Справа № 938/38/23
Провадження № 11-кп/4808/93/24
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000087 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2023 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні одна малолітня дитини, депутатом не обирався, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Вирішено питання речових доказів,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

23 листопада 2022 року близько 21:00 год. обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи на відкритій місцевості в селищі Верховина по вул. Франкка, 109, Верховинського району, Івано-Франківської області, на ґрунті ревнощів вступив у словесну суперечку із знайомим йому ОСОБА_10 . В ході даного конфлікту, ОСОБА_8 , керуючись прямим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, вийняв з кишені штанів кухонний ніж, після чого умисно наніс один удар лезом вищевказаного ножа в область грудей ОСОБА_10 , в результаті чого заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва, яке супроводжувалося лівобічним гемотораксом із розвитком гострої постгеморагічної анемії першого ступеню та ускладнилось дихальною недостатністю І-ІІ ст., що викликало необхідність проведення оперативних втручань, та які відповідно до висновку експерта №164 від 10 січня 2023 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості та ухвалити новий вирок, яким зменшити призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

Вважає вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2023 року в частині обрання покарання ОСОБА_8 необґрунтованим, суворим та таким, що підлягає до зміни.

Зазначає, що судом у вироку не враховані характеризуючі дані обвинуваченого, як особи винної та обставини скоєння злочину. Зокрема, вирішуючи питання про призначення судом йому покарання, суд повністю не врахував те, що ОСОБА_8 в судовому засіданні повністю визнавав свою вину і щиро каявся, по місцю проживання та реєстрації характеризується позитивно, відшкодував потерпілому заподіяні збитки, потерпілий ОСОБА_10 ніяких претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_8 не мав та не заявляв цивільного позову.

Також зазначає, що після повторного допиту потерпілого, було встановлено, що по телефону ОСОБА_8 дзвонив ОСОБА_11 , який вийшов з кімнати в коридор і в підвищеному тоні розмовляв з ОСОБА_8 та йому погрожував. Знаючи, що його співмешканка ОСОБА_12 поверталась додому, він схвильований вийшов та заподіяв потерпілому ножове тілесне ушкодження. Ці всі обставини необхідно було віднести відповідно до ст. 66 КК України до пом`якшуючих обставин та обставин, які зазначені в статті 69 КК України.

Наголошує, що судом першої інстанції належно не оцінено та обставина, що ОСОБА_12 є його співжителькою і у них на утриманні є малолітня дитина віком 2 роки. Також вказує, що мати ОСОБА_8 проживає в Донецькій області в зоні бойових дій і важко зібрала та відшкодувала потерпілому 20 000 грн. при умові, що ніде не працює, так як ОСОБА_8 знаходиться під вартою. Вищенаведені обставини дають суду підстави застосувати відносно нього ст. 69 КК України і обрати ОСОБА_8 покарання нижче нижчої межі, передбаченої ч. 1 ст. 121 КК України, а саме позбавлення волі строком на 2 роки.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги, з мотивів, викладених у ній, просили пом`якшити покарання;

- прокурор не заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду доводи сторін не знайшли свого підтвердження.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 оспорюює вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції перевіряє судове рішення в цій частині.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема те, що обвинувачений є громадянином України, народився у 2003 році, у 2021 році здобув професію «Слюсар з ремонту рухомого складу розряд 3; Помічник машиніста електровоза; Помічник машиніста тепловоза», однак офіційно не працевлаштований, в офіційному шлюбі не перебуває, має на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимий. Офіційно зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , разом із матір`ю. За місцем проживання характеризується позитивно. До селища Верховина Верховинського району, Івано-Франківської області прибув з метою провідати свою колишню співмешканку та їхню спільну малолітню дитину. Відповідно до довідки виданої Верховинською селищною радою від 24 листопада 2022 за № 433/04-36/22 встановлено, що станом на 24 листопада 2022 року ОСОБА_8 не зареєстрований по Верховинській селищній раді через програмний комплекс «Соціальна громада» або мобільний за стосунок Дія, як внутрішньо переміщена особа, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого та наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Також суд правильно врахував зміст досудової доповіді від 01 березня 2023 року зробленої Верховинським районним сектором філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, відповідно до якої ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення є середній, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб є високий. На думку органу пробації виправлення ОСОБА_13 без позбавлення або обмеження волі, може становити небезпеку для суспільства та окремих осіб.

З огляду на ці обставини, суд першої інстанції дійшов правильного переконання, що не можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства та вважав за доцільне призначити йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, оскільки таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для його виправлення та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ті обставини, на які посилається захисник ОСОБА_7 в апеляційній інстанції.

Також, суд першої інстанції належно врахував пояснення потерпілого. Які надані в суді першої інстанції. щодо призначення ОСОБА_8 покарання, зокрема вказав, що претензій майнового і морального характеру до обвинуваченого не має, цивільного позову не заявляв.

Суд першої інстанції, з урахуванням даних щодо особи ОСОБА_8 , обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, призначив покарання в межах, встановлених у санкції ч. 1 ст. 121 КК України, яке на думку суду апеляційної інстанції є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідними та достатніми для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Незважаючи на той факт, що прокурор під час апеляційного розгляду не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та зменшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, колегія суддів дійшла до висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, а тому підстав для подальшого пом`якшення покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

На думку суду апеляційної інстанції, визначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 не здобуто, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5