У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000541, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2023 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимий,

обвинуваченого у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з часу затримання з 09.08.2023 р.

Ухвалено, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання час попереднього ув`язнення з 09.08.2023 р. по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 1 912 грн.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набранням вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 просять змінити вирок суду та призначити ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що повністю визнає свою провину та кається у вчиненому, адже вчинив крадіжку у зв`язку з відсутністю роботи, джерел існування та постійного місця мешкання.

Захисник ОСОБА_6 зауважує, що при призначенні покарання суд першої інстанції врахував обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, яке полягає в тому, що останній повністю визнав провину, зазначив про своє розкаяння та попросив вибачення у потерпілого, однак призначив покарання більше мінімального строку, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

04.05.2023 р. близько 13.40 год. ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 р., який неодноразово продовжено та діяв на дату вчинення злочину, шляхом вільного доступу, з першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , діючи повторно, умисно таємно викрав спортивний велосипед, вартістю 4 666,66 грн., належний ОСОБА_8 . Після того, ОСОБА_5 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним за власним розсудом, чим спричинив ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 4 666,66 грн.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який не працює, не має утриманців, за місцем проживання характеризується негативно, перебував на лікуванні у лікаря психіатра з діагнозом: «Хронічний антено-неврологічний розлад внаслідок стресу. Стан декомпенсації. Суїцидальна спроба» та у лікаря нарколога з діагнозом: «Гостра інтоксикація внаслідок вживання алкоголю, без ускладнень», раніше неодноразово судимий. Встановив наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, яке полягає в тому, що останній повністю визнав свою вину, зазначив про своє розкаяння та попросив вибачення у потерпілого, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку.

Дії ОСОБА_9 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується доводів апеляційних скарг сторони захисту про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими з огляду на таке.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, не працює, не має утриманців, за місцем проживання характеризується негативно, перебував на лікуванні у лікаря психіатра з діагнозом: «Хронічний антено-неврологічний розлад внаслідок стресу. Стан декомпенсації. Суїцидальна спроба» та у лікаря нарколога з діагнозом: «Гостра інтоксикація внаслідок вживання алкоголю, без ускладнень», раніше неодноразово судимий.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, на час скоєння вказаного кримінального правопорушення обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних тяжких корисливих злочинів, покарання за які відбував в місцях позбавлення волі, однак це не дало позитивного результату, внаслідок чого він через короткий проміжок часу, після звільнення з місць позбавлення волі вчинив умисний корисливий злочин проти власності, що свідчить про стійкість сформованої протиправної поведінки обвинуваченого та його очевидне небажання ставати на шлях виправлення.

Повне визнання обвинуваченим своєї вини та його щире каяття були враховані судом першої інстанції та дали суду право, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, яке передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не виправдовують його злочинної поведінки та, з огляду на встановлені у даному провадженні обставини, не можуть істотно вплинути на вирішення питання про призначення йому покарання.

На думку апеляційного суду, покарання судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, воно відповідає тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягають, вирок суду є законним і підстав для його зміни, як того просять апелянти, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2023 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3