Справа № 559/349/24
Провадження № 1-кс/559/107/2024
УХВАЛА

про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

02 лютого 2024 року місто Дубно Рівненська область

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

слідчого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно клопотання заступника начальника слідчого відділення Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_5 , яке погоджене керівником Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000073 від 01 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 345 КК України, про застосування відносно підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Клевань Рівненського району Рівненської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України не судимого

запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області 02.02.2024 надійшло вищевказане клопотання.

Виклад фактичних обставин, суть і правова кваліфікація кримінального правопорушення та обґрунтування клопотання

01.02.2024 близько 03 год. 30 хв. ОСОБА_7 в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та востаннє продовженого Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», реалізуючи кримінально протиправний корисливий умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілої особи, утримуючи при собі предмети, заздалегідь пристосовані для полегшення вчинення кримінального правопорушення, а саме пістолет та сокиру, розбив віконне скло будинку, що розташований в АДРЕСА_2 , та здійснив не менше трьох пострілів з пістолета в напрямку ОСОБА_8 , що перебувала в спальній кімнаті, після чого проник до вказаного домоволодіння. Надалі, з метою заволодіння грошовими коштами вчинив щодо потерпілої напад шляхом нанесення не менше двох ударів сокирою в область голови останньої. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді двох вогнепальних непроникаючих поранень грудної клітки, вогнепального поранення поперекової області тулуба справа, рублено-різаної рани тім`яної ділянки голови зліва та численних саден обличчя.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 , перебуваючи у вищевказаному будинку, здійснив два постріли з пістолета в напрямку потерпілої ОСОБА_9 , яка перебувала в тій самі кімнаті, та наніс один удар сокирою в область голови останньої, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді вогнепального непроникаючого поранення грудної клітки справа та вогнепального поранення лобної ділянки голови, а також вдавленого перелому лобної кістки голови, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

При цьому, у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 чинили опір діям ОСОБА_7 , який вибіг за ними на подвір`я господарства, останній не зміг заволодіти грошовими коштами потерпілих.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному проваджені доказами, а саме:

1)протоколом огляду місця події по АДРЕСА_2 , де було виявлено сліди вчинення кримінального правопорушення;

2)протоколом огляду речей, в ході якого було вилучено одяг потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 з слідами речовини бурого кольору, ззовні схожої на кров та пошкодження у вигляді отворів від куль;

3)протоколом затримання, під час якого у ОСОБА_7 вилучено одяг, в якому останній був одягнутий на момент вчинення злочину, зі слідами вчинення злочину та знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а саме предмет ззовні схожий на пістолет з патронами до нього та сокиру;

4)протоколом допиту свідка ОСОБА_11 лікаря-хірурга, який повідомив про виявлені тілесні ушкодження на тілі потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , характерні для вогнепальних поранень;

5)протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 , яка розповіла всі відомі їй обставини вчинення нападу на неї та її племінницю ОСОБА_9 , а саме здійснення пострілів в них та спричинення їм тілесних ушкоджень;

6)протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 , в ході якого останній повідомив всі обставини вчинення кримінального правопорушення.

01.02.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1. Переховуватися від органів досудового розслідування та (або) суду. Даний ризик (передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, що дає підстави вважати, що він з метою уникнення передбаченого покарання може ухилятися від органів досудового слідства та суду. Підтвердженням даного ризику слугує те, що 01.02.2024 після вчинення даного кримінального правопорушення, ОСОБА_7 зник з місця вчинення злочину та не повідомив про вчинення злочину органи досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, під час затримання ОСОБА_7 тримаючи в руках предмет, ззовні схожий на гранату, погрожував працівникам поліції вбивством.

2. Незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні. Даний ризик (передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а отже у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, ОСОБА_7 зможе впливати, шляхом погроз чи залякування на потерпілих та свідків, з метою зміни ними показів при їх допиті судом першої інстанції, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, з метою забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні необхідно обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, а тому запобіжний захід у виді тримання під вартою до ОСОБА_7 може бути застосований.

З врахуванням всіх встановлених у кримінальному провадженні обставин, є всі підстави стверджувати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, а також належним чином гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків, з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину, обставин вчинення злочину та особи підозрюваного.

Все вищевикладене у сукупності свідчить, що обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обмеження його прав, не суперечать ст. 5 «Конвенції з прав людини та основоположних свобод», оскільки в матеріалах кримінального провадження існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Враховуючи положення ч. 4 ст.183 КПК України, слідчий просить не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Беручи до уваги те, що встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати свідків у даному кримінальному провадженні, а також докази обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий просить обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Доводи сторін

Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Прокурор клопотання слідчого підтримала із викладених у ньому підстав, просила його задоволити та застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Захисник в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, вважає, що стороною обвинувачення наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України не доведено. Просила обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, пояснив, що він не заперечує свою вину, однак просив обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, оскільки він усвідомлює невідворотність покарання, однак, йому необхідно завершити всі роботи по господарству.

Мотивація суду

Слідчий суддя, вислухавши думку підозрюваного, захисника, слідчого, прокурора, дослідивши матеріали клопотання слідчого, матеріали кримінального провадження, прийшов до наступного висновку.

01.02.2024 о 08:55 год. в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_7 фактично затримано за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушеннь передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 345 КК України.

01.02.2024 о 20 год. 15 хв. в порядку ст. 278 КПК України ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Копію даного клопотання та доданих до нього матеріалів підозрюваний ОСОБА_7 отримав 01.02.2024 о 20 год. 30 хв.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Положення ст.5 Конвенції передбачають, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України», ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваних, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За змістом ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо можливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Приписами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, серед яких за ч. 4 ст. 187 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, а тому запобіжний захід у виді тримання під вартою до ОСОБА_7 може бути застосований.

Будь-якої інформації, що свідчить про наявність в підозрюваного ОСОБА_7 хвороб, які б перешкоджали його перебуванню в умовах ізоляції від суспільства у слідчого судді - немає.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.

На стадії досудового розслідування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), § 32), як у даному випадку, оскільки термін «обґрунтована» залежить від усіх обставин справи, але факти, які викликають підозру, не повинні бути ж такого рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть пред`явлення обвинувачення («Мерабішвілі проти Грузії [ВП]» (Merabishvili v. Georgia [GC], § 184).

Слідчий суддя переконався, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 345 КК України за вчинення яких передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років.

Досліджені додані до клопотання матеріали вказують на наявність вагомих фактів, які стали причиною виникнення підозри ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Отже, не вдаючись в оцінку даних доказів та зібраних на досудовому слідстві відомостей, слідчий суддя в той же час враховує об`єктивний характер встановлених фактів і приходить до висновку, що підозра підтверджується доказами, які є достатніми на даному етапі досудового розслідування.

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Наявність відповідних ризиків того, що підозрюваний може вчинити певні дії, передбачені ст. 177 КПК України є припущенням, але з певною значною долею вірогідності. Натомість сторона обвинувачення має довести можливість такого припущення не загальними міркуваннями, а конкретними фактами та обставинами, які підтверджуються відповідними доказами.

На переконання слідчого судді, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено, а в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування або суду), п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні).

Щодо недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до змісту ч.3 ст.176 КПК України такий запобіжний захід як тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише тоді, коли прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів передбачених частиною першою цієї статі не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

На переконання слідчого судді з врахуванням всіх встановлених у кримінальному провадженні обставин, є всі підстави стверджувати, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, а також належним чином гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків, з урахуванням тяжкості інкримінованих злочинів, обставин вчинення злочинів та особи підозрюваного.

Обставини, передбачені ч.1 ст. 178 КПК України та враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

ОСОБА_7 розуміючи протиправність та наслідки за вчинення ним протиправних діянь (можливе з позбавленням волі), все таки пішов на вчинення кримінальних правопорушень зокрема передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років. ОСОБА_7 офіційно ніде не працює, не має постійного джерела прибутку. Наявність міцних соціальних зв`язків (дружина, діти) не стали перешкодою ОСОБА_7 для вчинення кримінальних правопорушень.

Мета застосування запобіжного заходу.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та унеможливлення ризиків, передбачених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України

Висновки слідчого судді.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми КПК України, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 , слідчий суддя враховує: тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється, його вік, стан здоров`я, сімейний стан (одружений), майновий стан (не працює), особу підозрюваного, який підозрюється у вчиненні під час дії воєнного стану на території України умисних кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжкого (ч. 4 ст. 187 КК України), за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, вагомість наведених доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень та недоцільність застосування підозрюваному більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, а також, зважаючи на доведеність прокурором та слідчим наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання слідчого про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити. Саме такий запобіжний захід сприятиме забезпеченню виконанню обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.

При вирішені питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному враховуються положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, наявні по справі реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає над принципом поваги до особистої свободи підозрюваного. Слідчий суддя також бере до уваги ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Вирішення питання щодо визначення розміру застави.

Слідчий в клопотанні та прокурор у судовому засіданні просили не визначати розмір застави, як альтернативу.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення ОСОБА_7 розміру застави, оскільки вчинений ним злочин вчинений(ч. 4 ст. 187 КК України) із застосуванням насильства.

Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, обвинуваченого, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, або у будь-якому іншому правопорушенні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання заступника начальника слідчого відділення Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_5 , яке погоджене керівником Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000073 від 01 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 345 КК України, про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Клевань Рівненського району Рівненської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України не судимого, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 60 днів без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання - 08:55 год. 01.02.2024.

Строк дії ухвали встановити до 13:00 год. 01.04.2024.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області та начальнику ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні 0000073.

Зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні повідомити родичів ОСОБА_7 про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала про застосування запобіжного заходу - взяття під варту оголошена підозрюваному ОСОБА_7 .

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно після її оголошення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1