КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/194/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі :

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.01.2024 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 22 березня 2024 року включно, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України /ЄУН 404/9403/23/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, у порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, чинити незаконний вплив на потерпілу і свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення.

Враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке є умисним тяжким, особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, судимий.

Із судовим рішенням судді не погоджується адвокат підозрюваного - ОСОБА_7 , який в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на строк 60 днів.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Судом залишено поза увагою, що підозра та обвинувачення, викладене у обвинувальному акті, - необґрунтовані, адже потерпіла заявляла, що не може впізнати нападника, докази причетності ОСОБА_8 до вчинення злочину - не оцінені.

Не встановлена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутні докази на їх підтвердження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту (адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 ), які підтримали апеляційну скаргу адвоката повністю, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Як вбачається з матеріалів, судом першої інстанції проводиться судове слідство у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України (№ 0002799).

Згідно із пред`явленим обвинуваченням: ОСОБА_8 , 06.10.2023, перебуваючи на території залізничного вокзалу у м. Кропивницький, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , яка прибула потягом до залізничного вокзалу, після чого направлялась до зупинки громадського транспорту по вул. Вокзальній; реалізуючи виниклий злочинний умисел на зґвалтування ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , слідуючи за потерпілою, наздогнав її, схопив та долонею затиснув її рот, іншою рукою притиснув до шиї предмет, схожий на ніж з метою подолання опору, висловив погрозу його застосування у разі невиконання його вимог; після чого ОСОБА_8 розвернув потерпілу обличчям до себе, продовжуючи погрожувати предметом, схожим на ніж, висловив свої наміри щодо здійснення насильницьких дій сексуального характеру стосовно потерпілої та вступу із нею у природний статевий акт; потім ОСОБА_8 проти волі потерпілої ОСОБА_9 здійснював поцілунки у губи, в ході чого остання чинила опір, вкусила обвинуваченого і почала кричати про допомогу; у цей час, ОСОБА_10 , що пробігав неподалік, почув звук здавленого крику та побачив двох осіб, з метою з`ясування, що трапилось, почав світити ліхтариком у бік потерпілої та обвинуваченого; ОСОБА_8 , злякавшись викриття його протиправних дій, відпустив потерпілу та почав тікати, у подальшому затриманий працівниками поліції неподалік місця вчинення злочину.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справи «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_8 обвинувачується у незакінченому замаху на вчинення умисного тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України, яке карається позбавленням волі на строк до десяти років.

Загальний строк тримання обвинуваченого під вартою не перевищує меж розумного, тримається під вартою з 09.10.2023.

Розпочато і триває судове слідство.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_8 не одружений, без утриманців, безробітний, не має визначеного місця проживання, не має міцних соціальних зв`язків; є уродженцем та місце його проживання - наразі тимчасово непідконтрольні території держави (вказане може спонукати обвинуваченого до переховування саме на цій території).

Крім того, слід зауважити, обвинувачений ОСОБА_8 багаторазово судимий,в тому числі за вчинення умисних тяжких, злочинів, судимості не погашені й не зняті.

Встановлено, що станом на теперішній час стосовно ОСОБА_8 до місцевих судів скеровані ще два обвинувальних акти - про обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України та за ч. 1 ст. 152 КК України.

Можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.

Зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину, розуміючи, яка міра покарання загрожуватиме йому у разі визнання винуватим, враховуючи відсутність визначеного місця проживання, а місце попереднього мешкання та реєстрації наразі непідконтрольне Україні, обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину, в тому числі й на тимчасово непідконтрольних державі територіях.

Оскільки кримінальне правопорушення, обвинувачення у якому пред`явлене ОСОБА_8 , вчинене із застосування погрози насильства, є обґрунтовані підстави вважати, що з метою ухилення від кримінальної відповідальності, обвинувачений може впливати шляхом погроз, залякувань на потерпілу та/або свідків у кримінальному провадженні. При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України, а отже ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.

Зважаючи на кримінальну історію минулого обвинуваченого ОСОБА_8 (зокрема вчинення умисних тяжких, в тому числі корисливих, кримінальних правопорушень), є підстави вважати, що існує ризик вчинення обвинуваченим нового (аналогічного) кримінального правопорушення у разі застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу або не застосування запобіжного заходу.

Береться до уваги, що, не зважаючи на ряд непогашених та не знятих судимостей, наявні ще два пред`явлених ОСОБА_8 обвинувачення, одне із яких - аналогічне даному (№0001998 від 31.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, - наразі ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2023 відновлені матеріали втраченого кримінального провадження №0001998, судова справа №310/7947/19, в умовах воєнного стану).

Більш того, не можна залишити поза увагою, що 05.10.2023 Жовтневий районний суд міста Запоріжжя, при розгляді клопотання прокурора про продовження стосовно ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах кримінального провадження №0001998 від 31.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, постановив задовольнити таке клопотання прокурора частково, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

При цьому, судом постановлено покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки: - повідомити письмово прокурора та суд протягом доби після звільнення про засоби зв`язку (номер телефону) та адресу місця проживання; - з`являтися до прокурора, суду за першим викликом у встановлений час; - повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання, зміну засобів зв`язку протягом 24 год.; - утриматися від спілкування зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні.

ОСОБА_8 цією ухвалою суду 05.10.2023 звільнено з-під варти.

Однак, як слідує з матеріалів клопотання, вже 06.10.2023 року ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК Украйни на території м. Кропивницького.

Вказане свідчить про небажання ОСОБА_8 стати на шлях виправлення, соціалізації у суспільстві, неприйняття ним необхідності дотримання законослухняної поведінки, процесуальних обов`язків, поваги до охоронюваних законом прав, в цілому - про підвищену соціальну небезпечність обвинуваченого.

Наразі, як свідчать наведені обставини, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - спростовуються наведеним вище. При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Доводи з приводу того, що обвинувачення, викладене у обвинувальному акті, - необґрунтоване, адже потерпіла заявляла, що не може впізнати нападника, докази причетності ОСОБА_8 до вчинення злочину - не оцінені, станом на теперішній час, на даній стадії провадження, не можуть досліджуватись та піддаватись оцінці колегією суддів суду апеляційної інстанції, адже триває судовий розгляд у суді першої інстанції, який і має дослідити всі обставини справи, оцінити наявні докази, внаслідок чого прийняти відповідне рішення про причетність або ж непричетність ОСОБА_8 до вчинення даного кримінального правопорушення.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.01.2024 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 22 березня 2024 року включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4