Номер провадження: 11-кп/813/1665/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000258 від 28.10.2022 року за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одесивід 21.12.2022 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одеси, із базовою освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України,

встановив:

оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме:періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком суду вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він, 28.10.2022 року, о 12:30 год., перебуваючи біля гаражів, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, біля будинку № 49, підібрав закладку, а саме пакет чорного кольору, в якому знаходилися 7 зіп - пакетів із особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, тим самим, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав та почав незаконно його зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту.

28.10.2022 року о 12:54 год., ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку № 49 по вул. Ільфа і Петрова у м. Одесі був зупинений співробітниками поліції, які в нього виявили та в подальшому в ході огляду місця події в нього вилучили вищевказані 7 зіп - пакетів із особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, кількісний вміст якого становить 11,74г, який ОСОБА_8 незаконно зберігав при собі для особистого вживання, без мети збуту.

Не погоджуючись з вироком суду сторона обвинувачення звернулась з апеляційною скаргою, в якій не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді арешту строком на 15 діб. На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Прокурор посилається на те, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність при звільненні особи від кримінальної відповідальності, оскільки на час вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, обвинувачений перебував у неповнолітньому віці, а з урахування положень ст.104 КК України, при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням, суд у резолютивній частині вироку суд мав послатися на положення ст.ст. 75, 104 КК України. Крім того, місцевим судом в порушення вимог ст.98 КК України обвинуваченому призначено покарання у виді обмеження волі. Крім того, місцевим судом не зазначено обов`язкову пом`якшуючу обставину - вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці, як того вимагає ст.66 КК України.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок суду не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу;думку захисника та обвинуваченого, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.2 ст.382 КПК України (далі - КПК) вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в повному обсязі, з урахуванням заяви обвинуваченого про беззаперечне визнання своєї винуватості. Ці обставини стороною обвинувачення не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону при прийняті оскаржуваного рішення судом першої інстанції дотримані не в повній мірі.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з цим, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог закону про кримінальну відповідальність та не застосував положення ст.ст. 98, 101, 104 КК України, які є обов`язковими до застосування при звільненні від відбування покарання неповнолітніх та при призначенні покарання неповнолітнім у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Крім того, слушними визнаються доводи сторони обвинувачення в частині не зазначення місцевим судом обов`язковою пом`якшуючої обставини - вчинення кримінального проступку неповнолітнім.

Як вбачається з матеріалів справи та оскарженого вироку, ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а кримінальний проступок скоїв 28.10.2022 року. Таким чином, на час вчинення кримінального правопорушення обвинувачений був неповнолітньою особою.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України, а щодо неповнолітньої особи - ще й на статтю 104 КК України як на підстави для прийняття такого рішення.

Відповідно до ст.104 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Як визначено у ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак, суд першої інстанції застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_8 звільнення від відбування призначеного покарання не врахував, що застосування такого звільнення щодо неповнолітніх, окрім ст.75 КК України, окремо передбачено ст.104 КК України та не послався на вказану норму кримінального закону у вироку.

З урахуванням вищенаведеного, а також приймаючи до уваги, що кримінальний проступок у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винуватим, скоєний обвинуваченим у неповнолітньому віці, останній підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 104 КК України з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Крім того, апеляційний суд враховує, що місцевим судом обвинуваченому призначено покарання у виді обмеження волі, що суперечить вимогам ст.98 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.98 КК України до неповнолітніх визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: штраф; громадські роботи; виправні роботи; арешт; позбавлення волі на певний строк.

Окрім того, всупереч вимогам п.3 ч.1 ст.66 КК України в мотивувальній частині вироку місцевий суд не зазначив обов`язкову пом`якшуючу обставину - вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці.

Відповідно до ст.101 КК України арешт полягає в триманні неповнолітнього, який на момент постановлення вироку досяг шістнадцяти років, в умовах ізоляції в спеціально пристосованих установах на строк від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб.

При призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , апеляційний суд враховує особу обвинуваченого, вчинення кримінального проступку вперше, у неповнолітньому віці, повне визнання своєї винуватості та співпрацю зі слідством.

За наведених вище обставин, оскаржений вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Пунктом 4 частини 1 статті 409 КПК визначено, що підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.1 ч.1 ст.413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2022 року, яким ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України у кримінальному провадженні №0000258 від 28.10.2022 року- змінити.

Призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді арешту строком на 15 (п`ятнадцять) діб.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Доповнити мотивувальну частину вироку обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4