Справа № 336/141/24
провадження № 1-кс/336/40/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя в залі суду клопотання ст.слідчого ОСОБА_6 , погоджене прокурором ОСОБА_3 по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000049 від 07.01.2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:

25.09.2018 р. Глобинським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 10 місяців позбавлення волі, звільнений 27.03.2020 р. умовно-достроково на 9 місяців 28 днів,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий 09.01.2024 р. звернувся до суду з вищевказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що у вересні 2023 року ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах придбав у невстановленого досудовим розслідуванням на ім`я ОСОБА_7 металевий предмет, зовні схожий на пістолет «ТТ» та 16 патронів до нього, які він зберігав при собі та переніс до місця свого мешкання, а саме до будинку АДРЕСА_2 , до 05 січня 2023 року.

07 січня 2024 року приблизно о 14.10 год. співробітниками поліції в ході проведення санкціонованого обшуку автомобіля ВАЗ 21104, д.з. НОМЕР_1 , розташованого за адресою: м.Запоріжжя, Магістральна, 94 у присутності понятих та ОСОБА_5 , який знаходився у вказаному автомобілі в якості пасажира, виявлено під гумовим автомобільним килимком переднього пасажирського сидіння, предмет ззовні схожий на пістолет ТТ, який згідно з висновком судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/108-24/295-БЛ від 08 січня 2024 року, являється короткоствольною нарізною вогнепальною стрілецькою зброєю - бойовим самозарядним пістолетом конструкції Токарєва «ТТ» (заводський серійний номер НОМЕР_2 ), калібру 7,62х25 мм та 16 предметів схожих на патрони, які згідно вказаної експертизи є боєприпасами нарізної вогнепальної стрілецької зброї - бойовими пістолетними патронами 7,62х25 мм., які ОСОБА_5 незаконне зберігав без передбаченого законом дозволу.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України, як незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Дане кримінальне правопорушення було внесено 07.01.2024 р. до ЄРДР за № 0000049 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

07.01.2024 р. о 14.35 год. ОСОБА_5 був затриманий у порядку ст.208 КПК України.

08.01.2024 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Посилаючись на те, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий просить суд задовольнити клопотання та застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та посилався на наявність, передбачених ст.177 КПК України, ризиків.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання.

ОСОБА_5 просив застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою мешкання його цивільної дружини ОСОБА_8 , де також проживають її неповнолітні діти, відносно одного з яких він визнає себе біологічним батьком. Вказав, що у зв`язку із захворюванням потребує медичного нагляду та лікування.

Вислухавши прокурора, захисника, підозрюваного, перевіривши копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Додані до клопотання матеріали, як то протоколи допитів свідків, протоколи огляду місця події та постанови про визнання речових доказів і передачу їх на зберігання, висновок експертизи, підтверджують обгрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Murrey v. the United Kingdom»). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).

Клопотання слідчого вмотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлена причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та наявні ризики того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання запропонованого запобіжного заходу належить оцінити у сукупності всі інші обставини, що відповідно до положень ст. 178 КПК України враховуються судом при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частина ч. 2 ст. 194 КПК України, передбачає обов`язок слідчого судді, суду постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи із приписів ст. 184 КПК України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Проте, прокурором в судовому засіданні не доведено існування всіх тих ризиків, на які він посилається в клопотанні в обґрунтування обрання відносно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися факторами, пов`язаними з характером особи, її моральністю, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором також не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), то слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби (ст.181 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, має постійне місце проживання, не працевлаштований, раніше був засуджений.

Допитана свідок ОСОБА_8 , яка є співмешканкою підозрюваного, охарактеризували останнього позитивно. Вказала, що з ОСОБА_5 мають сільного сина 2013 р.н., вона за договором винаймає житло в м.Запоріжжі і не заперечує, щоб у разі обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, підозрюваний перебував за місцем її мешкання.

Наведене свідчить про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків.

Тяжкістю можливого покарання прокурор обґрунтовує ризик переховування.

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тримання під вартою.

Враховуючи наведене, суддя дійшов висновку, що покладення на обвинуваченого обов`язку заборони цілодобово залишати житло, істотно зменшать вказаний ризик.

Ризик впливу на свідків на даному етапі кримінального провадження може бути усунений шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з покладанням відповідної заборони спілкуватися із зазначеними особами.

Зваживши всі обставини у їх сукупності, суддя приходить до висновку, що запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Аналізуючи обставини справи, дані про особу підозрюваного, запропоновані законодавцем запобіжні заходи, слідчий суддя приходить до висновку, що в даній конкретній справі, найбільш дієвим заходом процесуального примусу попереджувального характеру, застосованим до підозрюваного ОСОБА_5 може бути цілодобовий домашній арешт із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 132, 177, 178, 179, 181, 184,194,196 КПК України,

УХВАЛИВ :

В задоволенні клопотання ст.слідчого відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання - квартиру АДРЕСА_3 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду з встановленою періодичністю; не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Заборонити ОСОБА_5 спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали закінчується 07 березня 2024 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на відділ поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1