Справа № 149/2918/23
Провадження №11-кп/801/92/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці матеріали судового провадження про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000352, відносно ОСОБА_9 , за вчинення ним вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 348 КК України, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 жовтня 2023 року, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 жовтня 2023 року застосовано до ОСОБА_9 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Судом встановлено, що Наказом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_10 призначений на посаду поліцейського офіцера громади Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області.

Так, 16.06.2023 о 14 год. 22 хв. на службовий планшет ХОРЕЙ 124 ПОГ Д/Н 1632 Хмільницький РВП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення від ОСОБА_8 про домашнє насильство зі сторони ОСОБА_9 .

При реагуванні на вказане повідомлення ОСОБА_10 прибув за адресою: АДРЕСА_1 , та підійшовши до вказаного будинку, почав спілкуватись з ОСОБА_8 з приводу її звернення. В цей час з будинку вийшов ОСОБА_9 , який поводив себе агресивно та почав шарпати за руки працівника поліції. Після чого, ОСОБА_9 зайшов назад до будинку та зачинив вхідні двері. На вимогу поліцейського вийти із будинку реагував агресивно виражаючись нецензурною лайкою, після чого почав спричиняти тілесні ушкодження ОСОБА_8 , яка в цей час також знаходилась у будинку.

Перебуваючи у будинку, ОСОБА_9 продовжував утримувати в ньому своїх батьків похилого віку ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , спричиняючи їм тілесні ушкодження, оскільки останні відмовлялися виконувати вказівки ОСОБА_9 .

В свою чергу, ОСОБА_10 , намагаючись присікти протиправні дії ОСОБА_9 , підійшов до вікна будинку, щоб поговорити з останнім.

Будучи не в змозі усвідомлювати свої дії та керувати ними, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 151 від 31.07.2023 ОСОБА_9 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїчної шизофренії (F20.0), узяв ніж, який знаходився в одній з кімнат вказаного будинку та дочекавшись моменту коли ОСОБА_10 наблизився до вікна, різким ударом лезом ножа, який тримав у правій руці, розбив скло віконної рами та наніс ним удар в нижню ліву ділянку підборіддя ОСОБА_10 .

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 34 від 01.08.2023 у ОСОБА_10 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани та садна на обличчі зліва, яка належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинила короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шість днів, але не більше три тижні (21 день).

В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_9 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В теперішній час ОСОБА_9 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдальної шизофренії (F20.0).

ОСОБА_9 в теперішній час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді стаціонарного примусового лікування у психіатричній лікарні (режим примусового лікування залежить від вчиненого делікту та його встановлення входить виключно в компетенцію суду).

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 94 КК України щодо ОСОБА_9 були застосовані примусові заходи медичного характеру.

На рішення суду захисник ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції змінити, призначити ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд при призначенні ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру, не врахував можливість проведення застосування до ОСОБА_9 госпіталізації до закладу надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, наявність у ОСОБА_9 матері, яка буде допомагати йому під час лікування.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, думку законного представника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу сторони захисту, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі факт вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння та його кваліфікація не оскаржуються, тому колегія суддів переглядає ухвалу місцевого суду відповідно до ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги.

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований главою 39 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1ст. 513 КПК України: під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Встановивши, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до роз`яснень, які містить п.14Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбаченихст.420 КПК, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Згідно із ч. 2ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Як встановлено п. 1 ч. 1ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру, як госпіталізація до психіатричного закладу із посиленим наглядом. Госпіталізація до психіатричного закладу із посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду. При цьому, примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК України), - висновку судово-медичної експертизи.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції, при постановленні ухвали про застосування щодо ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру, вказаних вимог закону дотримано.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 348 КК України.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що на час вчинення вище вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_9 перебував під медичним спостереженням у лікаря-психіатра КНП «Хмільницька ЦЛ».

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 151 від 31.07.2023 року, в період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_9 діяння, останній страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдальної шизофренії (F20.0). В період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_9 діяння, останній не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_9 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдальної шизофренії (F20.0). В теперішній час ОСОБА_9 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді стаціонарного примусового лікування у психіатричній лікарні (режим примусового лікування залежить від вчиненого делікту та його встановлення входить виключно в компетенцію суду).

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу того, що до ОСОБА_9 можливо застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, оскільки під час лікування йому буде допомагати мати, то слід зазначити про наступне.

У відповідності до вище наведених вимог кримінального процесуального закону, суд, при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру, серед іншого, має встановити зокрема, чи було вчинене особою суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, у стані неосудності, а також чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Такі обставини підтверджуються висновком судово-психіатричного експертизи № 151 від 31.07.2023 року, згідно якого ОСОБА_9 в період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_9 діяння, останній страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдальної шизофренії (F20.0). В період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_9 діяння, останній не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Таким чином, судом було встановлено, що ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності. Обставин, які б вказували, що на час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_9 видужав або в наслідок змін у стані його здоров`я відпала потреба у застосуванні примусових заходів медичного характеру, встановлено не було.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази та вірно застосував щодо ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру.

Слід зазначити, що апеляційним судом перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції з урахуванням тих обставин, які були актуальні на час його постановлення, а тому ті обставини, що ОСОБА_9 має матір, яка може надати йому допомогу під час лікування, не можуть бути підставою для скасування ухвали Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 жовтня 2023 року.

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено законне та обґрунтоване рішення про застосування щодо ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді районним судом клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 , які б слугували підставою для скасування ухвали суду та закриття кримінального провадження, як про це просить захисник, не вбачається.

За наведеного, апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.95 КК України, 404, 405, 407, 419, 514 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 жовтня 2023 року, якою застосовано до ОСОБА_9 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, - залишити без змін.

Ухвала оскарження не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4