Справа № 175/8817/23
Провадження № 1-кп/175/540/23
Вирок

Іменем України

15 лютого 2024 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно)

захисника ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження №0004320 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Іванків Вишгородського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, ВЧ НОМЕР_1 , солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 29.10.2023 о 09:00, тобто в умовах воєнного стану, в м.Краматорськ Донецької області заступником командира батальйону з морально-психологічного забезпечення аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 , який є начальником за посадою та військовим званням для гранатометника 2 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 2 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , доведено до останнього бойове розпорядження (наказ) командира 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 від 28.10.2023 № 667 здійснити марш за маршрутом н.п. Краматорськ Миколаївка Крива Лука Білогорівка, зайняти позиції в межах ротного опорного пункту із завданням не допустити прориву противника з напрямку ШИПИЛІВКА-БІЛОГОРІВКА.

При цьому наказ виданий в установленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечить чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_4 , не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Однак, солдат ОСОБА_4 у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 29.10.2023 приблизно о 09:00, тобто в умовах воєнного стану, знаходячись у АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, доведений йому заступником командира батальйону з морально-психологічного забезпечення аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе визнав у повному обсязі та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Він має освіту 9 класів, до мобілізації працював на пилорамі, має сестер та брата. З 2022 року він був мобілізований у ВЧ НОМЕР_1 дійсно 29.10.2023 року він відмовився виконувати службовий наказ у м. Краматорську з причин недовіри до командування. Просив суд врахувати його щире каяття і суворо не карати, висловив бажання продовжувати виконувати свій обов`язок по захисту Батьківщини та врахувати клопотання керівництва ВЧ в якій він має намір продовжувати військову службу.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що наведеними доказами у своїй сукупності у повному обсязі доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, які виразились у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

Згідно з ч.1 і ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - є визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкритю злочину.

У відповідності до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд не вбачає.

Розглядаючи питання про міру покарання відносно ОСОБА_4 суд також враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, що він раніше не судимий, вину свою визнав повністю, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, задовільну характеристику, думку сторони обвинувачення, який просить застосувати ст.69 КК України з метою продовження обвинуваченим проходження військовї служби, а тому суд вважає доцільним призначити покарання із застуванням ст.69 КК України.

Відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи, що наявні кілька обставин, що пом`якшують обвинуваченому покарання, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутні обтяжуючі обставини, з урахуванням особи обвинуваченого суд приходить до висновку про можливість застосування ст.69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, а саме, призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Суд вважає, що саме таке покарання буде сприяти його виправленню та попередженню скоєння нових злочинів, а також буде необхідним та достатнім.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати та звільнити ОСОБА_4 з-під варти, у зв`язку із засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, згідно ч.1 ст.377 КПК України.

Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 364, 369, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та на підставі ст. 69 КК України призначити основне покарання у виді 2 років позбавлення волі, які на підставі ст. 58 КК України замінити на 2 (два) роки службового обмеження з відрахуванням із суми грошового забезпечення в доход держави 20 (двадцяти) відсотків.

На підставі ст. 72 чч. 1 п. 1 «в», 5 КК України у строк остаточно призначеного покарання ОСОБА_4 зарахувати попереднє ув`язнення з 29 жовтня 2023 року по 15 лютого 2024 року, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 скасувати та звільнити його з-під варти в залі суду, у зв`язку із засудженням до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Строк відбування покарання рахувати з 15 лютого 2024 року.

Речові докази та судові витрати відсутні.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1