ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-сс/818/ 1634 /23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування тримання під вартою підозрюваному
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме - підозрюваного його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.12.2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 в порядку ст. 206 КПК України про визнання незаконним затримання ОСОБА_7 та задоволено клопотання слідчого СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

До підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», на 60 днів, по 29 січня 2024 року включно та визначено рахувати строк тримання під вартою з моменту затримання ОСОБА_7 , а саме - з 01 грудня 2023 року.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, відповідно до ст.194 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на недоведеність прокурором зазначених в клопотанні ризиків, без належного їх обґрунтування. Щодо ризику переховування зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, веде нормальний спосіб життя, тим більше - має на утриманні сина 2007 року народження. Вважає, що ризик переховування ОСОБА_7 обґрунтований лише суворістю можливого покарання, проте, інших підстав вважати що він буде переховуватись, на думку захисника, немає.

Крім цього зазначив, що ОСОБА_7 не має наміру впливати на свідків, оскільки чітко розуміє наслідку цього. Та обставина, що він раніше не судимий, повністю розуміє тяжкі наслідки вчинених ним кримінальних правопорушень, має на утриманні неповнолітнього сина, який потребує постійного нагляду та лікування, свідчить про те, що підстави стверджувати про наявність ризику вчинення ним іншого злочину, відсутні.

Більш того, він має постійне місце проживання. Вказана квартира йому належить йому, а тому він може перебувати в ній під час домашнього арешту.

На думку захисника, ризики вказані формально, які не доведені жодним чином. Також не доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам. Враховуючи наявність у підозрюваного на утриманні неповнолітнього сина, недоведеності стороною обвинувачення існування ризиків, які стали підставою для взяття під варту, вважає, що до підозрюваного можливим буде застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що повністю забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник в судове засідання не з`явився, був, відповідно до вимог, зазначених в ч.1 ст.135 КПК України, належним чином повідомленим про дату та час та місце розгляду справи, будь-яких заяв про неможливість розгляду справи за її відсутності, не надала.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був, відповідно до вимог, зазначених в ч.1 ст.135 КПК України, належним чином повідомлений про дату та час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторін, оскільки це відповідає вимогам ст.401 КПК України, так як апеляційна скарга захисника підозрюваного не стосується погіршення становища підозрюваного.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом ХРУП №3 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002944 від 01.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Згідно відомостей досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 30.11.2023 року приблизно о 19 год. 45 хв., більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з неповнолітнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де самостійно вживав спиртні напої на кухні вказаної квартири. Під час спілкування між ОСОБА_7 та неповнолітнім ОСОБА_8 виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_8 , 2007 р.н.

ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень своєму неповнолітньому сину ОСОБА_8 , 2007 р.н., розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків у вигляді розладу здоров`я неповнолітнього ОСОБА_8 , і бажаючи їх настання, використовуючи малозначний привід у вигляді раніше початого словесного конфлікту, діючи умисно, протиправно, схопив кухонний ніж, який знаходився на кухонному столі, стоячи в положенні спиною до неповнолітнього ОСОБА_8 , розвернувся, та використовуючи фактор раптовості, зненацька наніс один удар останньому в праву верхню ділянку живота.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив неповнолітньому ОСОБА_8 відповідно до довідки КНП ХОР «ОДКЛ» №2746 від 01.12.2023 наступні тілесні ушкодження: проникаюче ножове поранення черевної порожнини з пошкодженням пасма сальника. Гемоперітоніум.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України, тобто умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

02.12.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння..

Звернувшись до слідчого судді з клопотанням про обрання підозрюваному запобіжного заходу, слідчий посилався на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, яка підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами:: : протоколом огляду місця події, постановою про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів, довідкою КНП ХОР «ОДКЛ» №2748 від 01.12.2023, протоколом допиту законного представника неповнолітнього потерпілого, протоколом допиту неповнолітнього потерпілого, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, повідомленням про підозру. а також на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 , слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру, повідомлену йому у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України, класифікується як тяжке, відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавленні волі на строк від 5 до 8 років, а також вважав доведеними ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий суддя вважав, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, так як останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, тобто у вчиненні тяжкого злочину. Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.01.2001 зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання останнього винуватим у вчиненні злочину, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останнього від органу досудового розслідування та/або суду. Так ОСОБА_7 усвідомлюючи факт притягнення його до кримінальної відповідальності, призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі та невідворотності покарання, може зникнути зі свого постійного місця проживання або реєстрації та переховуватися від слідства, суду, що призведе до тяганини по даному кримінальному провадженню, а також тяганини у прийнятті відносно ОСОБА_7 процесуальних рішень.

Ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 у подальшому з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину може одноосібно або за допомогою інших осіб, незаконно впливати на неповнолітнього потерпілого - свого сина ОСОБА_8 , законного представника неповнолітнього потерпілого - свою колишню дружину ОСОБА_9 , з якою підозрюваний разом проживає, у кримінальному провадженні шляхом умовляння, залякування чи іншим чином змусити вказаних осіб змінити свої показання.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, не має постійного місця роботи та джерела доходів, офіційно не працевлаштований, отже не має міцних соціальних зв`язків, які були б були стримуючим фактором для запобігання настанню ризиків вчинення нових злочинів та переховування від правоохоронних органів.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 підозрюється в тому, що вчинив тяжкий злочин відносно життя та здоров`я свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , а також, беручи до уваги вищевикладені ризики у їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про неможливість їх запобігання шляхом застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому, з урахуванням вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя не обрав альтернативний запобіжний захід у виді застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав особи, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав особи, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав особи зазначив "що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами та вказує на те, що для запобігання ризикам, зазначеним слідчим у клопотанні, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, доведена необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відомості щодо особи підозрюваного дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки вони ще не допитані судом або вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи, що підозрюваний підозрюється у вчиненні тяжкого злочину

Оцінюючи можливість впливу на свідків, колегія суддів виходить з передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Внаслідок чого, суд дійшов висновку, що ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом. А тому, дійшов висновку про ймовірну можливість незаконного впливу на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень, з огляду на що вважав, що ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні продовжує існувати, що обумовлює необхідність обрання запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, усвідомлюючи можливу міру покарання, у разі винесення судом обвинувального вироку, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_7 не має постійного місця роботи та джерела доходів, офіційно не працевлаштований, отже не має міцних соціальних зв`язків, які були б були стримуючим фактором для запобігання настанню ризиків вчинення нових злочинів та переховування від правоохоронних органів.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав особи та практиці Європейського суду з прав особи, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка відповідає вимогам ст.196 КПК України.

З висновками слідчого судді суду першої інстанції щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою без визначення застави, погоджується і апеляційний суд.

За таких обставин, висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, оскільки застосування до нього іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду або незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Характер висунутої ОСОБА_7 підозри, дає достатні підстави вважати, що він може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, зокрема, є можливість підозрюваним вчинити дії, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України, беручи до уваги, що він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення відносно малолітньої особи, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі до восьми років, а тому може, з метою уникнення покарання, переховуватись від органів досудового розслідування, враховуючи, що він офіційно не працевлаштований.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Також колегія суддів бере до уваги, що на даний час досудове розслідування триває, а тому не виключена можливість підозрюваного впливати на потерпілого та свідків, які на даний час не допитані, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

З огляду на повідомлену підозру у вчиненні тяжкого злочину відносно життя та здоров`я свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , само по собі свідчить про його соціальну небезпеку та унеможливлює перебування підозрюваного в даний час у суспільстві, оскільки він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

За таких обставин доводи захисника підозрюваного про недоведеність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу врахування особистих якостей підозрюваного, були враховані судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення та не свідчать про незаконність рішення слідчого судді. Посилання захисника на наявність на утриманні у підозрюваного неповнолітнього сина, враховуючи характер висунутої ОСОБА_7 підозри, навпаки свідчить про неможливість запобігти вказаним в клопотанні ризикам, іншому більш м`якому запобіжному заходу.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 12 2023 року про застосування щодо підозрюваного за ч.1 ст.121 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 29 01 2024 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4