УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/1956/16-к

Провадження №1-кп/348/21/23

13 жовтня 2023 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

потерпілого: ОСОБА_4

представника потерпілого: ОСОБА_5

обвинуваченої: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000233, за обвинувальним актом від 28.09.2016, про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , одруженої, на утриманні одна неповнолітня дитина, з вищою освітою, працюючої по тимчасових заробітках, раніше не судимої, громадянки України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженої, на утриманні одна неповнолітня дитина, з вищою освітою, працюючого слюсарем в МНУ ПАТ «Укрнафта», раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

УСТАНОВИВ:

На розгляді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області знаходиться обвинувальний акт з додатками по кримінальному провадженні № 000233 про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні дій, які виразилися в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_4 .

Так, 26.05.2014 близько 16.20 год. в м. Надвірна у маршрутному автобусі сполучення «Надвірна - Гвізд», між ОСОБА_7 , ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_4 з іншої сторони виник словесний конфлікт на грунті неприязних відносин. В ході конфлікту ОСОБА_7 та ОСОБА_6 умисно нанесли декілька ударів руками по різних частинах тіла ОСОБА_4 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми спинки носа, у вигляді порушення цілості спинки носа, без порушення функції носового дихання, садна лобової ділянки, синців лівого плеча, синця ділянки лівого плечового суглобу. Згідно висновку судово-медичного експерта № 242/120-Д від 15.11.2015, закрита травма спинки носа у вигляді порушення цілості спинки носа без порушення функції носового дихання відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, решта тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судове засідання від обвинувачної ОСОБА_6 поступило клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження.

Клопотання мотивує тим, що вона обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку. Вона категорично не визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення. На даний час закінчився встановлений законом трьохрічний строк притягення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України. При цьому вона не ухилялась від слідства та суду та не вчинила нового кримінального правопорушення.

В судове засідання від обвинуваченого ОСОБА_7 також поступило клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження.

Клопотання мотивує тим, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку. Він категорично не визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення. На даний даний час закінчився встановлений законом трьохрічний строк притягення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України. При цьому він не ухилявся від слідства та суду та не вчинив нового кримінального правопорушення.

Захисник обвинувачених клопотання про звільнення їх від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підтримав та просив їх задоволити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив відносно задоволення клопотання обвинувачених про закриття кримінального провадження і звільнення їх від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності.

Представник потерпілого в судовому засіданні не заперечила проти задоволення клопотання обвинувачених про звільнення їх від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності, однак зазначила, що закриття кримінального провадження з даних підстав не є реабілітуючою обставиною, про що обвинуваченим відомо.

Потерпілий в судовому засіданні підтримав думку свого представника.

Суд, розглянувши клопотання обвинувачених, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження дійшов наступних висновків.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Системний аналіз указаних норм дозволяє дійти висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у разі спливу строків давності є безумовним правом обвинуваченого, якщо відсутні обставини, визначені ч.ч. 2-5 ст. 49 КК України.

Вчинене обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України (в редакції станом на час вчинення кримінального правопорушення), відповідно до ст. 12 КК України (в редакції станом на час вчинення кримінального правопорушення) є злочином невеликої тяжкості, за який передбачено найсуворіше покарання у виді обмеження волі на строк до двох років. На даний час у відповідності до чинної ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, відноситься до кримінальних проступків, за який передбачено найсуворіше покарання у виді обмеження волі на строк до двох років.

Тобто строк притягнення до кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення становить три роки з дня вчинення.

Судом встановлено, що кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вчинено 26.05.2014, тобто більше трьох років, на момент спливу строку притягнення до кримінальної відповідальності обвинувачені не ухилялися від досудового розслідування або суду, не вчинили нового злочину, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення не зупинявся та не переривався.

Таким чином на момент судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 закінчилися строки давності, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Отже суд встановив, що з моменту вчинення 26.05.2014 інкримінованого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального проступку, до моменту розгляду кримінального провадження закінчився передбачений законом трьохріний строк давності притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України, перебіг строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не зупинявся та не переривався. Тому суд дійшов висновку, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необхідно закрити на підставах, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Також згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

За змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення, кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення йому судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали своє клопотання та просили звільнити їх від кримінальної відповідальності, суд зазначає, що невизнання вини обвинуваченими у вчиненні інкримінованого їм кримінального проступку, за наявності їх згоди на звільнення від кримінальної відповідальності, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання про таке звільнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

В зв`язку з наведеним, суд вважає клопотання обвинувачених обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, і приходить до висновку про можливість звільнення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, та про закриття кримінального провадження № 000233.

Обставин, які б виключали звільнення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та закриття даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, судом не встановлено.

Щодо заявленого потерпілим ОСОБА_4 цивільного позову суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вище вказаним нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, в зв`язку із звільненням обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілим ОСОБА_4 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди необхідно залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

У даному кримінальному провадженні відсутні судові витрати та речові докази.

Запобіжний захід щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не застосовувався, арешт на майно не накладався.

На підставі ст.ст. 12, 44, 49 КК України, п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», керуючись ст.ст. 128, 129, 284, 285, 286, 288, 349, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження задовільнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000233, за обвинувальним актом від 28.09.2016, про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок кримінального правопорушення залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_4 , що він має право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Копію ухвали після її оголошення вручити сторонам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1