Справа № 944/5941/21
Провадження №1-кп/944/413/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2024м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 грудня 2014 року за № 0000347, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, із середньою спеціальною освітою, працює налагоджувальником у ПрАТ "Одеський коньячний завод «Шустов», не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 408 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання свої службових обов`язків, 11 листопада 2014 року без поважних причин та дозволу командира самовільно залишив місце служби військове містечко « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташоване на території Міжнародного центру миро творчості та безпеки, за адресою: АДРЕСА_2 , та до цього часу проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Своїми умисними діями, які виразились самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби (дезертирство), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 Кримінального кодексу України.

Прокурор в судовому засідання вказав, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 Кримінального кодексу України, доведена. Просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком два роки.

Обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 Кримінального кодексу України, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Також вказав, що він справді самовільно залишив військову частину та перебуває за місцем свого проживання. Просив його суворо не карати та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Обвинувачений, захисник та прокурор в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Отже, встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позицій.

У зв`язку з викладеним, на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, за згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Також з врахуванням викладеного суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

При цьому, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 408 Кримінального кодексу України як самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби (дезертирство).

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є одружений, не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проходження військової служби характеризувався негативно, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України суд визнає щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 408 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком 2 роки.

Водночас, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подав суду заяву про застосування до обвинуваченого положень Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року та звільнити обвинуваченого від відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав заяву захисника.

Відповідно до ст. 85 Кримінального кодексу України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно з ч. 2 ст. 86 Кримінального кодексу України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.

Пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» встановлено Звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», мав дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій на той час не виповнилося 18 років, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України є нетяжким злочином, а також зважаючи на відсутність обмежень, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, тому є підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про задоволення заяви захисника ОСОБА_4 про застосування щодо обвинуваченого амністії.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366 371, 373, 374, 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 408 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного даним вироком на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 Кримінального процесуального кодексу України, до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1