Справа 556/1131/20
Номер провадження 1-кп/556/1/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2023 року. Володимирецький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого, цивільного позивача адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000030 від 16.01.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта незакінчена вища, не одруженого, не військовозобов`язаного, не працює, раніше не судимого,-

За ч.1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту за наступних обставин:

15 січня 2020 року, приблизно о 15 год. 56 хв., ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем, марки «BMW 730D», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись з увімкненим ближнім світлом фар, у світлу пору доби, на 64 км автодороги «Зарічне Борове - Стара Рафалівка - Полиці» із швидкістю приблизно 90 км/год., правою смугою руху зі сторони м. Вараш в напрямку с. Суховоля Володимирецького (нині - Вараського) району Рівненської області, маючи реальну можливість діяти у відповідності до вимог Правил дорожнього руху України, затверджених 10.10.2021 постановою Кабінету Міністрів України №1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив та виконуючи маневр обгону, порушив пункт 2.3 (6) Правил, тобто не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, пункт 12.3 Правил, тобто не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та пункту 13.1 Правил, тобто не дотримався безпечної дистанції, і допустив зіткнення передньою частиною (передня частина капота) автомобіля марки «BMW 730D», реєстраційний номер НОМЕР_1 на правій смузі руху із задньою частиною (задній бампер, задній реєстраційний номер та задня частина рами) рейсового пасажирського автобусу марки «MERCEDES-BENZ 609», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку під керуванням ОСОБА_7 та в якому знаходилися пасажири.

У зв`язку із порушенням вимог п. 12.3 Правил допущених ОСОБА_4 , які з технічної точки зору знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а пасажири автобуса, марки «MERCEDES-BENZ 609», реєстраційний номер НОМЕР_2 отримали середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, які спричинили довготривалий розлад здоров`я, а саме: ОСОБА_8 - у вигляді закритого уламкового перелому дуги С3, травматичного антеспондилолістезу СЗ, забою м`яких тканин скроневої ділянки; ОСОБА_9 - у вигляді підшкірного розриву сухожилка розгинача н/ф 3-го пальця правої кисті, ЗЧМТ, струс головного мозку, забійна рана лобної ділянки голови справа, забій м`яких тканин обличчя та спинки носа, контузія легкого ст. ОД, різана рана тильної поверхні лівої кисті; ОСОБА_10 - у вигляді травматичного заднього вивиху лівого стегна, множинних саден обличчя, спинки носа, припухлості верхньої губи, субкон`юктивального крововиливу лівого ока; ОСОБА_11 - у вигляді компресійного перелому тіл 11-12 -го грудних хребців та 1 поясничного, забою правого плечового суглобу, забою обох гомілок; ОСОБА_12 - у вигляді перелому шиловидного відростка променя без зміщення, забою правої верхньої кінцівки, правої половини грудної клітки, правої нижньої кінцівки, гематоми нижньої повіки лівого ока.

Таким чином, своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 вини у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав і суду пояснив, що 15.01.2020, він їхав з м. Вараш додому. В салоні його автомобіля також знаходився ОСОБА_13 . Асфальт був сухий, погода сонячна. Не пам`ятає з якою точно швидкістю рухався, біля 90 км/год. Під час руху на автодорозі Зарічне-Борове-Стара Рафалівка - Полиці в напрямку с. Суховоля Володимирецького району Рівненської області, 64 км., він наздогнав автобус «MERCEDES-BENC 609» і почав його обганяти. Включив лівий покажчик руху. В момент наближення до маршрутки, побачив, що водій автобуса також включив лівий поворот і виїхав на зустрічну смугу. Оскільки відстань між його автомобілем і маршруткою була дуже мала, відбулося зіткнення. Місце зіткнення зустрічна смугу руху. Не хотів, щоб настали такі наслідки.

Аналогічні покази дав суду і свідок ОСОБА_13 , який пояснив, що 15.01.2020 він їхав з обвинуваченим з м. Вараш, додому. За кермом автомобіля був ОСОБА_4 .. Рухалися в напрямку с. Суховоля, Володимирецького району Рівненської області, по правій частині дороги. Погода була сонячна. Під час руху їх обігнав легковий автомобіль та маршрутка, яка їхала попереду. ОСОБА_4 , включив лівий поворот, виїхав на смугу зустрічного руху і почав обгін маршрутки. Водій маршрутки, відразу перед ними почав виїжджати на зустрічну смугу, в результаті чого відбулося зіткнення. ДТП сталося на лівій (зустрічній) полосі дороги. Що було далі не пам`ятає, так як втратив свідомість. Зазначив, що ДТП зафіксував на свій мобільний телефон.

Аналогічні відомості зафіксовані і в протоколах проведення слідчих експериментів із ОСОБА_4 та ОСОБА_13 від 12.02.2020.

Також стороною захисту надано відеозапис щодо моменту ДТП, відзнятого на мобільний телефон свідка ОСОБА_13 . Суд зауважує, що даний відеозапис до 25.01.2023 стороні обвинувачення не відкривався, за результатами його відтворення будь-яка інженерно-транспортна експертиза з дослідження обставин та механізму ДТП не призначалась, експерту вказаний відеозапис не надавався.

Вказаний відеозапис повністю суперечить показанням обвинуваченого ОСОБА_4 , та свідка ОСОБА_13 щодо швидкості руху автомобіля, марки «BMW 730D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , місця зіткнення та включення лівого поворотника.

Так, на відеозапису чітко встановлено, що на спідометрі, спостерігається швидкість автомобіля, марки «BMW 730D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 під час обгону маршрутного таксі, близько 200 км/год, що значно перевищує допустиму швидкість у 90 км/год, як зазначили у своїх слідчих експериментах обвинувачений і свідок ОСОБА_13 . Крім того, під час виконання маневру обгону, обвинувачений ОСОБА_4 , згідно панелі приладів, не увімкнув лівий покажчик руху, натомість водій маршрутного таксі це зробив, що також суперечить показанням обвинуваченого і свідка.

Також згідно відеозапису ДТП відбулося на правій смузі руху із частковим виїздом маршрутки на ліву смугу руху, що також суперечить показанням обвинуваченого і свідка ОСОБА_13 , що ДТП відбулося вже повністю на лівій смузі руху. Також на відеозаписі спостерігається, що будь-яких слідів гальмування обвинувачений ОСОБА_4 не застосував, а перед самим зіткненням встиг подати світлові сигнали та намагався скерувати автомобіль в праву сторону, де і відбулося зіткнення на правій смузі руху. Під час виконання маневру обгону, автомобіль обвинуваченого перебував по середині автомобільної дороги із розміткою 1.5., а не на лівій смузі руху, як це пояснює ОСОБА_4 . Також суд зауважує, що як пояснив свідок ОСОБА_13 , дане відео записано на телефон 15.01.2020, однак на відеозапису стоїть дата 21.06.2021, 15 год.23 хв.

Крім того суперечність показань обвинуваченого і свідка ОСОБА_13 в тому, що ДТП відбулося на лівій смузі руху, повністю спростовується протоколом огляду місця події від 15.01.2020, де встановлено, що місцем зіткнення двох транспортних засобів є саме права смуга руху у напрямку с. Суховоля, що підтверджується: 1) подряпинами на відстані 0,3 м. від лінії розмітки по правій смузі руху; 2) початок ділянки осипу скла на відстані 0,46 м від лінії розмітки по правій смузі руху; 3) ділянка розливу рідини на відстані 1,15 м від лінії розмітки по правій смузі руху; 4) подряпинами на відстані 0,28 м. від лінії розмітки по правій смузі руху. Разом з тим, на лівій смузі руху окрім слідів заносу автобуса будь-якої слідової картини ДТП немає.

У Висновку експерта №3.1.-189/20 від 06.03.2020 чітко зазначено, що зіткнення автобуса і автомобіля БМВ відбулося на правій смузі руху автодороги сполученням Зарічне-Борове-Стара Рафалівка-Полиці в напрямку с. Суховоля, перед початком розташування першої подряпини асфальтобетонного покриття яка зафіксована у наданій на експертизу копії протоколу огляду місця події від 15.01.2020.

А висновком експерта №3.1.-405/20 від 20.05.2020 встановлено, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_13 стосовно механізму виникнення ДТП є технічно необґрунтованими, а показання свідка ОСОБА_7 можуть вважатися обґрунтованими. В даній дорожній обстановці з моменту виникнення перешкоди для руху водія автомобіля, марки «BMW 730D», реєстраційний номер НОМЕР_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автобусом Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 . Дії водія ОСОБА_4 в даній дорожній обстановці не відповідали вимогам п.п.2.3 (б), 12.3, 13.1 ПДР, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Таким чином покази обвинуваченого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_13 і проведені з ними слідчі експерименти, які суд оцінює критично, є непослідовними, суперечать матеріалам справи і спрямовані на уникнення винним передбаченої законом відповідальності за вчинений злочин.

Враховуючи вищевикладене, суд критично оцінює і не бере до уваги і відеозапис, наданий стороною захисту щодо моменту ДТП, відзнятого на мобільний телефон свідка ОСОБА_13 .

Європейський суд з прав людини у п. 43 свого рішення від 14.02.2008року у справі «Кобець проти України» зазначив, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а отже при оцінці доказів слід керуватись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Незалежно від того, що обвинувачений свою вину не визнав, його винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується сукупністю суб`єктивних та об`єктивних доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст. 23 КПК України безпосередньо в ході судового розгляду.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_14 суду пояснила, що 15.01.2020 вона їхала в маршрутці з м. Вараш, в напрямку смт Володимирець. Дорога була суха, погода гарна. Їхали не швидко, раптом почула грюкіт, удар. Вона втратила свідомість.

Внаслідок ДТП отримала черепно-мозкову травму, струс мозку, садна, забої.

Свідок ОСОБА_7 ствердив, що він працював водієм маршрутки у ПП ОСОБА_15 15 січня 2020 року їхав по маршруту Кузнецовськ-Кідри. Керуючи автобусом по автодорозі Зарічне-Борове Стара Рафалівка Полиці, 64 км, в напрямку с. Суховоля, зі швидкістю 60 км/год., побачив, що попереду автобуса, рухався автомобіль УАЗ, а по зустрічній смузі обганяє автомобіль, марки «Audi» сірого кольору. Позаду автобуса, по правій смузі руху в напрямку с. Суховоля, рухався легковий автомобіль чорного кольору. Тільки включив поворота, відчув удар. Під час руху по правій смузі руху автодороги в напрямку с. Суховоля, легковий автомобіль чорного кольору, здійснив наїзд на задню частину автобуса. Маршрутка злетіла на ліве узбіччя. Водій «BMW 730D» збив його, ще дві берези. Він втратив свідомість. В автобусі вибили вікна, виймали пасажирів. Його вини в ДТП не має, їхав по своїй смузі руху.

Вище вказані покази даного свідка підтверджуються проведеним із ним слідчим експериментом від 12.02.2020.

Допитаний в якості цивільного позивача - ОСОБА_15 , пояснив, що він є приватним підприємцем, власником маршрутки, яка потрапила в ДТП 15.01.2020. Наявні всі документи на переобладнання маршрутки, заключені договори на перевезення пасажирів. В той день, маршрутка їхала з м. Вараш на с. Кідри Володимирецького району Рівненської області. До водія ніяких претензій не було, маршрутка була в справному стані.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_16 - інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області в судовому засіданні пояснив, що він виїжджав на місце ДТП 15.01.2020. Пояснень не відбирав, говорив тільки з людьми на місці події. Водій маршрутки говорив, що бачив, що їхала машина на обгін, але думав, що встигне проскочити. Водій автомобіля, марки «BMW 730D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був з пасажиром, сказав, що вони йшли на обгін і перед ними виїхала маршрутка.

Покази даного свідка суд оцінює критично, оскільки вони ґрунтуються на поясненнях інших осіб.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину стверджується також:

- Витягом з ЄРДР №0000030 від 16.01.2020;

- Протоколом огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 15.01.2020 64 кілометр автодороги сполученням Зарічне-Борове-Стара Рафалівка-Полиці, де сталося ДТП, схемою та фототаблицями до протоколу огляду місця події;

- Згідно Висновків щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого п`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.01.2020 ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , останні не перебували в стані сп`яніння на момент ДТП;

- Протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу №00374-00120-19 від 13.12.2019 транспортний засіб, марки «MERCEDES-BENZ 609», реєстраційний номер НОМЕР_2 , після технічного контролю визнано технічно справним;

- Як зазначено у Висновку експерта №3.1-109/20 від 26.02.2020, на момент проведення експертного дослідження гальмівна система та система рульового керування, автомобіля, марки «MERCEDES-BENZ», моделі «609», реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходилися в працездатному стані.

- На момент проведення експертного дослідження гальмівна система, система рульового керування, автомобіля, марки BMW, моделі «730 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилися в стані повної відмови. Несправності, які стали причиною повної відмови робочої гальмівної системи та системи рульового керування автомобіля, марки BMW, моделі «730 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 виникли під час даної дорожньо-транспортної пригоди. (Висновок судової інженерно-транспортної експертизи №3.1-108/20 від 25.02.2020);

- Згідно Висновку судової інженерно-транспортної експертизи з транспортно-трасологічних досліджень №3.1-83/20 від 18.02.2020, контактування транспортних засобів відбулося між передньою частиною (передня частина капота) автомобіля, марки «BMW», моделі «730 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 та задньою частиною (задній бампер, задній реєстраційний номер та задня частина рами) автобуса марки «MERCEDES- BENZ», моделі «609» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

- Відповідно Висновку експерта №80 від 01.06.2020, згідно наданих медичних документів у гр. ОСОБА_17 виявлені тілесні ушкодження в вигляді забою грудної клітки справа, перелом 8-го ребра в хрящовій частині клінічно. Вказані тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітки справа виникли від дії тупого предмету, можливо, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди при обставин та в термін вказаних в постанові і які згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до розряду ЛЕГКИХ ТІЛЕСНИХ УШКОДЖЕНЬ З КОРОТКОЧАСНИМ РОЗЛАДОМ НОМЕР_3 .

- Згідно наданих медичних документів у потерпілого ОСОБА_18 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому дуги С3, травматичного антеспондилолістезу С3, забою м`яких тканин правої скроневої ділянки. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету, можливо, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди при обставинам та в термін вказаних в постанові і які згідно п.2.2.2. « Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до розряду СЕРЕДНЬОГО СТУПЕНЯ ТЯЖКОСТІ тілесних ушкоджень, що спричинили довготривалий розлад здоров`я. (Висновок експерта №67 від 15.05.2020)

- У потерпілої ОСОБА_12 , згідно медичних документів, виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому шиловидного відростка променя без зміщення, забою правої верхньої кінцівки, правої половини грудної клітки, правої нижньої кінцівки, гематоми нижньої повіки лівого ока. Вказані тілесні ушкодження у вигляді перелому шиловидного відростка променя без зміщення виникли від дії тупого предмету, можливо, внаслідок дорожньо - транспортної пригоди при обставинах та в термін вказаних в постанові і які згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до розряду СЕРЕДНЬОГО СТУПЕНЯ ТЯЖКОСТІ тілесних ушкоджень, що спричинили довготривалий розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження у вигляді підшкірних гематом правої верхньої кінцівки, правої половини грудної клітки та правої нижньої кінцівки, гематоми нижньої повіки лівого ока виникли від дії тупого предмету, можливо, внаслідок дорожньо - транспортної пригоди при обставинах та в термін вказаних в постанові і які згідно п. 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до розряду ЛЕГКИХ ТІЛЕСНИХ УШКОДЖЕНЬ. (Висновок експерта № 103 від 09.07.2020)

- У потерпілої ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, струс головного мозку. Забійна рана лобної ділянки голови справа. Забій м`яких тканин обличчя та спинки носа. Контузія легкого ст. ОД. Різана рана тильної поверхні лівої кисті. Підшкірний розрив сухожилка розгинача н/ф 3-го пальця правої кисті. Вказані тілесні ушкодження у вигляді підшкірного розриву сухожилка розгинача н/ф 3-го пальця правої кисті виникли від дії тупого предмету, можливо, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в термін вказаний в постанові і які, згідно п.2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", відносять до СЕРЕДНЬОГО СТУПЕНЯ ТЯЖКОСТІ тілесних ушкоджень, що спричинили довготривалий розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струс головного мозку, забійна рана лобної ділянки голови справа, забій м`яких тканин обличчя та спинки носа, контузія легкого ст. ОД. різана рана тильної поверхні лівої кисті, вірогідно, виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в термін вказаний в постанові і відносяться до розряду ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Виникнення вказаних тілесних ушкоджень внаслідок самопадіння з висоти власного росту не характерно. (Висновок експерта №36 від 14.04.2020);

- Згідно Висновку експерта №68 від 15.05.2020, у потерпілого ОСОБА_19 виявлені тілесні ушкодження у вигляді травматичного заднього вивиху лівого стегна, множинних садин обличчя, спинки носа, припухлості верхньої губи, сукон`юктивального крововиливу лівого ока. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету, можливо, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди при обставин та в термін вказаних в постанові і які згідно п.2.2.2. « Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до розряду СЕРЕДНЬОГО СТУПЕНЯ ТЯЖКОСТІ тілесних ушкоджень спричинивших довготривалий розлад здоров`я.

- У потерпілої ОСОБА_11 , згідно наданих медичних документів, виявлені тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому тіл 11-12-го грудних хребців та 1 поясничного, забою правого плечевого суглобу, забою обох гомілок. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмету, можливо, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди при обставин та в термін вказаних в постанові і які згідно п.2.2.2. « Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до розряду СЕРЕДНЬОГО СТУПЕНЯ ТЯЖКОСТІ тілесних ушкоджень, що спричинили довготривалий розлад здоров`я.(Висновок експерта №69 від18.05.2020);

- Протоколами проведення слідчого експерименту від 12.02.2020, з схемами та фото таблицями до них, де свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 розповіли про обставини ДТП;

- Згідно Висновку судової інженерно-транспортної експертизи №3.1-189/20 від 06.03.2020, контактування транспортних засобів відбулося між передньою частиною (передня частина капота) автомобіля марки «BMW», моделі «730 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 та задньою частиною (задній бампер, задній реєстраційний номер та задня частина рами) автобуса марки «MERCEDES- BENZ», моделі «609» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Зіткнення автомобіля, марки «BMW», моделі «730 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 та автобуса , марки «MERCEDES-BENZ», моделі «609» реєстраційний номер НОМЕР_2 відбулося на правій смузі руху автодороги сполученням Зарічне-Борове-Стара Рафалівка-Полиці в напрямку с. Суховоля Володимирецького району, перед початком розташування першої подряпини асфальтобетонного покриття (відносно руху в напрямку до с. Суховоля Володимирецького), яка зафіксована у наданій на експертизу копії протоколу огляду місця ДТП від 15.01.2020 року та схемі до нього.

- Згідно повідомлення Служби автомобільних доріг в Рівненській області №9/917 від 21.04.2020, ДТП сталася на км 64+500 автомобільної дороги Т-18-08 Зарічне-Борове-Стара Рафалівка - Полиці. На вказаній ділянці автодороги, станом на 15.01.2020 року: максимально допустима швидкість 90 км/год; наявна розмітка 1.1 (крайова), 1,5 (осьова); дорожні знаки згідно дислокації відсутні; схема організації дорожнього руху на вказаній ділянці автодороги відсутня.

- Як вбачається з довідки Рівненського обласного центру з гідрометеорології №17-01-15/207 від 06.04.2020, за даними репрезентативної до ділянки а/д Зарічне-Борове - Стара Рафалівка - Полиці, що поблизу с. Суховоля Володимирецького району Рівненської області, метеостанції Сарни 15 січня 2020року в період 14 год. 00 хв. - 16 год. 10хв. зафіксовано погодні умови: малохмарно, температура повітря 8-7° тепла, опадів та інших атмосферних явищ не спостерігалось - видимість не погіршувалась (10км). 15 січня 2020 року в Рівненській області сонце зайшло о 16 год. 38 хв., повна темрява настала о 17 год. 15 хв.

- Як зазначено у Висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди №3.1-405/20 від 20.05.2020, в даній дорожній обстановці водій автобуса «MERCEDES-BENZ 609» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 для забезпечення безпеки дорожнього руху, з технічної точки зору повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.6.г) Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «BMW 730D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 для забезпечення безпеки дорожнього руху, з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог п. 2.3.б), п. 12.3, п. 12.6.г), п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Показання свідка ОСОБА_7 стосовно механізму виникнення дорожньо-транспортної пригоди та місця зіткнення автобуса «MERCEDES-BENZ 609» реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля BMW 730D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які викладені у вихідних даних постанови, можуть вважатися обґрунтованими з технічної точки зору. Показання свідка ОСОБА_4 стосовно механізму виникнення дорожньо-транспортної пригоди та місця зіткнення автобуса, марки «MERCEDES-BENZ 609» реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля, марки «BMW 730D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які викладені у вихідних даних постанови, с необґрунтованими з технічної точки зору. Показання свідка ОСОБА_13 стосовно механізму виникнення дорожньо-транспортної пригоди та місця зіткнення автобуса «MERCEDES-BENZ 609» реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля BMW 730D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які викладені у вихідних даних постанови, є необґрунтованими з технічної точки зору. В даній дорожній обстановці з моменту виникнення перешкоди для руху водій автомобіля «BMW730 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автобусом «MERCEDES-BENZ 609» реєстраційний номер НОМЕР_2 . В діях водія автобуса, марки «MERCEDES-BENZ 609» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 , в даній дорожній обстановці невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному зв`язку з скоєнням даної ДТП, з технічної точки зору, не вбачається.

Дії водія автомобіля, марки «BMW 730D», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 в даній дорожній обстановці не відповідали вимогам пп. 2.3.6), 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України, а невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 26.05.2020, у справі №523/12810/15, у випадку, коли ПДР порушені кількома учасниками ДТП до кримінальної відповідальності притягається лише та особа, протиправні дії якої перебували у причинному зв`язку з наслідками, що настали. Протиправна поведінка іншого учасника ДТП у цьому випадку є умовою спричинення відповідних наслідків та не впливає на підставу кримінальної відповідальності особи, у діях якої встановлено причинний зв`язок з наслідками, що настали.

Таким чином, із фактичних обставин даного кримінального провадження, досліджених судом доказів встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілим середньої тяжких тілесних ушкоджень був породжений конкретними діями обвинуваченого ОСОБА_4 , який порушив правила дорожнього руху України, зокрема не дотримуючись вимог пункту 2.3 (б) не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну; пункту 12.3. - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу , та відповідно до пункту 13.1. - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки не дотримався безпечної дистанції, що свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу даного злочину причинного зв`язку між порушенням Правил дорожнього руху і наслідками.

Наведені докази є належними та допустимими, взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню. Ними встановлено особу винного, подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України.

Відповідно до ст.. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно вимог ст. 2 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 31 липня 2012 року у справі «Принда проти України» (Заява № 10904/05), наголосив, що стаття 2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Право на життя) стосується не лише смерті в результаті використання сили представниками держави. Вона визначає також позитивний обов`язок держав - учасниць Конвенції щодо вжиття належних кроків з метою захисту життя тих, хто знаходиться під їхньою юрисдикцією. Цей обов`язок застосовується щодо будь-якої діяльності, яка може стосуватися права на життя, включаючи заподіяння смерті в результаті дорожньо-транспортних пригод, і потребує наявності ефективної судової системи, яка зможе визначити причину загибелі та притягнути винних до відповідальності.

Також ЄСПЛ у справах «Зоріна та інші проти України» (рішення від 14 лютого 2019 року заява № 20295/07), «Мустафа Тунч і Фечіре Тунч проти Туреччини» від 14 квітня 2015 року заява № 24014/05, вказав, що після виникнення зобов`язання провести розслідування, дотримання процесуальних вимог за статтею 2 Конвенції оцінюється на підставі декількох основних критеріїв: належність слідчих дій, оперативність розслідування, залучення членів родини померлого та незалежність розслідування. Ці елементи є взаємопов`язаними і кожен з них окремо не може бути самоціллю.

На думку суду, вищевказаних критеріїв ефективності було дотримано, повно, всебічно та об`єктивно досліджено всі фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України.

У рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, заява № 25, ЄСПЛ наголошує на необхідності дотримання стандарту доказування поза розумним сумнівом , який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту .

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 01.12.2020 року (номер справи 460/4256/17), тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК України.

У цій же справі Велика Палата звернула увагу на те, що склад злочину, передбачений статтею 286 КК України, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

У Постанові від 03 травня 2023 року, у справі 601/1143/16 Верховний Суд зазначає, що диспозиція ст. 286 КК є бланкетною і для встановлення того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до ПДР, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

При цьому для встановлення наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, має бути встановлено три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Відповідно до встановлених обставин кримінального провадження дії обвинуваченого ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.п.2.3 (б) та 13.1 Правил дорожнього руху України, а невідповідність вимогам 12.3. Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що зібрані стороною обвинувачення та безпосередньо досліджені судом докази, є належними, достовірними та допустимими і поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, і кваліфікація його дій за даною статтею є правильною.

Відповідно до положень ст. 50 КК України до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних, соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила злочин, які мають кримінально-правове значення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

А як зазначено в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, при призначенні покарання за ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від 24 травня 2018 року, Верховний суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин,що впливають на покарання.

При виборі обвинуваченому заходу примусу і порядку його відбування у відповідності до даної норми разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, суд враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, в тому числі, ст. ст. 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір такого заходу примусу та порядок його відбування, а також форму вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості та наслідків, що настали.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких. При цьому хоча по відношенню до наслідків вина засудженого є необережною, проте об`єктом посягання являється здоров`я іншої людини За таких обставин необхідно виходити з того, що вказаний склад злочину характеризується змішаною формою вини і хоча особа не бажає настання таких наслідків для потерпілих, проте своїми умисними діями, спрямованими на порушення Правил дорожнього руху, спричиняє такі. А тому, необхідно взяти до уваги те, що на підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_4 злочину, вказує факт умисного ігнорування ним встановлених правил керування транспортними засобами.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. (ст.65 КК України)

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

У Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (пп. 4.1 п. 4).

Принцип рівності всіх громадян перед законом - конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення кримінального покарання. Притягнення особи, яка вчинила злочин, до кримінальної відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності (пп. 4.2 п. 4).

Як зазначено у досудовій доповіді органу пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушення, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк, можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Враховуючи вищенаведені обставини, вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому за вчинення кримінального правопорушення, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст. 65 КК України бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, що згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином, та його невідворотні наслідки у вигляді спричинення потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень, враховує наслідки та обставини вчиненого злочину, збитки потерпілим не відшкодовано, Закон прямо вказує, що відшкодування повинно бути реальним та в повному обсязі (постанова Верховного Суду від 12.04.2023, справа №363/931/22 (провадження № 51-1178км23), а також враховує особу винного, його відношення до вчиненого, характеризуючі дані, що позитивно характеризується, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, раніше не судимий, вину не визнав, у вчиненому не розкаявся. А тому суд вважає, що для досягнення визначеної у ч.2 ст.50 КК України мети покарання, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі, так як менш суворе покарання буде недостатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Призначаючи додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_4 , грубо порушив ПДР України, від дій обвинуваченого постраждала не одна людина.

Як зазначено в Постанові Верховного суду від 04 вересня 2023 року у справі №702/301/20, суб`єкт кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, є фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку (загальний) і керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право. Отже, додаткових вимог до суб`єкта, а саме наявність у нього права на керування транспортними засобами, ст. 286 КК не містить.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_4 покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

А тому, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 15 січня 2020 року і відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину. Як передбачено п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минуло 3 роки у разі вчинення нетяжкого злочину.

Як зазначено в Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі №521/8873/18, звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави в особі відповідного суду від офіційного осуду, призначення покарання та визнання судимою особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках, передбачених КК та у порядку, встановленому КПК.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

Строк давності це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

На підставах, передбачених ст. 49 КК, особа також може бути звільнена судом від покарання (ч. 5 ст. 74 КК), зокрема у випадку, коли особа заперечує проти звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Слід звернути увагу на те, що імперативний обов`язок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності покладено на суд, а не на підозрюваного, обвинуваченого чи захист, які мають право заявити відповідне клопотання.

Виходячи з аналізу зазначених норм кримінального процесуального права, суди першої інстанції мають обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

У судовому засіданні обвинуваченому було роз`яснено право звернення із клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності. Останній не виявив згоди на подання такої заяви.

Як передбачено ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України.

І оскільки на даний момент сплили строки, передбачені ст.49 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 підлягає звільненню від покарання на цій підставі.

Що стосується цивільних позовів, суд приходить до наступних висновків:

Потерпілими ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 подані цивільні позови до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Позивачка ОСОБА_12 просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 - 30000 грн. моральної шкоди ; позивач ОСОБА_8 просить стягнути 80080,60 грн матеріальної шкоди та 150 000 моральної шкоди, позивач ОСОБА_10 просить стягнути 2730,31 грн. матеріальної шкоди, 70 000 грн. моральної шкоди та 59 435,91 грн втрачений заробіток, позивач ОСОБА_9 просить стягнути 1037,79 грн. матеріальної шкоди, 120 000 грн. моральної шкоди, 33518,06 грн втрачений заробіток, 5000 грн витрати на правову допомогу.

Окрім того цивільний позов поданий адвокатом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_15 , якого було визнано у кримінальному провадженні цивільним позивачем, а саме: просить стягнути з ОСОБА_4 134 507,33 грн матеріальної шкоди та 10000 грн моральної шкоди, за пошкоджений внаслідок ДТП транспортний засіб.

Що стосується цивільних позовів, поданих потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої злочином, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією Актового запису про смерть №273 від 28 жовтня 2020 року. Потерпіла ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується відповіддю на запит Вараського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області №1137/1252/34.1-04-05 від 10.10.2023, де зазначено, що згідно Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про смерть №362 від 30.11.2022 на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Питання щодо правонаступництва у цивільному позові, заявленому в кримінальному провадженні, не регулюються нормами кримінального процесуального права.

За таких умов, для вирішення цього питання слід керуватися нормами цивільного та цивільного процесуального права. Так, відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи, яка в провадженні є стороною або третьою особою, до іншої у зв`язку з переходом до неї матеріальних прав. Процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні. Підставою процесуального правонаступництва є наступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони, зокрема, внаслідок смерті, зі спірних чи встановлених судом правовідносин майнового характеру. Смерть фізичної особи як підстава для процесуального правонаступництва має універсальний характер. Але при цьому необхідно враховувати, що в тих випадках, коли матеріальне правовідношення тісно пов`язане з особою суб`єкта, правонаступництва матеріального, а відтак і процесуального бути не може.

Зокрема, відповідно до ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, які випливають із зобов`язання, що пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Право на стягнення шкоди за цивільним позовом родичами особи, яка була визнана потерпілою та померла під час судового розгляду справи: якщо смерть потерпілого, якому було завдано шкоди злочином, настала з причин, які не пов`язані з неправомірними діями засудженого, а особи, які були визнані потерпілими після зазначеної події, не надали доказів на підтвердження факту прийняття спадщини, то такі особи обмежені в праві вимагати стягнення витрат, яких зазнав той потерпілий, якому було безпосередньо завдано шкоди злочином. (Постанова ККС ВС від 21.05.2019, № 171/2854/14.)

Аналіз позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_9 свідчить, що правонаступництво щодо всіх заявлених ними вимог не передбачено Законом, в зв`язку з чим провадження в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_4 моральної та матеріальної шкоди підлягає закриттю.

Що стосується цивільних позовів, які подані ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , суд констатує наступне:

Згідно досліджених копій полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0278243 та №АО/6178013, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно правова відповідальність особи, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом, марки «BMW 730D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві страхова компанія «Еталон» (попереднім власником транспотного засобу) та в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» ( власником транспотного засобу - ОСОБА_4 ).

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 квітня 2021 року залучено Національну страхову компанію «Оранта» та Приватне акціонерне товариство страхова компанія «Еталон»» до участі в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, у кримінальному провадженні №0000030 від 16.01.2020 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Страховими компаніями були надані письмові пояснення з приводу пред`явлених позовів.

Щодо даних правовідносин, суд керується правовим висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (755/18006/15-ц). Зокрема, за п.п. 69, 71-73 вказаної постанови, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до приписів ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

За ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана … з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Цивільними позивачами до відшкодування заявлена шкода, прямо передбачена п. 22.1 ст. 22, ст.ст. 23, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як така, відшкодування за якою здійснюється страховиком у межах страхових сум.

З досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі фактичних обставин на цей час не вбачаються підстави для висновку про те, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.

Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на обвинуваченого суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

На стадії прийняття цивільного позову судом було звернуто увагу потерпілих та їх представників на відповідні положення цивільного законодавства, однак останні своїми процесуальними правами скористалися на власний розсуд та не побажали пред`являти позовні вимоги до страховика або залучення останніх до участі у розгляді справи у якості співвідповідача.

Оскільки позовні вимоги в цій частині пред`явлені не до всіх належних відповідачів (не пред`явлені) до страховика, суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком (у межах страхових сум) і винуватцем ДТП.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, що не є перешкодою для їх вирішення по суті у разі звернення до суду з відповідними позовними вимогами до ОСОБА_4 та страховика, або лише до ОСОБА_4 після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум за заявою потерпілого.

Вище викладене також відповідає висновкам, викладеним у Постанові Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №199/6254/18 (провадження 1-кп/199/489/18)

Також у відповідності до ст.ст.122, 124, 126 КПК України, підлягають відшкодуванню за рахунок обвинуваченого судові витрати, понесені у даному кримінальному провадженню на залучення експертів, згідно ст.124 КПК України.

А тому з ОСОБА_4 на користь держави слід стягнути витрати на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування в загальній сумі 10779 гривень 72 копійки.

Також ухвалою слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 січня 2020 року накладено арешт на автомобіль, марки «BMW 730D» реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль, марки «MERCEDES-BENZ 609», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За приписами ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

На підставі наведеного, слід зняти арешт з автомобіля, марки «BMW 730D» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля, марки «MERCEDES-BENZ 609», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Питання про речові докази, вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 100, 124, 128, 174, 368, 370, 373-374, 376 КПК України, ст.ст.49, 74, 286 КК України, суд,-

УХ В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначити покарання: 2 (два) роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У задоволенні цивільних позовів ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Провадження в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, закрити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування в загальній сумі 10779 (десять тисяч сімсот сімдесят дев`ять) гривень 72 копійки.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 січня 2020 року на: автомобіль, марки «BMW 730D» реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль, марки «MERCEDES-BENZ 609», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Речові докази:

Автомобіль, марки «BMW 730D» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_4 .

Транспортний засіб, марки ««MERCEDES-BENZ 609», реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути законному володільцю ОСОБА_15 .

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу стосовно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, потерпілим, представнику потерпілих та прокурору. Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1