Житомирський апеляційний суд
Справа №286/5265/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження №286/5265/23 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Народицького районного суду Житомирської області від 05 січня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17 годин 05 березня 2024 року, без визначення розміру застави-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 менш суворий запобіжний захід. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що станом на 05.01.2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 діяла ухвала слідчого судді від 10.11.2023, якою до останнього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а тому суд був позбавлений процесуальної можливості знову застосовувати до нього той самий запобіжний захід. Вказує, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу від 02.01.2024 року стороні захисту не вручалося. Посилається на необгрунтованість пред`явленого обвинувачення та відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор. Зазначає, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, а також не переховувався, а навпаки сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Вважає, що прокурором не доведено неможливість застосування до ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Народицького районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що строк дії запобіжного заходу закінчується 07.01.2024, а ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися і існують на даний час, тому до останнього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, не працює, на утриманні осіб не має, є громадянином російської федерації, проживає поблизу кордону без реєстрації, а також доведеність ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №286/5265/23, в провадженні Народицького районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2023 року за № 0000442.

У відповідності до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Зокрема у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою або можливості продовження такого тримання судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора, судом першої інстанції в повній мірі дотримано вимоги ст.ст. 170-174, 176-199 КПК України.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Також судом враховано, що ОСОБА_8 не працює, не має постійного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків, є громадянином російської федерації та фактично проживає без реєстрації в населеному пункті поблизу кордону, а тому під тяжкістю можливого покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду та з метою уникнення відповідальності може незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні.

Отже, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, дійшов обгрунтованого висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Водночас, суд першої інстанції вважав недоведеним стороною обвинувачення ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість продовження кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_8 обвинувачується, оскільки останній раніше не судимий.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказані ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою. Відповідно до п.5 ч.4 ст.183 КПК України суд першої інстанції також обгрунтовано не визначив розміру застави.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Зазначення апелянтом про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, не є предметом даного судового розгляду. Оцінка вказаним доводам буде дана судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності зазначених ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, міцних соціальних зв`язків не має, є громадянином російської федерації та не має зареєстрованого місця проживання, а тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Ризик можливого незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження обґрунтований тим, що всі учасники кримінального провадження судом ще не допитані на стадії судового розгляду, тому є достатні підстави вважати, що ризик впливу на них існує.

Також, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення 10.11.2023 року слідчим суддею ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 ..

Колегія суддів вважає, що вказані ризики не зменшилися, враховуючи наведені обставини та дані про особу обвинуваченого.

Зазначення апелянтом про те, що відносно до ОСОБА_8 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки стороною захисту не доведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень обвинуваченим своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_8 не змінилися з часу обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції був позбавлений процесуальної можливості обирати чи продовжувати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки станом на 05.01.2024 року (дата постановлення оскаржуваної ухвали), по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_8 вже діяв запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований ухвалою слідчого судді від 10.11.2023 року, апеляційний суд вважає необгрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження ухвалою слідчого судді від 10.11.2023 року відносно ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 07.01.2024 року.

Відповідно до ч.1 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має подати прокурор, не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

У даному випадку клопотання про продовження запобіжного заходу було подано прокурором до суду 02.01.2024 року (а.п.6), тобто у строк передбачений ч.1 ст.199 КПК України, а тому суд мав процесуальну можливість для розгляду питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Водночас, зазначенні судом в ухвалі - застосування запобіжного заходу замість його продовження, на думку колегії суддів, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке могло вплинути на правильність висновків суду. Зазначене є звичайною опискою і можу бути усунуто судом першої інстанції самостійно шляхом виправлення описки чи роз`яснення судового рішення.

Доводи апелянта про те, що клопотання прокурора про застосування (продовження ) обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 02.01.2024 року стороні захисту належним чином не вручалося, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки у виділених матеріалах кримінального провадження наявна копія розписки ОСОБА_8 від 02.01.2024 року, про отримання копії клопотання прокурора від 02.01.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.п.11).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 не порушено.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження відносно ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Окрім того, колегія суддів відмовляє у задоволенні поданих депутатом Гладковицької сільської ради ОСОБА_9 та учасником бойових дій ОСОБА_10 заяв про бажання взяти ОСОБА_8 на особисту поруку, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, а тому апеляційний суд позбавлений можливості перевірити чи дійсно вони готові взяти обвинуваченого на особисту поруку та роз`яснити їм їхні права та обов`язки, передбачені КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановленою на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Народицького районного суду Житомирської області від 05 січня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17 годин 05 березня 2024 року включно без визначення розміру застави - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :