Справа №585/1752/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/350/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2024 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7 ,

потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_10

захисника - ОСОБА_11 ,

обвинуваченого - ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 січня 2023 року, відносно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, фрезерувальника ПрАТ «Роменський завод продтоварів», розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 січня 2023 року яким ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, в яких:

- прокурор просив вирок Роменського міськрайонного суду від 04.01.2023 року скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, мякістю призначеного покарання. Дослідити характеризуючи дані на ОСОБА_12 . Ухвалити вирок, яким ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без зміни;

- представник потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 просив скасувати вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04.01.2023 року стосовно ОСОБА_12 . Визначти ОСОБА_12 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 15 років. Цивільний позов ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 500 000 грн. моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 500 000 грн. моральної шкоди, 25210 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. витрат на правничу допомогу;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_11 просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04.01.2023 року стосовно ОСОБА_12 змінити, ОСОБА_12 пом`якшити покарання та призначити покарання ближче до мінімального.

Даним вироком ОСОБА_12 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні про вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк одинадцять (11) років.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_12 залишено взяття під варту. Строк відбування покарання визначено обчислювати з 10 травня 2022 року і зараховано строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 тринадцять тисяч триста десять гривень (13310 грн.) матеріальної шкоди, сто тисяч гривень (100 000 грн.) моральної шкоди та п`яти тисяч гривень витрат на правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 п`ятсот тисяч гривень (500 000 грн.) моральної шкоди. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено

Скасовано накладений арешт, а долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, вважав, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з допущеними судом істотним порушенням кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через мякість призначеного покарання.

Вказував прокурор про те, що при призначенні покарання за ч.1 ст.115 КК України суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину ОСОБА_12 , який відноситься до категорії особливо тяжких та мав невідворотні наслідки у виді заподіяння смерті потерпілої. Окрім того судом не враховано кількість ударів, які було причинено обвинуваченим у життєво важливі органи потерпілої прижиттєво.

Наголошував, що обвинувачений не повністю, а частково визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не відшкодував заподіяні збитки, а також думку потерпілих.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, зазначав, що при призначенні покарання суд належним чином не врахував всі обставини вчиненого злочину, його ступінь тяжкості, дані, які характеризують особу обвинуваченого, обставин, які обтяжують вину та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а тому призначив занадто м`яке покарання.

Вказував, що обвинувачений ОСОБА_12 тільки в останньому судовому засіданні повідомив, що визнає вину в повному обсязі, але жодним чином не висловлював щирого каяття за своє діяння, не вибачився перед потерпілими, ні ним, ні його рідними не вжито ніяких дій для відшкодування заподіяної шкоди.

Зазначав, що ОСОБА_12 не вчинив жодних активних дій для розкриття злочину, в суді надавав неправдиві свідчення, щоб уникнути відповідальності.

Наголошував, що частково задовольняючи позов потерпілої в частині відшкодування заподіяної шкоди суд не навів мотивів з яких дійшов висновку щодо зменшення суми відкодування до 100 000 грн. При цьому суд не зазначив чому душевні страждання рідної сестри є меншими ніж у сина.

Вважав, що суд неправильно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_12 в частині витрат на поминальний обід.

Вказував, що зменшуючи витрати на правову допомогу з 10 000 грн до 5 000 грн суд першої інстанції не навів обґрунтування щодо прийнятого рішення.

На думку апелянта, судом залишено поза увагою, що правова допомога потерпілій надавалася і на стадії досудового розслідування матеріалів кримінального провадження. Під час досудового розслідування з його участю відбулося як мінімум 2 процесуальні дії, а на стадії судового розгляду була підготовлена позовна заява та відбулося 8 судових засідань.

Зазначав, що згідно договорів від 01.06.2022 р. винагорода за надання правової допомоги під час досудового розслідування, судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції визначена у фіксованому розмірі 10 000 грн. (т.1 а.с. 27). В той же час, визначений судом розмір відшкодування втрат на правничу допомогу є значно меншим, ніж оплата адвоката у системі безоплатної вторинної правової допомоги.

Згідно калькулятору визначення розміру винагороди адвоката за надання безоплатної вторинної правової допомоги розмір винагороди на стадії досудового розслідування складає 2 415,60 грн., в суді першої інстанції - 8 320,40 грн., а загалом - 10 736 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_11 вказував, що суд при призначенні покарання безпідставно не врахував ряд пом`якшуючих обставин, а саме те, що обвинувачений одразу ж після затримання розповів працівникам поліції про всі обставини вчиненого ним злочину, тим самим сприяв у його розкритті, в суді також давав правдиві покази, вину визнав повністю, щиро розкаявся, жалкує про свій страшний вчинок, готовий нести за це кримінальну відповідальність, бажає відшкодувати потерпілим заподіяну шкоду.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції близько 17 години 30 хвилин 10 травня 2022 року ОСОБА_14 прийшла до місця свого проживання в кв. АДРЕСА_2 та зайшла до приміщення квартири. Перебуваючи в коридорі квартири ОСОБА_14 продовжила розмову по мобільному телефону. В цей момент до неї підійшов її співмешканець ОСОБА_12 та почав вимагати пояснень щодо особи, з якою ОСОБА_14 розмовляла. Отримавши відмову від пояснень ОСОБА_12 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та ревнощів, вирішив позбавити ОСОБА_15 життя. Втілюючи свій умисел ОСОБА_12 пішов до приміщення кухні де взяв молоток-кирку і тримаючи його у правій руці повернувся до прихожої кімнати квартири. Подовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_12 наніс потерпілій ОСОБА_14 2 удари молотком - киркою в область голови. Від отриманих ударів ОСОБА_14 впала на спину на підлогу в прихожій кімнаті, головою в напрямку вхідних дверей. Не зупиняючись на вчиненому ОСОБА_12 перетягнув ОСОБА_14 до входу у вітальну кімнату квартири. Після цього ОСОБА_12 наніс ОСОБА_14 6 ударів молотком-киркою в область голови. Діючи далі ОСОБА_12 пройшов до кухні квартири, де взяв у ліву руку кухонну сокирку і повернувся до прихожої де викинув з правої руки молоток-кирку і взяв кухонну сокирку в праву руку. Діючи далі ОСОБА_12 наніс ОСОБА_14 два удари вказаним предметом по тулубу в область живота з права та зліва і 1 удар в область голови потерпілої з права, після чого кинув вказану кухонну сокирку на підлогу. Після цього ОСОБА_12 вийшов з приміщення квартири та зачинив вхідні двері і залишив місце скоєння кримінального правопорушення. Наносячи удари молотком-киркою та кухонною сокиркою в область голови та живота ОСОБА_14 , ОСОБА_12 усвідомлював що завдає удари в область життєво важливих органів, в результаті яких останній може бути заподіяна смерть та бажав настання таких наслідків у вигляді смерті потерпілої. Своїми умисними діями ОСОБА_12 заподіяв потерпілій ОСОБА_14 несумісні з життям тілесні ушкодження у вигляді зруйнування головного мозку, розтрощення черепу, внаслідок яких настала її смерть.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка вимоги апеляційної скарги прокурора підтримала, просила вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий за яким обвинуваченому ОСОБА_12 призначити більш суворе покарання у виді 15 років позбавлення волі, та яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, разом з тим частково підтримала апеляційну скаргу представника потерпілих в частині призначення покарання та заперечувала проти задоволення вимог по цивільному позову, думки потерпілих та їх представника - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали вимоги апеляційної скарги представника потерпілих та прокурора, думки обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_11 , які вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого підтримали, просили вирок суду змінити призначивши обвинуваченому більш м`яке покарання, та які заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора та представника потерпілих, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за яке його засуджено, в апеляційних скаргах ні прокурором, ні представником потерпілих, ні захисником обвинуваченого не оскаржується, як і правильність встановлених судом фактичних обставин справи та правова кваліфікція дій обвинуваченого ОСОБА_12 , а тому в їх аналіз колегія суддів не вдається.

Між тим, учасники кримінального провадження були не згодні з вироком суду в частині призначеного обвинуваченому покарання - прокурор та представник потерпілих вважали його надто м`яким, а захисник обвинуваченого навпаки надто суворим.

Тому, прокурор та представник потерпілих просили вирок суду скасувати і ухвалити новий, яким ОСОБА_12 замість 11 років позбавлення волі призначить 15 років позбавлення волі, а захисник обвинуваченого просив вирок суду змінити і замість 11 років позбавлення волі, призначити покарання ближче до мінімального.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційних скарг прокурора, представника потерпілого і захисника обвинуваченого колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів, також зважає, що при вирішенні питання призначення покарання, суд повинен дотримуватися практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції, при призначенні покарання , в повній мірі не дотримався.

Призначаючи покарання ОСОБА_12 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і зміст протиправних дій та їх наслідки, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання винного, суд визнав - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. При цьому та обставина, що обвинувачений в ході судового розгляду повідомляв що частково визнає вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, на переконання суду не свідчить про відсутність щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений заперечував лише спрямованість умислу, в той же час дав суду викривальні відносно себе свідчення, які підтвердили встановлені в ході досудового розслідування обставини. А в останньому судовому засіданні повідомив що визнає вину в повному обсязі.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував в близьких відносинах.

За таких обставин, з урахуванням особи ОСОБА_12 який позитивно характеризується за місцем проживання, займався корисною діяльністю - працював, зважаючи на характер протиправних дій та їх наслідки, думку потерпілих та інші обставини, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_12 можливе тільки в умовах його ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 11 років позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд, пославшись на обставини, які він враховує при призначенні покарання, та дані про особу обвинуваченого, не в повній мірі виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, та практики Європейського суду з прав людини щодо застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Колегія суддів, також звертає увагу на те, що судом першої інстанції в достатній мірі не враховано, характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який характеризується жорстоким нанесенням обвинуваченим своїй співмешканці 11 ударів молотком - киркою та кухонною сокиркою в область голови та в область живота, що вбачається із доданої до протоколу огляду місця події фото таблиці (а.с. 96-113 т.1) та підтверджено висновком експерта № 79 (а.с. 134-137 т. 1), наслідки від його вчинення - смерть жінки, яка відповідно до вказаного висновку внаслідок поєднаної травми голови з розтрощенням кісток черепа, руйнуванням речовини головного мозку та розвитком масивної крововтрати з підтвердженням результатів гістологічного та криміналістичного досліджень.

В результаті смерті потерпілої, в останньої залишилась діти, один з них неповнолітній хлопчик 2006 року народження, який залишився сиротою та на даний час перебуває під опікою тітки - ОСОБА_9 .

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що труп потерпілої знайшов її син, потерпілий в даному кримінальному провадженні, ОСОБА_16 , 2003 року народження. Який в судовому засіданні першої інстанції пояснив, що коли він того дня гуляв на вулиці, бачив ОСОБА_17 , потім йому позвонила тітка і сказала йти додому бо там якась сварка. Коли він прийшов двері були замкнені. Він прислухався, було тихо. Відімкнув двері і в квартирі було багато крові. Він був в шоці. Швидку викликали друзі - ОСОБА_18 і ОСОБА_19 . Поліцію викликали сусіди. Тоді як він прийшов мати вже була нежива. Це було 10 травня 22 року в АДРЕСА_3 , це була зйомна квартира, він там жив з матір`ю? ОСОБА_20 і меншим братом. Мати з ОСОБА_20 жила місяців сім. Між матір`ю і ОСОБА_20 виникали сварки. Шкоду йому не відшкодували, він з братом зараз проживає у тітки. Опікуном молодшого брата є ОСОБА_21 . Мати лежала в прихожій, ногами в бік дверей кухні. Крові було багато. Позов підтримує, мати у нього одна, її йому ніхто не поверне.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с. 50 т.2), на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 52 т.2). Згідно висновку комплексної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи стан, який обвинувачений вважав «афектом» не впливав на можливість ОСОБА_12 усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, розуміти невідворотність настання наслідків протиправного діяння та їх шкідливість. Будь-яких станів, як то емоційної напруги чи фізіологічного афекту, які б могли суттєво вплинути на свідомість та поведінку ОСОБА_12 , експертизою не встановлено (а.с. 70-75 т.2).

За наведених обставин в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання повинно бути в макисмальних межах ч. 1 ст. 115 КК України, тобто більшим ніж те, що призначив суд першої інстанції, - у виді 15 років позбавлення волі.

Саме таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації покарання.

Підстав для призначення обвинуваченому менш суворго покарання, як на тому наголошував захисник в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Як вбачається зі змісту скарги захисник посилався на ряд обставин, які на його переконання і є тим, що можуть вплинути на міру і вид призначеного покарання, зокрема те, що обвинувачений одразу ж після затримання розповів працівникам поліції про всі обставини вчиненого ним злочину, тим самим сприяв у його розкритті, в суді також давав правдиві покази, вину визнав повністю, щиро розкаявся, жалкує про свій страшний вчинок, готовий нести за це кримінальну відповідальність, бажає відшкодувати потерпілим заподіяну шкоду, однак колегія суддів звертає увагу захисника на те, що після скоєного обвинувачений чекав 15 хвилин, при цьому медичної допомоги потерпілій не надав, після чого покинув квартиру. Обвинувачений вину спочатку визнав частково, а тільки у останньому судовому засіданні визнав вину повністю, шкоду потерпілим за період досудового розслідування та судового слідства не відшкодував навіть частково.

Щодо активного сприяння розкриттю злочину, то обвинувачений надав пояснення, розповів про обставини справи, тобто не перешкоджав слідству та суду у встановленні істини у справі, що само по собі не можна визнати підставою для задоволення вимог скарги захисника.

З огляду на викладене, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого не встановлено.

Щодо вимог апеляційної скарги преставника потерпілих - адвоката ОСОБА_10 щодо повного задоволення цивільного позову, колегія суддів зазначає наступне.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги потерпілого були розглянуті судом з додержанням положень ст.129 КПК України, за якими, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода - це будь-які втрати немайнового характеру, яких особа зазнала через заподіяння їй фізичних, моральних, душевних та іншого роду страждань.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно із положеннями ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до змісту судового рішення судом першої інстанції враховано те, що злочинними діями ОСОБА_12 потерпілій ОСОБА_9 завдано, крім матеріальної ще й моральну шкоду, суд прийшов до висновку, що стягненню на її користь підлягає 100 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. При цьому суд врахував не лише факт загибелі ОСОБА_14 , а й обставини вчинення злочину та моральні страждання, які виникли у потерпілої внаслідок загибелі сестри.

Такий висновок відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Мотиви суду повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах №372/3192/18 від 25.08.2020 та № 477/874/19 від 29.06.2022.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що частково задовольняючи позов потерпілої в частині відшкодування заподіяної шкоди суд не навів мотивів з яких дійшов висновку щодо зменшення суми відкодування до 100 000 грн., суд не зазначив чому душевні страждання рідної сестри є меншими ніж у сина, то їх апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при частковому задоволенні цивільного позову та стягненні на користь потерпілої 100 000 грн, судом першої інстанції було враховано обставини вчинення злочину та моральні страждання, які виникли у потерпілої внаслідок загибелі сестри. Разом з тим, розмір моральної шкоди, виходячи із положень ст.129 КПК України, ст.23 ЦК України, визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості і на думку колегії суддів, є цілком справедливим та обґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілих про те, що суд неправильно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_12 в частині витрат на поминальний обід, то їх колегія суддів обґрунтованими вважати не можез огляду на наступне.

Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Відмовляючи у стягненні 11200 грн витрат на поминальний обід, суд першої інстанції на думку колегії суддів правильно зазначив, що витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання у розумінні статті 1201 ЦК України.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується і на правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року № 500/8418/13-ц.

Що стосується тверджень апелянта про те, що зменшуючи витрати на правову допомогу з 10 000 грн до 5 000 грн суд першої інстанції не навів обґрунтування щодо прийнятого рішення, то їх колегія суддів визнати обґрунтованими не може з огляду на наступне.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 29 червня 2022 року (справа № 477/874/19) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта та п`ята статті 137 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 01 червня 2022 року між адвокатом ОСОБА_10 та ОСОБА_9 було укладено договір про надання правових услуг. 03 серпня 2022 року між адвокатом ОСОБА_10 та ОСОБА_8 було укладено договір про надання правових услуг. На підставі вказаних договорів представник потерпілих - адвокат ОСОБА_10 приймав участь в судових засіданнях по даному кримінальному провадженню Також в матеріалах мається квитанція № ПН6061389 від 10 червня 2022 року про сплату ОСОБА_9 на рахунок СПД ОСОБА_10 3000 грн.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 п`яти тисяч гривень витрат на правничу допомогу та не вбачає підстав для збільшення витрат на правову допомогу, як того просить апелянт.

Тому, оскільки колегія суддів дійшла висновку про застосування до обвинуваченого, більш суворого покарання, то у цьому разі, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалює в цій частині свій вирок.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційну скаргу представника потерпілих - адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково, вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині свій вирок, а в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого відмовити.

Керуючись ч.5 ст.615, ст.ст. 404, 405, 407, 408, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 - задовольнити, апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 - задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 січня 2023 року, відносно ОСОБА_12 , в частині призначення покарання, скасувати у звзязку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок за яким ОСОБА_12 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а ОСОБА_12 , який тримається під вартою, з моменту вручення йому його копії.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5