Справа №295/372/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2024 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

прі секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_5 від 21.12.2023 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001196 від 19.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 370 КК України, та додані до неї матеріали,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_5 від 21.12.2023 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001196 від 19.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 370 КК України.

В обґрунтування скарги посилається на те, що у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було завдано моральної шкоди, у зв`язку із внесенням відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування щодо них, за відсутності фактів одержання від директора ТОВ «ХЕЙМПІ ФАСТ» ОСОБА_8 неправомірної вигоди службовою особою, яка займає відповідальне становище, для себе та третіх осіб за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду та в інтересах третьої особи будь-яких дій з використанням наданого їй службового становища, вчинене організованою групою, а саме, за сприяння у митному оформленні товарів, які ввозились на митну територію України ТОВ «ХЕЙМПІ ФАСТ».

Адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 13.12.2023 року було подано клопотання слідчому про визнання їх потерпілими у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою слідчого від 21.12.2023 року, яку отримано 05.01.2024 року, було відмовлено у визнанні потерпілими.

У судове засідання ОСОБА_4 не прибув, належним чином повідомлявся про розгляд справи.

Адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, на електронну адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Слідчий судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд скарги у його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги та додані до неї копії матеріалів, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Встановлено, що у провадженні другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, перебуває кримінальне провівадження № 0001196 від 19.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 370 КК України.

21.12.2023 року слідчим другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_5 винесено постанову про відмову в визнанні потерпілим, зокрема ОСОБА_4 , у вказаному кримінальному провадженні.

Мотивом прийняття такого рішення слідчий вказує, що відповідно до вимог КПК України невинуватість/винуватість осіб у вчиненні кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000620 може бути встановлена судом у вироку суду, відповідно наявність/відсутність заподіяння моральної шкоди може бути встановлено за результатами розгляду кримінальної справи № 0000620 у суді. Отже, на теперішній час у кримінальному провадженні об`єктивні дані про заподіяння моральної шкоди ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не здобуто. Окрім того, на теперішній час про підозру у кримінальному провадженні № 0001196 нікому не повідомлялось.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Частиною 5 статті 55 КПК України визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди.

Враховуючи вищевикладене,слідчий суддя погоджується з висновками слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_5 від 21.12.2023 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001196 від 19.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 370 КК України, оскільки відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» К°4 від 31.03.1995 року обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана, та вини останнього в її заподіянні.

Вимогами ст.ст. 1, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

-незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

-незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність» "Про організаційно- правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

Відшкодуванню громадянину підлягає моральна шкода.

Відповідно до вимог ст. 2 зазначеного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає уразі:

-постановления виправдувального вироку суду;

-встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

-закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

Крім того, варто зазначити, що вимогами ст. 89 КПК України визначено, що питання допустимості доказів вирішується судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, тому посилання адвоката ОСОБА_3 про те, що факт провокації та створення штучних доказів є доведеним вважається слідчим суддею помилковим з огляду на те, що у кримінальному провадженні № 0000620 кінцевого рішення по суті справи не прийнято.

Тому клопотання про визнання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 потерпілими у кримінальному провадженні № 0001196, відомості у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2023 року, є передчасним.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення,дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст. 55, 61, 303, 306, 307, 309 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_5 від 21.12.2023 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001196 від 19.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 370 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1