Номер провадження: 11-кп/813/670/24
Справа № 504/3614/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Комінтернівського райсуду Одеської обл. від 28.09.2023 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття к/п №0000818 від 09.06.2015 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Котловина Ренійського району Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції було задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 , звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, к/п №0000818 від 09.06.2015 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України було закрито, а також залишено без розгляду цивільний позов ОСОБА_9 .

Мотивуючи зазначене рішення, суд 1-ої інстанції врахувавши закінчення строків притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України, а також відсутність даних щодо вчинення обвинуваченим протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості чи ухилення обвинуваченого від слідства або суду, вважав за необхідне задовольнити клопотання захисника.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особа, яка її подала.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що вважає ухвалу суду незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне:

- судом 1-ої інстанції, зокрема суддею Комінтернівського райсуду Одеської обл. ОСОБА_10 , належним чином не розглядались його заяви про відвід головуючому по справі - судді Комінтернівського райсуду Одеської обл. ОСОБА_1 ;

- судом 1-ої інстанції належним чином не розглядались його клопотання про допит свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ;

- судом 1-ої інстанції для невиправданого затягування судового процесу та приховування вчинених ОСОБА_8 злочинів незаконно переадресовувалась справа №504/3614/15-к в 2-х томах з суду до ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» та з пошти знову до зазначеного приватного підприємства;

- судом 1-ої інстанції не взято до уваги, що кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України є не вірною оскільки спричинення ним потерпілому умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження вчинено з метою примусу до утримання займатися господарською діяльністю, проте обвинувачення за ст.ст. 189, 206, 296 КК України ОСОБА_8 не було пред`явлено;

- ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 04.11.2020 у справі №522/18961/20, провадження №1-кс522/14235/20 зобов`язано посадових осіб прокуратури внести відомості до ЄРДР за його заявою по факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 189, 206, 296 КК України, проте суд 1-ої інстанції та прокурор проігнорували зазначену ухвалу слідчого судді.

Посилаючись на наведені доводи, потерпілий ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді 1-ої інстанції.

Правові позиції інших учасників апеляційного розгляду.

У своїх письмових запереченнях захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погодився із поданою потерпілим ОСОБА_9 апеляційною скаргою та зазначив наступне:

- потерпілим ОСОБА_9 не наведено жодного об`єктивного та вагомого аргументу невідповідності ухвали суду 1-ої інстанції обставинам кримінального провадження, а також не наведено жодного допустимого доказу, який спростовував би висновки суду 1-ої інстанції;

- твердження потерпілого щодо неналежного розгляду його заяв про відвід суддів не відповідають дійсності, а є суб`єктивною думкою потерпілого, що не підтверджується матеріалами кримінального провадження;

- довід потерпілого з приводу незаконного направлення судом 1-ої інстанції матеріалів справи до експертної установи не відповідають дійсності, натомість ухвалою Комінтернівського райсуду Одеської обл. від 28.01.2019 було призначено проведення комісійної судово-медичної експертизи, при цьому в ухвалі суду зазначено, що проведення експертизи доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, тобто з матеріалів справи не вбачається умисел головуючого судді на направлення справи до іншої експертної установи;

- висновок експерта Одеського обласного бюро СМЕ №193 від 05.09.2015 фактично є недостовірним та спростовується висновком №12 фахівця в галузі судово-медичної експертизи Одеського обласного СМЕ від 25.07.2017, висновком комісійної судово-медичної експертизи Одеського обласного бюро СМЕ від 15.11.2019 та висновком експертизи Державної спеціалізованої установи «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» (м. Київ) від 08.12.2022, відповідно до яких у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- судом 1-ої інстанції було задоволено клопотання потерпілого та допитано в судових засіданнях свідка ОСОБА_13 , який в свою чергу повідомив, що його умовив виступити в суді з неправдивими свідченнями ОСОБА_9 , при цьому останній передав йому написаний на аркушах паперу неправдивий текст майбутніх пояснень та складену неправдиву схему, щоб він їх вивчив та в судовому засіданні дав такі пояснення, окрім того, при передачі йому цих документів були присутні ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , які є рідними сестрами, за рішенням суду 28.03.2016 копії зазначених документів залучені до матеріалів кримінального провадження;

- твердження ОСОБА_9 щодо реальної сукупності спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження з хуліганських мотивів і хуліганства, не відповідають дійсності та є надуманими;

- під час досудового розслідування, ознайомленні з матеріалами справи та при направлені обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 до суду потерпілий ОСОБА_9 не заявляв будь-яких заперечень щодо дій працівників міліції та кваліфікації кримінального правопорушення;

- ухвала слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 04.11.2020 у справі №522/18961/20, на яку посилається потерпілий, не має жодного відношення до кримінальної справи №504/3614/15-к щодо ОСОБА_8 , яка розглядалась Комінтернівським райсудом Одеської обл.;

- невідомо яку недбалість судді потерпілий ОСОБА_9 має на увазі, а також невідомо які на його думку докази втрачались, при цьому передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілої особи, не досліджуються докази у справі та залишається без розгляду цивільний позов;

- твердження потерпілого про недотримання судом і прокурором завдань кримінального провадження та про якісь узгоджені дії судді і прокурора щодо не притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності є безпідставною видумкою.

Посилаючись на наведені обставини захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду залишити без змін, та апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз ухвали суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступне.

Дійсно, відповідно до припису п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Так, за змістом ст.ст. 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи у суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові по справі №552/5595/18 від 29.07.2021.

З матеріалів справи вбачається, що захисником ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 було подано клопотання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме в тому, що він 02.06.2015 о 14:30 год. зайшов до приміщення торгівельного павільйону № НОМЕР_1 , який розташований на території ринку «Союз», що по вул. Дніпропетровська дорога, 125-а в м. Одесі, в межах Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської обл., та належить ОСОБА_9 , де в подальшому ОСОБА_8 , з метою провокації конфліктної ситуації, без дозволу ОСОБА_9 став пересувати з місця санітарно-технічне обладнання, що перебувало на реалізації, в зв`язку з чим між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_8 навмисно наніс ОСОБА_9 один удар кулаком в обличчя від якого останній впав на підлогу та декілька ударів руками в область голови та обличчя потерпілого, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження.

При цьому, санкція ч. 1 ст. 122 КК України передбачає покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років або позбавлення волі на строк до трьох років.

Відповідно до положень ст. 12 КК України, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Згідно із положеннями п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто згідно матеріалів справи кримінального провадження 02.06.2015.

Тобто, з часу можливого вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України до часу розгляду клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності минуло понад 5 років, при цьому в матеріалах провадження відсутні відомості щодо зупинення чи переривання строку давності.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що положення ст. 49 КК України та п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України за своєю суттю є імперативними та не залежать від думки потерпілого, інших учасників судового провадження, так і від розсуду суду.

Отже, у випадку встановлення усіх обставин, які є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з цих підстав, та при наявності згоди обвинуваченого на це, незалежно від визнання ним своєї вини, суд зобов`язаний прийняти рішення про звільнення його від кримінальної відповідальності та про закриття кримінального провадження, незалежно від думок учасників судового провадження.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції в даному випадку дійшов обґрунтованого та вірного висновку про необхідність задоволення клопотання сторони захисту та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності та закриття кримінального провадження №0000818 від 09.06.2015.

Що стосується тверджень потерпілого ОСОБА_9 щодо неналежного розгляду його заяв суддею Комінтернівського райсуду Одеської обл. ОСОБА_10 про відвід головуючого по справі - судді ОСОБА_1 апеляційний суд вважає їх голослівними та такими, що спростовується ухвалами Комінтернівського райсуду м. Одеси від 11.02.2019 (т. 2, а.с. 11), від 28.05.2019 (т. 2, а.с. 118), від 21.01.2020 (т. 2, а.с. 191).

Доводи потерпілого ОСОБА_9 щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

При цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Тобто, системний аналіз вищезазначеної норми кримінального процесуального законодавства свідчить про те, що суд не уповноважений виходити за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення на більш тяжку, оскільки це погіршить становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Апеляційний суд звертає увагу потерпілого ОСОБА_9 на те, що суд обмежений висунутим обвинуваченням, та при вирішенні клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності має виходити саме з обвинувачення, зазначеного безпосередньо в обвинувальному акті, та при встановленні передбачених законодавством підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності зобов`язаний ухвалити відповідне рішення.

Окрім того, відповідно до журналу судового засідання Комінтернівського райсуду Одеської обл. від 20.12.2017 (т. 1 а.с. 192-219) в судовому засіданні суду 1-ої інстанції були допитані свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , у зв`язку із чим колегія суддів вважає голослівними твердження потерпілого щодо не розгляду його клопотань щодо допиту зазначених свідків.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи потерпілого щодо невиправданого затягування судового процесу та незаконне переадресовування справи №504/3614/15-к в 2-х томах з суду до ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» та з пошти знову до зазначеного приватного підприємства, оскільки ухвалою Комінтернівського райсуду Одеської обл. від 28.01.2019 було задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 та призначено комісійну судово-медичну експертизу.

Насамкінець, апеляційний суд вважає неспроможними твердження потерпілого щодо ігнорування судом 1-ої інстанції та прокурором ухвали слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 04.11.2020 у справі №522/18961/20, провадження №1-кс522/14235/20 зобов`язано посадових осіб прокуратури внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_9 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 189, 206, 296 КК України, оскільки зазначене судове рішення постановлене в межах іншого кримінального провадження, при цьому будь-яких даних щодо об`єднання проваджень в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали суду 1-ої інстанції.

Беручи до уваги викладене вище, керуючись ст.ст. 24, 284, 285, 288, 370, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського райсуду Одеської обл. від 28.09.2023 про звільнення ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття к/п №0000818 від 09.06.2015 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4