справа № 361/3599/23
провадження № 1-кп/361/902/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокиринці, Срібнянський район, Чернігівська область, громадянина України, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, утриманців не має, раніше неодноразово судимого :

- 06.12.2019 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 20.12.2019 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор у судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 з посиланням на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовуючи тяжкістю покарання (від 5 до 8 років), відсутністю міцних соціальних зв'язків, ймовірності незаконного впливу обвинуваченим на потерпілу, свідків з метою приховання своєї злочинної діяльності, можливістю перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином (незаконно впливати на осіб, які на теперішній час не допитані як свідки, однак їм можуть бути відомі обставини даного кримінального правопорушення), та існування ризику продовження скоєння кримінальних правопорушень, так як він раніше був неодноразово судимий за скоєння умисних злочинів. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м'якого запобіжного заходу не зможе запобігти заявленим ризикам та не забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою заперечували з посиланням на те, що ризики не підтверджені та прокурором не доведені, відсутні докази впливу на потерпілих, які претензій до обвинуваченого не мають, та свідків, обвинувачений проживає разом із своєю цивільною дружиною ОСОБА_6 , має постійне місце проживання в м. Бровари, а всі заявлені прокурором ризики є лише припущенням прокурора, тому наявні всі підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Належним чином повідомлені про дату час та місце проведення судового засідання потерпілі в судове засідання не з'явилися, в матеріалах справи наявні їх заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.95,149).

Заслухавши доводи прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Ухвалою суду від 16.08.2023 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 днів по 14.10.2023 включно.

Враховуючи, що судовий розгляд тільки розпочався, на даний час ще не допитані потерпілі та свідки, не досліджені письмові докази, суд приходить до висновку, що воно не буде завершено до спливу строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного обвинуваченому ОСОБА_4 .

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність доказів існування заявлених прокурором ризиків суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При продовженні запобіжного заходу, суд враховує наявні матеріали кримінального провадження, оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема і тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, при цьому суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та його тяжкість, суспільну небезпеку злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , а саме : скоєння крадіжки повторно в умовах воєнного стану та незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України, за які законодавством передбачене покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої (за ч. 2 ст. 289 КК України).

Метою застосування запобіжного заходу (в тому числі у виді тримання під вартою) є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, (пп. «а» п.1ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені пунктами 1, 3, 4 та 5 частини 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 не має зареєстрованого місця проживання, не має офіційних джерел для здобуття необхідних для існування речей, не одружений, зі слів проживає з цивільною дружиною ОСОБА_6 та має малолітню дитину, однак належних доказів на підтвердження цієї обставини не надав, вказані обставини свідчать про відсутність міцних соціальних зв`язків, при цьому покарання, яке передбачене законом у разі визнання його винуватим, передбачає позбавлення волі на строк до 8 років, отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при встановленні ризику переховування з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, ускладнивши тим самим здійснення правосуддя, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду; раніше неодноразово вчиняв злочини проти власності, однак відбувши покарання на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, зазначене породжує обґрунтовані ризики, що він, перебуваючи не під вартою, здатний повторити такі ж кримінальні дії, оскільки не володіє достатнім рівнем самоконтролю, отже ймовірний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На даний час в судовому засіданні не допитані потерпілі та свідки події кримінальних правопорушень, а беручи до уваги, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, отже ймовірний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - вплив обвинуваченого на потерпілих та свідків з метою зміни їх показів на свою користь.

Разом з цим, з урахуванням критеріїв, що мають враховуватися при встановленні наявності того чи іншого ризику, на які наявне посилання вище, суд дійшов висновку, що обставини, на які прокурор посилається в обґрунтування наявності ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином - не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання, у зв'язку із чим цей ризик не враховується слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.

Прийнявши до уваги доводи сторони захисту про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 менш суворого запобіжного заходу, суд вважає такі обставини не настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені судом ризики до маловірогідності чи до їх виключення, тому, враховуючи характер висунутого обвинувачення, суд погоджується зі стороною обвинувачення, що ризики переховування від суду, незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих, свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення - продовжують існувати, а доводи сторони захисту не являються більш вагомими, ніж наявність ризиків, яким необхідно запобігти.

Будь-яких інших обставин, які би свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі судового розгляду, не встановлено.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні цього питання суд виходить з того, що на даному етапі судового розгляду: 1) особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , та встановлені ризики; 2) умови домашнього арешту, який по суті є «не суворою» формою ізоляції обвинуваченого, не запобігають можливості його вільного спілкування як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації з свідками, потерпілими, з цих підстав домашній арешт не зможе ефективно запобігти вказаним ризикам; 3) враховуючи наведені обставини, дієвість кримінального провадження не зможе забезпечити і застава.

Відомості, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , які б перешкоджали його перебуванню у місці попереднього ув`язнення, суду не надані, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, та позбавляє останнього можливості перешкодити інтересам правосуддя і запобіганню спробам переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків з метою зміни показів на свою користь, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи, що прокурором доведені обставини існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, встановлені судом обставини неможливості забезпечення запобігання існуючим ризикам іншим більш м`яким запобіжним заходом, неможливості здійснення розгляду кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою та відповідно до вимог ст. 178 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Керуючись ст.ст. 177-178, 183, 331, 371-372, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів по 08.12.2023 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1