підозрою: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених: ч.4 ст.189, ч.2 ст.28, ч.3 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, та інших осіб.

02.11.2023 року СУ ГУНП в Житомирській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000579 із правовою кваліфікацією за ч.4 ст.189 КК України за заявою ОСОБА_14 , яке в подальшому об`єднане з кримінальним провадженням №0000373 від 14.07.2023 року за підозрами ОСОБА_10 та інших осіб за ч.4 ст.189 КК України.

Допитаний у якості потерпілого ОСОБА_15 надав показання про те, що у період з листопада 2017 року по серпень 2023 року ОСОБА_10 спільно з іншими особами, вчинили неправомірні дії, які виразились у вимаганні грошових коштів в особливо великому розмірі, поєднаному із заподіянням тілесних ушкоджень та з погрозами застосування насильства відносно нього та членів родини. 17.10.2015 року ОСОБА_10 запропонував прийняти участь у формуванні його нового проекту, а саме реконструкції існуючих будівель і споруд та прибудови нової частини будівлі на території комплексу «Садиба у Гриба», який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та на даний час має назву «Чарівне озеро». З 22.10.2015 року потерпілий приступив до робіт, працював не сам, а у складі бригади, якою керував. Коли будівництво підходило до завершення, він підвів звіт і з`ясувалось, що у замовника - ОСОБА_10 виникла велика заборгованість коштів в сумі 73 тисячі доларів США. 19.11.2017 року на даному об`єкті виникла пожежа, причиною якої стала накопичена сажа у димоході, внаслідок спалювання сирої деревини та «придушування» котла. 22.11.2017 року ОСОБА_10 повідомив заявнику про те, що у причині пожежі винуватий він, не обґрунтовуючи чому саме. Відбувалось це у приміщенні котельні, де ОСОБА_10 наніс потерпілому два удари відкритою долонею по обличчю. На дані слова потерпілий запропонував ОСОБА_10 провести незалежну експертизу для встановлення причини пожежі на об`єкті, на що отримав відповідь, що будь-які експертизи йому не цікаві, і він особисто визначає винну в пожежі особу. Також ОСОБА_10 наголосив що залишок коштів, який він був винен за реконструкцію «Чарівне озеро» у розмірі 18000 доларів США він списує на відновлення вказаного об`єкту після пожежі, вважаючи у ній винним саме ОСОБА_16 . Після завершення відновлення об`єкту на прохання ОСОБА_10 потерпілий приїхав на територію даного об`єкту, де ОСОБА_10 висловив вимогу у передачі йому потерпілим 56 000 доларів США. Протягом 2018 року періодично надходили телефонні дзвінки від ОСОБА_10 , в ході яких останній рішучим тоном висловлював вимогу у поверненні йому коштів в сумі 56 000 доларів США. 10.11.2018 року у вечірній час, в м. Коростишів ОСОБА_16 невідомими йому особами було спричинено тілесні ушкодження, від яких він втрачав свідомість та в подальшому проходив лікування. У подальшому після побиття 10.11.2018 року, приблизно протягом року з ОСОБА_10 відбувались як телефонні розмови, так і особисті зустрічі, в ході яких останній продовжував висловлювати вимогу віддати йому вказану суму коштів. 09.12.2019 року ОСОБА_10 запросив його до свого комплексу «Чарівне озеро», де під психологічним тиском змусив написати розписку про отримання від ОСОБА_10 в борг грошових коштів в сумі 56000 доларів США, із зобов`язанням повернути їх протягом 12-15 місяців. Дана розписка на прохання ОСОБА_10 була датована 14.11.2017 року, хоча фактично була написана 09.12.2019 року.

У подальшому, з моменту написання вищевказаної розписки до липня 2022 року постійно надходили дзвінки від ОСОБА_10 з вимогою повернути борг.

У лютому 2020 року, ОСОБА_10 , перебуваючи на території комплексу «Чарівне озеро» знову вимагаючи грошові кошти заподіяв ОСОБА_16 тілесні ушкодження у вигляді перелому двох ребер та щелепи. Також, ОСОБА_10 погрожував застосуванням насильства до членів його родини, погрожував покалічити одного з двох його малолітніх синів.

В період з літа 2022 року по момент затримання працівниками поліції ОСОБА_10 заявник відшкодовував йому свій борг готівкою, будівельними матеріалами та роботами спецтехніки та персоналу.

Необхідність накладення арешту на земельну ділянку та частини суміжних земельних ділянок, а також нежитлову нерухомість слідчий обґрунтував забезпеченням спеціальної конфіскації, оскільки з вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_10 фактично використовував готельно-ресторанний комплекс, а також проводив у ньому будівельні та відновлювальні роботи за рахунок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, в якому він підозрюється.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя зазначив, що відсутні підстави, визначені пунктом 2 частини 2 статті 170 КПК України, для накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :17:000:0004 та частини суміжних земельних ділянок з відповідними координатами, на яких розташований туристично-оздоровчий комплекс з готелем та кафе, та в даному випадку обмеження права власності ОСОБА_12 не відповідатиме завданням кримінального провадження, передбаченим ст.2 КПК України, та вимогам правомірності втручання у право власності фізичної особи.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, думку представника власника майна ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_7 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема спеціальної конфіскації.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів клопотання, СУ ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000373 від 14.07.2023 року за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.28, ч.3 ст.342, ч.2 ст.345 КК України та інших осіб.

Підставою для звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :17:000:0004 та частину суміжних земельних ділянок з відповідними координатами, на яких розташований туристично-оздоровчий комплекс з готелем та кафе, у рамках вказаного кримінального провадження, слідчий зазначив необхідність забезпечення спеціальної конфіскації, оскільки ОСОБА_10 фактично використовував туристично-оздоровчий комплекс з готелем та кафе, а також проводив у ньому будівельні та відновлювальні роботи за рахунок вчинення кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Однак, в ході судового розгляду зазначеного клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, виходячи з наступного.

Так, згідно до інформаційної довідки №334798095 від 07.06.2023 року земельна ділянка з кадастровим номером :17:000:0004, а також туристично-оздоровчий комплекс з готелем та кафе, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2015 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.03.2020 року, належать ОСОБА_12 (т.1 а.п.73-74, т.2 а.п.194-201, т.1 а.п.74-78), до цього часу на підставі договору оренди від 24.10.2017 року, укладеного між Житомирською ОДА та ОСОБА_11 вказана земельна ділянка належала на праві оренди ОСОБА_12 , тобто майно, на яке слідчий просить накласти арешт належить третій особі, а не підозрюваному ОСОБА_10 ..

Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності, достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Згідно ч.1 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень ч.1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Згідно із ч.4 ст. 96-2 КК України, гроші, цінності, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, інше майно, зазначені в цій статті, підлягають спеціальній конфіскації у третьої особи, якщо вона набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті.

Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача.

Проте, слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні будь-якими доказами не було доведено, що земельна ділянка та туристично-оздоровчий комплекс з готелем та кафе набуті ОСОБА_11 від підозрюваного чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, а також, що набуваючи таке майно у власність останній було відомо (знала або повинна була і могла знати), що воно відповідає ознакам передбаченим п.п.1-4 ч.1 ст. 96-2 КК України (одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалося (використовувалося) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; було предметом кримінального правопорушення або було підшукано, виготовлено, пристосовано або використано як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення).

Крім того, прокурором не було доведено належності на праві власності або на праві користування суміжних із земельною ділянкою кадастровий номер :17:000:0004, земельних ділянок з відповідними координатами як ОСОБА_11 так і будь-якій іншій особі.

На підставі наведеного слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню.

Будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин прокурор не надав і під час апеляційного розгляду.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками слідчого судді про відсутність підстав, визначених пунктом 2 частини 2 статті 170 КПК України, для накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :17:000:0004 та частину суміжних земельних ділянок з відповідними координатами, на яких розташований туристично-оздоровчий комплекс з готелем та кафе.

Також, колегія суддів звертає увагу, що згідно практики ЄСПЛ втручання у власність фізичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна та вважає доводи апеляційної скарги прокурора про те, що слідчім суддею не враховано положення ст.96-1 КПК України безпідставними.

Висновки слідчого судді узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 01.10.2019 у справі № 760/5853/18 (провадження № 51-716км19, де зазначено, що системно-структурний аналіз положень КК свідчить про те, що за своєю правовою природою спеціальна конфіскація не є покаранням, а належить до інших заходів кримінально-правового характеру, які полягають у передбачених законом обмеженнях прав і свобод особи, що не мають карального навантаження, а спрямовані на забезпечення безпеки суспільства шляхом реалізації превентивної мети - утримання винних від скоєння нових протиправних діянь та усунення умов, які сприяють їх вчиненню. Отже, спеціальна конфіскація є заходом процесуального примусу, який обтяжує становище особи. Тому при застосуванні інституту спеціальної конфіскації слід дотримуватися принципу справедливого балансу між інтересами суспільства та необхідністю дотримання прав потерпілого. Тягар доведення необхідності застосування спеціальної конфіскації покладається на сторону обвинувачення.

Таким чином, при апеляційному розгляді встановлено, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків слідчого судді про відсутність підстав для накладення арешту на вказане в клопотанні слідчого майно.

За таких обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 23 листопада 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000373 від 14.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.3 ст.342, ч.2 ст.345, ч.2 ст.146, ст.386 КК України, - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :