Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши в судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з клопотанням в якому просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 04.05.2023 (справа №758/4679/23), а саме мобільний телефон марки "ZTE", синього кольору з IМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , SN: НОМЕР_3 та сім-карі з абонентським номером НОМЕР_4 , які поміщені до спеціального пакету № NPU 1409959.

У випадку неможливості скасування арешту майна повністю - застосувати альтернативну опцію - зняти обмеження щодо заборони користування мобільним телефоне марки "ZTE" ОСОБА_4 та передати зазначене майно на його відповідальне зберігання.

В обґрунтування клопотання представник зазначив, що 04.05.2023 ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва (справа №758/4679/23) накладено арешт на вилучені в ході проведення обшуку у житловому будинку речі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на пошкоджений мобільний телефон марки "ZTE", синього кольору з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , SN: НОМЕР_3 та сім-карту з абонентським номером НОМЕР_4 , які поміщені до спеціального пакету № NPU 1409959, із встановленням заборони розпоряджатись (вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна) та користуватись вказаним майно.

На думку заявника, під час прийняття зазначеного процесуального рішення, слідчий суддя обґрунтував необхідність накладення арешту тим, що мобільний телефон ОСОБА_4 може містити в собі сліди вчинення кримінального правопорушення та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказав, що відповідно до листа заступника керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 від 31.07.2023 №45-7594ВИХ-23, у органу досудового розслідування не відпала потреба у вказаному речовому доказі.

Втім у ОСОБА_4 та його представника-адвоката ОСОБА_3 відсутні відомості у чому полягає потреба органу досудового розслідування (проведення експертизи, оцінка вилученої з телефону інформації тощо), тобто більше 5 місяців власник майна перебуває стані невідомості, які слідчі дії вчиняються з його майном.

У власника майна та його представника відсутні відомості щодо прийняття постанови про призначення експертизи; залучення спеціаліста; проведення експертного дослідження тощо.

Отже, зазначене свідчить про недоцільність вилучення мобільного телефону, накладення арешту.

В судове засідання заявник не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Прокурор в судове засідання заявник не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Слідчии? суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що слідчим відділом Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000054 від 15.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва у справі №758/4679/23 від 04.05.2023 було задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 та накладено арешт на вилучені в ході проведення обшуку у житловому будинку речі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на пошкоджений мобільний телефон марки "ZTE", синього кольору з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , SN: НОМЕР_3 та сім-карту з абонентським номером НОМЕР_4 , які поміщені до спеціального пакету № NPU 1409959, із встановленням заборони розпоряджатись (вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна) та користуватись вказаним майно.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52).

З викладеного вище слідчий суддя робить висновок, що заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними до мети їх застосування.

Доводи заявника не знайшли свого об`єктивного підтвердження в матеріалах справи, а також під час судового засідання.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення за фактом якого здійснюється досудове розслідування, а також факт не доведення необґрунтованості застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, як і ненадання доказів того, що відпала потреба у вказаному арешті, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим.

Також, слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно, вказане в клопотанні, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, слідчий суддя дійшов висновку, що з урахуванням вимог ст.100 КПК України, оскільки слідчим визначено місце зберігання речових доказів, а обставини, на які посилається представник володільця майна, можуть бути перевірені лише в ході досудового розслідування, слідчий суддя не вбачає підстав для його зміни та передання майна на його відповідальне зберігання.

З огляду на викладене, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя

Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1