Справа № 199/6205/23
ВИРОК

іменем України

10.10.2023 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000305 від 23 березня 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, на посаді командира 3 розвідувального відділення розвідувального взводу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший сержант», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.10.2017 вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1020 гривень, який ухвалою суду від 16.08.2018 замінений на 60 (шістдесят) годин громадських робіт, покарання не відбуте;

- 15.05.2018 вироком Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу за ч.4 ст.407 КК України до покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді 5 (п`яти) місяців арешту з триманням на гауптвахті;

- 27.08.2020 вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська за ч.2 ст.187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнився 01.03.2022 з Криворізької ВК Дніпропетровської області (№80) на підставі Указу Президента України про помилування;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 20.03.2023, у період часу з 06:30 год. до 10:00 год., більш точний час не встановлено, достовірно знаючи, що на всій території України у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01 травня 2023 року № 254/2023, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, продовжено до 18 серпня 2023 року, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає спільно з матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , побачив у кімнаті на столі ноутбук ТМ «HP Pavilion g6 ІЗ-2370 4Gb/500Gb», який належить останній та який він визначив об`єктом свого злочинного посягання. Впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та він діє таємно, ОСОБА_4 взяв з поверхні стола вищевказаний ноутбук та, тримаючи викрадене майно при собі у руках, залишив місце вчинення злочину. Того ж дня, 20 березня 2023 року, близько 10:00 години, скориставшись можливістю розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд, ОСОБА_4 відніс до ломбарду ПТ Ломбард «ОНІКС» Анохіна, Яценко», розташованому за адресою: вул. Калинова, буд. 70, в м. Дніпро, та залишив там ноутбук ТМ «HP Pavilion g6 іЗ-2370-Gb/500Gb», який належить ОСОБА_5 , за що отримав кошти в розмірі 1431,00 грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 2650,00 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав. Пояснив, що під час мобілізації він був призваний на військову службу, в серпні 2022 року мав бойове поранення, у зв`язку з чим знаходився вдома на лікуванні, проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . В його матері був ноутбук марки «HP», який вона придбала приблизно в 2012 році для роботи. Він також ним користувався з дозволу матері. 20.03.2023 року, коли матері не було вдома, він взяв вказаний ноутбук, який на той час знаходився в його кімнаті, після чого відразу ж здав його до ломбарду, отримавши грошові кошти в розмірі приблизно 1500 грн. Ввечері того ж дня йому телефонувала матір і він обіцяв повернути ноутбук. Однак, до своєї обіцянки він поставився легковажно, оскільки був в стані алкогольного сп`яніння, і в подальшому на телефонні дзвінки матері не відповідав. Через декілька днів йому стало відомо, що матір за фактом крадіжки ноутбуку звернулася з заявою в поліцію. Визнає, що на відеозаписі з камери відеоспостереження ломбарду зафіксований саме він, в той час, коли здавав викрадений ноутбук, однак на досудовому розслідуванні вказаний відеозапис за його участю не переглядався. Щиро шкодує про вчинене, вибачається перед матір`ю.

Окрім показань обвинуваченого в судовому засіданні, його вина підтверджується такими дослідженими в ході судового розгляду доказами в обсязі, визначеному з урахуванням думки учасників судового розгляду.

Так, потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що в 2012 року вона придбала в кредит за 7400 грн. ноутбук марки «HP», яким користувалася вдома за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаним ноутбуком з її дозволу також користувався син - ОСОБА_4 , спільно з яким вона проживає. Одного дня вона повернулася додому і виявила відсутність ноутбуку, сина вдома також не було. Вона зрозуміла, що син взяв ноутбук, щоб здати його до ломбарду, оскільки такі випадки були раніше і жодна інша особа доступу до квартири не мала. На її телефонний дзвінок син обіцяв повернути ноутбук, однак потім по телефону не відповідав, у зв`язку з чим вона звернулася з заявою про крадіжку в поліцію. Через три дня після цього син з`явився вдома і підтвердив, що здав ноутбук до ломбарду на своє ім`я. В ломбарді їй ніякої інформації про долю ноутбуку не надали, оскільки вона не була позичальником. Крім того, від поліцейських вона дізналася, що ноутук підлягає арешту, як речовий доказ, тому вона не намагалася його викупити самостійно. На теперішній час завдані їй майнові збитки не відшкодовано, однак матеріальних претензій до сина вона не має.

Також, з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 22.03.2023 року вбачається, що ОСОБА_5 повідомила про вчинення крадіжки належного їй ноутбуку, на підтвердження чого надала заяву позичальника № DNAIF від 18.12.2012 року, згідно якого вона придбала в кредит ноутбук ТМ «HP Pavilion g6 i3-2370 4Gb/500Gb».

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 1683/23 від 25.03.2023 вартість ноутбуку ТМ «HP Pavilion g6 i3-2370 4Gb/500Gb», з урахуванням зносу, станом на 20.03.2023 року могла становити 2650 грн.

Згідно договору про надання фінансового кредиту під заставу № DP-88/92302/0 від 20.03.2023 року ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 1431 грн. під заставу ноутбуку HP Pavilion g6 i3-2370 4Gb/500Gb, договір дійсний до 30.03.2023 року.

Згідно протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 28.03.2023 року було скопійовано відеозаписи з камери відеоспостереження з приміщення ломбарду ПТ «Ломбард «ОНІКС» Анохіна» за адресою: м.Дніпро, вул.Калинова, буд.70 за 20.03.2023 року на диск DVD-R, який постановою слідчого від 28.03.2023 року визнаний речовим доказом.

Дослідженням вказаного відеозапису в судовому засіданні встановлено, що він містить відеофайли, тривалістю 00:24:36. На відеозаписі зафіксовані дата та час, а саме: 20.03.2023 року, 10:14:09, а також приміщення ломбарду за адресою: м.Дніпро, вул. Калинова, буд. 70. О 10:14:54 до приміщення ломбарду заходить чоловік, який тримає в руках сумку для ноутбуку, підходить до віконця, спілкується з працівником ломбарду, якому в подальшому передає вказану сумку з наявним в ній вмістом. О 10:33:09 чоловік підписує договір, отримує грошові кошти та виходить з приміщення ломбарду.

Згідно протоколу перегляду відеозапису від 28.07.2023 року, ОСОБА_4 підтвердив, що на вказаному відеозаписі зафіксовані події 20.03.2023 року, близько 10:15 год., коли він звернувся до ломбарду ПТ «Ломбард «ОНІКС» Анохіна» за адресою: м.Дніпро, вул.Калинова, буд.70 з метою отримання фінансовго кредиту під заставу ноутбуку, який належав його матері.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними. Так, показання в судовому засіданні потерпілої є логічними, послідовними, не суперечать іншим встановленим судом фактичним обставинам справи. Зазначені показання були безпосередньо отримані судом в ході судового розгляду відповідно до вимог ч.ч.3-5 ст. 95 КПК України, а тому підстав не приймати їх за основу у суду немає. Також, досліджені судом письмові докази містять відомості щодо фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також отримані та надані стороною обвинувачення в порядку, встановленому КПК України.

При цьому, суд відхиляє доводи обвинуваченого про те, що він не брав участь в перегляді відеозапису з камер відеоспостереження ломбарду, оскільки протокол вказаної слідчої дії підписаний ОСОБА_4 без доповнень та зауважень. Крім того, вказаний відеозапис був безпосередньо досліджений в судовому засіданні і обвинувачений підтвердив, що на ньому зафіксовані події, коли саме він здавав в ломбард викрадений у матері ноутбук.

За таких обставин, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність належних, допустимих та достовірних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що показання в судовому засіданні обвинуваченого, потерпілої, протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, відеозапис з відеокамер відео нагляду та протокол його перегляду, висновок судово-товарознавчої експертизи, узгоджуються між собою і в своїй сукупності доводять подію кримінального правопорушення, вину ОСОБА_4 в його вчиненні, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також є достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні повністю доведена вина ОСОБА_4 в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, і його дії вірно кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується вимогами статей 65-67 КК України, роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належать до категорії тяжких злочинів проти власності, характеризуються прямим умислом.

Розглядаючи питання про особу винного, суд враховує, що ОСОБА_4 брав безпосередню участь в антитерористичній операції в період з 13.07.2014 до 13.09.2014, був призваний до військової служби під час мобілізації на особливий період на посаді командира 3 розвідувального відділення розвідувального взводу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший сержант», однак наказом командира військової частини від 22.08.2022 року № 235 увільнений з займаної посади, а наказом від 05.11.2022 року № 212-РС йому призупинено строк військової служби, вислугу років та виключено зі списків особового складу з 30.08.2022 року, за місцем служби характеризується негативно, перебував на лікуванні з 09.08.2022 року до 31.08.2022 року з приводу ЗЧМТ, струсу головного мозку, акубаротравми, раніше судимий, притягається до кримінальної відповідальності Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст. 289 КК України, неодружений, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, про що свідчить визнання ним вини, жаль з приводу вчиненого злочину та вибачення перед потерпілою. Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України та вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів можливо тільки в умовах його ізоляції від суспільства шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі, міру якого з урахуванням думки потерпілої слід визначити в мінімальній межі санкції ч.4 ст. 185 КК України, що буде відповідати меті призначення покарання відповідно до ст. 50 КК України.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не відбув покарання у виді 60 годин громадських робіт за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.10.2017 року, яке не було враховано при ухваленні вироків Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 15.05.2018 року та Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.08.2020 року.

В той же час, відповідно до ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі (п.1 ч.1). Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання (ч.3). Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину (ч.4).

Враховуючи, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.10.2017 року ОСОБА_4 засуджений до покарання менш суворого, ніж обмеження волі, строк давності його виконання складає два роки. При цьому, перебіг цього строку переривався вчиненням обвинувачених нових злочинів, тому обчислювати давність слід з 02.04.2020 року (день вчинення останнього злочину згідно вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.08.2020 року). Тобто, строк давності виконання вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.10.2017 року сплинув 02.04.2022 року, не перериваючись. Також, вказаний строк не зупинявся, оскільки не встановлено обставин ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт ОСОБА_4 , який в цей час відбував покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, покаранням за цим вироком не підлягає складанню відповідно до ч.1 ст. 71 КК України з невідбутою частиною покарання у виді 60 годин громадських робіт за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.10.2017 року, у зв`язку із закінченням строків давності його виконання.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Запобіжний захід обвинуваченому у вказаному кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись ст.ст. 371, 373-374, ч.15 ст. 615 Кримінального процесуального кодексу України,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня звернення вироку до виконання після набрання законної сили.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: компакт-диск зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на корить держави витрати на залучення експерта для проведення експертизи №1683/23 від 25.03.2023 в розмірі 220 гривень.

На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вирокув суді.

Суддя ОСОБА_1