КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/29/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 червня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Водолага Нововодолазького району Харківської області, українця, громадянина України, із початковою загальною середньою освітою, безробітного, не одруженого, без утриманців, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

-03.09.2020 вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 297 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки;

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та покарання за попереднім вироком, визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки; покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а саме: з 07.09.2022 року та до 25.10.2022 року.

Цим же вироком засуджена ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік; на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік.

Вирок в частині засудження ОСОБА_10 - неоскаржений в апеляційному порядку.

Ухвалено задовольнити цивільний позов ВАТ «Кіровоградгаз» до ОСОБА_8 , ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди та стягнути з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 на користь ВАТ «Кіровоградгаз» майнову шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням, у розмірі 260 грн. 00 коп. (двісті шістдесят грн 00 коп.).

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 , ОСОБА_10 визнані винуватими і засуджені за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб.

Кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

ОСОБА_8 разом із співмешканкою ОСОБА_10 , 08 грудня 2019 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, перебуваючи на вулиці Перемоги в селі Попельнасте Олександрійського району Кіровоградської області, проходячи поруч з територією домоволодіння АДРЕСА_3 , помітили надземний газопровід низького тиску, який проходив поруч із житловими будинками, що належить ПрАТ «Кіровоградгаз».

Тоді ж у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

ОСОБА_8 , реалізуючи свій протиправний умисел, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , впевнившись, що їх дії ніким із сторонніх осіб не помічені, підійшли до надземного газопроводу та таємно, шляхом вільного доступу, за допомогою фізичної сили рук, розхитали та витягнули з землі 5 металевих опор, виготовлених з труб діаметром 57 міліметрів та довжиною 3 метри кожна, придатні як брухт металів чорного кольору, загальною вагою 67 кілограмів, вартість яких, відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №31 від 10 січня 2020 року, становить 239 грн 86 коп.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та викраденим розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілому - ПрАТ «Кіровоградгаз» майнову шкоду у розмірі 239 грн. 86 коп.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 через м`якість, ухвалити стосовно ОСОБА_8 новий вирок, яким визнати його винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк два роки, без застосування положень ст. 75 КК України; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області про засудження ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 297 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки, - виконувати самостійно.

Також прокурор просить виключити із мотивувальної частини вироку посилання на обставину, яка пом`якшує ОСОБА_8 покарання, - щире каяття.

В іншій частині вирок суду першої інстанції прокурором пропоновано залишити без змін.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Така обставина, яка пом`якшує ОСОБА_8 покарання, як щире каяття, - відсутня, оскільки відсутні активні дії з його боку, які б свідчили про протилежне; розкриття кримінального правопорушення здійснене під час досудового розслідування, обвинуваченим не вчинено дій щодо сприяння розкриттю злочину, також на відшкодування потерпілому збитків.

Врахування судом цієї обставини, яка пом`якшує покарання, - є помилковим і впливає на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме - визначення судом ОСОБА_8 покарання з урахуванням цієї обставини.

Крім того, прокурор вказує, що звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням - є безпідставним.

Вчинене кримінальне правопорушення є умисним, корисливим, обвинувачений посередньо характеризований, безробітний, багаторазово судимий.

Отже, прокурор переконаний, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише за умови його ізоляції від суспільства.

Провівши судове слідство в частині дослідження обставин, що характеризують особу обвинуваченого, вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, думку сторони захисту (обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 ), які заперечили задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, кваліфікація дій обвинуваченого, колегія суддів не надає юридичної оцінки фактичним обставинам кримінального провадження та доказам у кримінальному провадженні, і вважає винуватість ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, - доведеною, а кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК України - правильною.

Стороною обвинувачення оскаржується, зокрема, правильність призначення покарання обвинуваченому з огляду на положення ст. ст. 65, 75 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно із ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, як те зазначається в оскаржуваному вироку, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та які обтяжують покарання.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, при цьому застосував положення ст. 75 КК України та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Дана міра покарання є достатньою та необхідною для виправлення й перевиховання обвинуваченого.

Між тим, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції відносно можливості застосування ст. 75 КК України.

Судом першої інстанції під час призначення покарання недостатньою мірою взято до уваги та оцінено всіх обставин, передбачених ст. 65 КК України.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням..

В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз…суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Рішенням ЄСПЛ «Сельчук проти Туреччини» зауважується: «Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин».

Слід зауважити на наступне.

ОСОБА_8 вчинено нетяжке кримінальне правопорушення, яке є умисним корисливим.

У відповідності до досліджених характеристик особи обвинуваченого, він характеризований негативно (аркуш 213, том 1), як особа, на яку надходили скарги односельців, безробітний, зловживав алкогольними напоями (характеристика смт. Лихівка). Характеристика с. Попельнасте - не несе будь-якої інформації щодо особи обвинуваченого по суті, лише містить зазначення про його проживання із співмешканкою (аркуш 218 том 1).

Обвинувачений ОСОБА_8 безробітний, тобто, немає сталого джерела заробітку та майнових коштів до свого забезпечення, що надає підстав вважати, що обвинувачений обирає асоційований спосіб життя, націлений на збагачення за рахунок чужого кошту та майна.

Що до судимостей ОСОБА_8 , - наразі останній судимий, судимість не знята і не погашена.

Слід зазначити, що засуджений ОСОБА_8 вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 03.09.2020 року за вчинення кримінального правопорушення, - умисного, корисливого, тяжкого, - незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на місці поховання, події якого (злочинне діяння налічує декілька епізодів) відбувались 08, 09, 10, 11, 12, 13 червня 2019 року.

При цьому, необхідно зауважити, що подія кримінального правопорушення, за яке ОСОБА_8 засуджений у даному кримінальному провадженні, оскаржуваним наразі вироком, відбувалась у грудні 2019 року, тобто, через декілька місяців після вчинення ряду кримінальних правопорушень.

Крім того, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 має кримінальну історію минулого, притягався до кримінальної відповідальності.

Наведене вище сукупно свідчить про нехтування обвинуваченим встановленими законом правилами, визначеними обов`язками, суспільними та соціальними цінностями, правом законного володіння майном, що суттєво підвищує ступінь суспільної небезпечності як вчиненого діяння, так і винуватого.

Крім того, визнаються такими, що заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що обставина, яка пом`якшує ОСОБА_8 покарання, - щире каяття, у дійсності не встановлена.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації; розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Дійсно, ОСОБА_8 визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, але у конкретному кримінальному провадженні - вказане є саме визнанням факту вчинення ним злочину. В іншому - обвинувачений досить байдуже поставився до цього факту.

Осуд та бажання залагодити провину, що підтверджувалося б конкретними діями з боку обвинуваченого, - не виявлені, оскільки обвинуваченим не відшкодовано і не здійснено намагання відшкодування спричиненої майнової шкоди у добровільному порядку.

Більш того, ОСОБА_8 , будучи достеменно обізнаним про судове слідство, призначене у кримінальному провадженні за його обвинуваченням (журнал судового засідання 30.07.2020, аркуш 61 том 1), на виклики суду багаторазово не з`являвся, що стало підставою внесення 14.01.2022 прокурором до суду клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу обвинуваченого ОСОБА_8 для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (аркуш 160, том 1). Одночасно прокурором внесене клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, було з`ясовано, що обвинувачений залишив своє місце проживання.

У подальшому, 01.08.2022, ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_8 оголошено у розшук, оскільки встановлено, що обвинувачений протягом тривалого часу ухиляється від суду (аркуш 174, том 1).

Після розшуку обвинуваченого стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Наведене спростовує факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, адже не свідчить про готовність нести покарання за вчинений злочин, а навпаки - свідчить про бажання уникнути відповідальності.

Означене не може свідчити про щире каяття ОСОБА_8 , а відтак - ця обставина - не може визнаватись як така, що пом`якшує покарання обвинуваченому.

Отже, визнання обставиною, яка пом`якшує обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, - щире каяття, - підлягає виключенню із мотивувальної частини вироку, і не має враховуватись при призначенні покарання.

Надана суду апеляційної інстанції стороною захисту характеристика особи обвинуваченого, видана старостою Попельнастівської сільради Олександрійського району ОСОБА_11 , критично оцінюється судом.

Відповідно до змісту даної характеристики, ОСОБА_8 виключно позитивно характеризований, сумлінний, працелюбний, дисциплінований, має здібності та користується повагою мешканців села, допомагає матері матеріально, шкідливих звичок не має, спиртні напої не вживає. Адресою проживання вказана АДРЕСА_4 .

Одночасно, як встановлено дослідженням матеріалів кримінального провадження та характеристик особи обвинуваченого, він характеризований негативно, як особа, на яку надходили скарги односельців, безробітний, зловживав алкогольними напоями.

Обвинувачений безробітний, що, до речі, підтверджується й характеристикою особи обвинуваченого, виданою старостою Попельнастівської сільради Олександрійського району, де зазначено, що ОСОБА_8 не працює, але є змога його працевлаштувати сезонним кочегаром.

Тобто, вказане свідчить, що робота у даній громаді наявна, проте ОСОБА_8 не виявляє самостійного бажання працювати, отримувати дохід у законний спосіб.

Отже дані характеристики, наданої суду апеляційної інстанції не відповідають дійсності. Крім того, у характеристиці взагалі зазначено неправильні анкетні дані обвинуваченого, зокрема, як свідчить зміст характеристики, у ній йдеться про особу на прізвище ОСОБА_12 .

За таких обставин вказана характеристика не приймається до уваги колегією суддів.

Підсумовуючи зазначені вище обставини й вказані вище фактори у їх сукупності, зважаючи на наведені вище положення закону, Постанов Пленуму, практики ЄСПЛ, разом із відсутністю доходів та заробітку обвинуваченого, обраної ним протиправної моделі поведінки, небажанням стати на шлях виправлення, та інші встановлені, свідчать про те, що застосування положень ст. 75 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування покарання не є доцільним та ефективним в аспекті превенції вчинення ОСОБА_8 нового кримінального правопорушення; звільнення останнього від реального відбування покарання, за встановлених обставин, не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання, не убезпечить від вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, не стане запорукою перевиховання обвинуваченого та у цілому негативно вплине на сприйняття суспільством необхідності дотримуватися норм закону.

Відтак, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_8 покарання за встановленим обвинуваченням, дійшов обґрунтованого висновку щодо міри покарання, проте висновок суду про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства та застосування положень ст. 75 КК України є неправильним, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання, з постановленням нового вироку та призначенням ОСОБА_8 покарання з реальним його відбуванням.

З огляду на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання, ухвалення нового вироку стосовно обвинуваченого.

Оскільки ОСОБА_8 03.09.2020 засуджений вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 297 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки, тобто засуджений після того як вчинив кримінальні правопорушення, за які засуджується у даному кримінальному провадженні, - при визначенні остаточного покарання підлягає застосуванню положення ч. 4 ст. 70 КК України.

Разом із тим, як роз`яснено п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання»: У разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

За таких підстав, вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.09.2020 про засудження ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 297 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки, - слід виконувати самостійно.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 420, 421, 424 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 червня 2023 року стосовно ОСОБА_8 - скасувати в частині призначення покарання.

ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки.

Строк відбування покарання обчислювати з дати затримання обвинуваченого - з 07.12.2023.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.09.2020 про засудження ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 297 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, - виконувати самостійно.

Виключити із мотивувальної частини вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 червня 2023 року стосовно ОСОБА_8 посилання як на обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття.

В іншій частині вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 червня 2023 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Вирок Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4