Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2462/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.4 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №295/2462/23 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду міста Житомира від 24 квітня 2023 року відносно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обраховано з моменту фактичного виконання вироку, тобто затримання та взяття під варту.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на провадження судових трасологічних експертиз на загальну суму 3020,40 гривень.

Арешт накладений згідно Ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 08.12.2022 скасовано.

Арешт накладений згідно Ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 07.12.2022 скасовано.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 13.09.2022, приблизно о 18 годині 00 хвилин, у ОСОБА_7 , який перебував поблизу будинку АДРЕСА_2 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення будь-якого цінного чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, а саме: в будь-яку квартиру вищевказаного будинку, двері якої виявляться незачиненими.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, ОСОБА_7 , пересвідчившись, в тому що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються таємними, у вказаний день, час, місці та за вказаних обставин, зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_2 та підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 . Знаходячись у вказаному місці, скориставшись тим, що вхідні двері вказаної квартири були незачинені, шляхом натискання ручки, відкрив вказані вхідні двері та таким чином незаконно проник до приміщення зазначеної квартири.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, за вказаних обставин, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні коридору квартири АДРЕСА_4 , оглянув вказаний коридор квартири, звідки повторно таємно викрав жіночу сумку, тілесного кольору, що належить ОСОБА_8 , яка матеріальної цінності не становить та в якій знаходилось належне їй майно, а саме: -грошові кошти в сумі 2000 гривень; -два срібні хрестики, вагою 1,5 г кожен, 925 проби, вартістю 33 гривні 90 копійок кожен, загальною вартістю 67 гривень 95 копійок; -срібну підвіску, вагою 2 г, 925 проби, вартістю 45 гривень 30 копійок та інші речі, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять.

В подальшому, ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 2113 гривень 25 копійок.

Крім того, 06.12.2022, приблизно о 10 годині 20 хвилин, у ОСОБА_7 , який перебував поблизу будинку АДРЕСА_5 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення будь-якого цінного чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, а саме: в будь-яку квартиру вищевказаного будинку, двері якої виявляться незачиненими.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, ОСОБА_7 , пересвідчившись, в тому що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються таємними, у вказаний день, час, місці та за вказаних обставин, зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_5 та підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_6 . Знаходячись у вказаному місці, скориставшись тим, що вхідні двері вказаної квартири були незачинені, шляхом натискання ручки, відкрив вказані вхідні двері та таким чином незаконно проник до приміщення зазначеної квартири.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, за вказаних обставин, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні коридору квартири АДРЕСА_7 , оглянув вказаний коридор квартири, звідки повторно таємно викрав жіночу сумку, коричневого кольору, що належить ОСОБА_9 , яка матеріальної цінності не становить та в якій знаходилось належне їй майно, а саме: -грошові кошти в сумі 2600 гривень та 50 доларів США, які в еквіваленті на 06.12.2022 становлять 1828 гривень та інші речі, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять.

В подальшому, ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 4428 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, як занадто суворий, а своїм рішенням пом`якшити йому покарання. Зазначає, що він щиро розкаявся у вчиненому, та гарантує в подальшому не вчиняти будь-якої злочинної діяльності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого в підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора, яка просила вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.4 ст.185 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються. Судовий розгляд провадження проведено на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

В свою чергу, санкція ч.4 ст.185 КК України, за якою ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й даними про особу обвинуваченого, обставин, що обтяжують покарання (рецидив злочинів), обставинами, що пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину), таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, фактичні обставини його вчинення, наслідки та суспільну небезпечність правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого.

В даному випадку, належно враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів (а.п.45-43), не має постійного місця реєстрації, має тимчасове місце проживання, не одружений, не має утриманців, непрацюючий.

В свою чергу, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння у розкритті правопорушень. Обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст.67 КК України, судом встановлено - рецидив злочинів.

Крім того, належно враховано судом першої інстанції і відомості досудової доповіді Богунського РВ Філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області, згідно якої, ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення дуже високий, виконання покарання не можливо без ізоляції обвинуваченого від суспільства (а.п.95-98).

Як вважає апеляційний суд в даному провадженні, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України, у виді 5-и років позбавлення волі (фактично мінімальна межа санкції цієї статті), та яке, на думку апеляційного суду, буде цілком достатнім для корекції соціальної поведінки останнього та запобігання продовженню злочинної діяльності

В свою чергу, обвинуваченим не наведено в апеляційній скарзі жодних переконливих обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Як вважає апеляційний суд, вище наведені обставини - тяжкість вчиненого правопорушення, фактичні обставини його вчинення, дані про особи в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави для пом`якшення обвинуваченому покарання призначеного судом першої інстанції.

При цьому, зазначені обвинуваченим обставини, як підстави пом`якшення йому призначеного покарання, зокрема те, що він щиро каявся (належно враховано судом першої інстанції пом`якшуючою обставиною), та його гарантії право слухняної поведінки в подальшому, не може бути безумовними підставами для пом`якшення покарання ОСОБА_7 , та є сумнівними, принаймані, з огляду на системність злочинної діяльності останнього, як і його стале небажання стати на шлях виправлення.

Останнім не наведено в апеляційній скарзі переконливих обставин, які б не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання за ч.4 ст.185 КК України.

На думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, за видом та мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що відповідає справедливості і меті покарання.

Саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду міста Житомира від 24 квітня 2023 року відносно ОСОБА_7 без змін.

На ухвалу апеляційного суду, яка набирає законної сили негайно після її проголошення, учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :