Справа № 405/5714/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2024 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

представник потерпілої: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0013638 від 02.11.2016 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 ч.2 ст.115 КК України,

встановив:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.12.2023 обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 02.02.2024, включно.

У відповідності до положень ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

В судовому засіданні прокурором подано клопотання щодо подальшого перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

В мотивування вказав, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватись від суду, так як останній перебував у розшуку за вчинення правопорушення проти життя та здоров`я особи, злочини кваліфікуються, як особливо тяжкі, санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі та останній, маючи для цього всі можливості, зможе виїхати на непідконтрольні Україні на даний час території, оскільки суворість покарання за кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на такий строк може бути розцінена обвинуваченим більш небезпечним, ніж переховування та втеча.

За таких обставин, у разі визнання ОСОБА_6 винуватим у інкримінованим йому злочинах, останній повинен буде понести виключно реальне покарання у виді позбавлення волі, наведена обставина може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Також, ризик переховування від суду слід оцінювати у світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 (сімейний стан, роботи, місця проживання та засобів для існування).

До того ж, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введений воєнний стан. Цей Указ затверджений Законом України від 24.02.2022 за № 2402-ІХ. Отже в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією рф проти України, у ОСОБА_6 збільшуються можливості для ухилення від суду, оскільки в державі наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого;

- незаконно впливати на свідка, оскільки свідок ОСОБА_7 безпосередньо не допитана в суді, а обвинуваченому відоме її місце мешкання, отже останній може незаконно впливати на свідка з метою зміни чи відмови від наданих під час досудового слідства показів шляхом погроз, вмовлянь або інших насильницьких дій, оскільки ОСОБА_6 не може вирішувати конфлікти мирним шляхом, схильний до насильства;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 не має постійного джерела доходів, міцних соціальних зв`язків, на розгляді Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, також на розгляді Кіровського районного суду м.Кіровограда перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, крім того ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 255-2 КК України.

Захисник ОСОБА_5 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_6 , не заперечили щодо продовження строку тримання під вартою.

Представник потерпілої підтримала клопотання прокурора.

Заслухавши доводи прокурора, враховуючи думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою, виходячи із наступного.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Проте, враховуючи обставини справи, суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, суд оцінює суворість можливого призначеного покарання ОСОБА_6 в подальшому та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі обраного щодо нього альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченого під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Те, що на даний час під час судового розгляду не допитано всіх свідків у кримінальному провадженні, тяжкість злочину у яким обвинувачується ОСОБА_6 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, оскільки ОСОБА_6 було оголошено в державний розшук, у якому останній знаходився майже 2 роки, незаконного впливу на свідків, які недопитані під час судового розгляду.

Ризик переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Також, ОСОБА_6 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також, судом зазначається, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, на утриманні має малолітню дитину, однак вказане не може бути враховано, оскільки останній на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у нього наявні високий ризик можливості переховування від суду та з метою уникнення кримінальної відповідальності, наявний ризик впливу на свідків.

Можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду, шляхом залишення постійного місця проживання, зумовлена відсутністю стримуючих факторів, а також наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням обвинуваченим процесуальних обов`язків, суд суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Відповідно до ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі, зважаючи на наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів, так як більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження.

Крім цього, суддя на підставі п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України вважає за можливе не визначати обвинуваченому розмір застави.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 331 КПК України, суд,

постановив:

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 23 березня 2024 року, включно.

Копію ухвали направити для відома в ДУ «Кропивницький СІ».

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_8