Справа № 191/5784/23
Провадження № 1-кс/191/990/23
У Х В А Л А

іменем України

22 грудня 2023 року м. Синельникове

Слідчий суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Синельникове в режимі відео конференції з власних технічних засобів клопотання слідчого у кримінальному провадженні старшого слідчого СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Жмеринка Вінницької області, громадянина України, одруженого, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, маючого на утриманні малолітніх дітей : ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою : АДРЕСА_2 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, в посаді стрільця 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,

перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001088 від 20.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та дослідивши докази по наданих матеріалах, -

В С Т А Н О В И В :

Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001088 від 20.12.2023 рокувідповідає вимогам ст. 184 КПК України.

З клопотання вбачається, що солдат ОСОБА_5 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 345 від 22.12.2022 року зарахований до списків особового складу та призначений на посаду посаді стрільця 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Являючись військовослужбовцем Збройних сил України, ОСОБА_5 був обізнаний з діючим законодавством щодо заборони зберігання, носіння та придбання вибухової речовини та вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу.

Так, відповідно до положень додатку № 1 затвердженого п. 1 постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 1-4, 9, 15 Положення по дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, п.п. 2.8, 8.1, 8.2, 8.9 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України. Право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», визначено, що під незаконним зберіганням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці.

Натомість, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення проти громадської безпеки за наступних обставин.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в посаді стрільця 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 діючи умисно, в порушення ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в середині січня 2023 року, в денний час доби, проходячи військову службу поблизу АДРЕСА_3 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), перебуваючи на відкритій ділянці місцевості лісосмуги знайшов на землі споряджений корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин та уніфікований запал ручних гранат модернізований типу УЗРГМ, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв, після чого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на незаконне носіння, зберігання та придбання вибухової речовини та вибухового пристрою, без передбаченого законом дозволу. Реалізуючи свій прямий умисел, направлений на незаконне носіння та придбання вибухової речовини та вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що вищевказані предмети є вибуховою речовиною та вибуховим пристроєм, а також розуміючи, що він не має передбаченого законом дозволу на поводження з вищевказаними предметами, підняв із землі споряджений корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин та уніфікований запал ручних гранат модернізований типу УЗРГМ, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв, та поклав вказані предмети до своєї сумки, які переніс та зберігав у місці розташування підрозділу до 01 лютого 2023 року, здійснивши тим самим придбання, носіння та зберігання вибухової речовини та вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 04 лютого 2023 року, близько 17:30 годин, ОСОБА_5 перевіз вказані вибухову речовина та вибуховий пристрій до свого місця мешкання розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав їх у приміщенні будівлі гаражу.

Так, у період часу з 01:19 годин по 02:30 годин 21 грудня 2023 року співробітниками поліції на підставі письмової заяви власника домоволодіння ОСОБА_5 , як невідкладну слідчу дію було проведено обшук його домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого було вилучено: споряджений корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин та уніфікований запал ручних гранат модернізований типу УЗРГМ, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: у незаконному носінні, зберіганні, придбанні вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу

Провина ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується зібраними матеріалами під час досудового розслідування, які є додатком до клопотання.

21.12.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України

Приймаючи до уваги обставини, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, не має постійного місця роботи та будь-якого місця роботи взагалі, не має будь-яких медичних застережень, що не дають змоги вирішувати питання про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таким чином, обґрунтовано існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; впливати на ключових свідків у кримінальному провадженні з метою зміни змісту їх показів, оскільки будь-які зафіксовані в протоколах допитів показання свідків, які були ними дані слідчому чи прокурору під час досудового розслідування, не мають для суду жодного правового значення; вчинити інше умисне, корисливе кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, оскільки підозрювана особа не має постійного місця роботи, а також джерела доходу.

Тому, слідчий вважає, що мета застосування запобіжних заходів у межах кримінального провадження може бути досягнута виключно у випадку обрання заходу у вигляді тримання під вартою, що виключить можливість настання у кримінальному провадженні вищезазначених ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також може запобігти спробам підозрюваної особи : переховуватися від органів досудового розслідування; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється. Застосування менш суворого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту чи менш суворого запобіжного заходу у даному випадку не зможе виключити можливість настання ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на підозрювану особу процесуальних обов`язків.

У зв`язку з цим, слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком на 60 днів.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його

задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та пояснив, що він не має бажання перебувати під вартою 60 діб. Також зазначив, що він був затриманий 20.12.2023 року.

Захисник в судовому засіданні просив застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, так як останній має двох малолітніх дітей, одружений, має місце реєстрації та постійне місце проживання. Також, прокурором не доведено обставин, які унеможливлюють застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Слідчий суддя, заслухавши думку слідчого, прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Згідно п.1 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі : вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Частиною 1 ст.183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, SeriesА, №182, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою, що узгоджується з позицією, наведеною в рішенні ЄСПЛ у справі «Медвєдєв та інші проти Франції» (рішення ЄСПЛ від 29 березня 2010 року, § 76). Судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Крім того, під час визначення підстав для застосування конкретного виду запобіжних заходів також слід ураховувати правило, що закріплено ч. 3 ст. 176 КПК України, - слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Частиною 4 ст.194 КПК України передбачено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1,2,6 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Надані слідчим докази є вагомими та свідчить про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, останній раніше не судимий, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має двох неповнолітніх дітей : ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має постійне місце реєстрації та місце проживання, житловий будинок, в якому він зареєстрований та проживає, належить йому на праві власності, тобто має стійкі соціальні зв`язки. Крім того, згідно матеріалів клопотання ОСОБА_5 сприяє проведенню досудового розслідування та не намагається чинити будь-яких перешкод.

Слідчим та прокурором не було доведено достатніх обставин для переконання того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Також, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Враховуючи вказані обставини, а також характер кримінального правопорушення, виникають ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим , слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт, який забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді, з покладенням на останнього низку обов`язків, передбачених у ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 205 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні старшого слідчого СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою : АДРЕСА_2 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , процесуальні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися з місця його проживання за адресою : АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора або суду, крім випадків надання необхідної медичної допомоги.

Зазначені обов`язки застосовуються до підозрюваного ОСОБА_5 на строк два місяці з дати винесення цієї ухвали.

Продовження строку можливе у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

В разі невиконання вищевказаних обов`язків може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

Вручити копію ухвали підозрюваному та захиснику негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 26 грудня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1