Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2206/19
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю : секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали виділеного кримінального провадження № 935/2206/19 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 02 грудня 2023 року включно,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби з 22-00 год до 06-00 год за адресою: АДРЕСА_1 або інший альтернативний запобіжний захід. Вважає ухвалу суду незаконною та необгрунтованою, постановленою з порушенням вимог крнимінального процесуального закону. Посилається на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Вказує, що приймаючи рішення суд першої інстанції не врахував належним чином дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні дружину та малолітнього сина, позитивно характеризується та тривалий час перебуває під вартою. Зазначає, що застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту дало б йому можливість влаштуватися на роботу для утримання своєї сім`ї. Вважає, що судом не було встановлено наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих злочинів, а сторона обвинувачення не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ст.263 ч.1 КК України.

Ухвалою суду від 09 серпня 2023 року обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 07.10.2023 року.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, оскільки з об`єктивних причин закінчити розгляд кримінального провадження до спливу строків тримання під вартою неможливо. В обґрунтування клопотання прокурор вказав на наявність ризиків ухилення обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовження вчинення кримінальних правопорушень, з огляду на особу обвинуваченого.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, зокрема і особливо тяжкого, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, який не працює, має малолітню дитину, зареєстрований в АР Крим, тобто на території, яка непідконтрольна державі Україна, порушував порядок утримання в ДУ «Житомирська УВП №8», а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №935/2206/19, в провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000155 від 16.05.2019 року відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_9 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, п.12, 13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою суду від 09 серпня 2023 року обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 07.10.2023 року.

04.10.2023 року у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого спливає, розгляд кримінального провадження триває, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу продовжують існувати.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Зокрема, ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку апеляційного суду, судом першої інстанції повністю дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 183, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Отже, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, зокрема і особливо тяжкого, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі.

Також судом враховано наявність ризиків, передбачених п. 1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як зазначено прокурором, обвинувачений ОСОБА_6 проживає за межами Житомирської області, зареєстрований на території АР Крим, тим самим має можливість залишити підконтрольну Україні територію. Також, перед затриманням ОСОБА_6 намагався втекти від поліції на мотоциклі, який використовувався під час вчинення злочину.

Крім того, апеляційним судом враховано, що ОСОБА_6 зареєстрований в АР Крим, тобто на непідконтрольній території, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення характеризується за місцем попереднього ув`язнення посередньо.

Також, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення слідчим суддею та судом ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зазначення апелянтом про те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки апелянтом не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що судом не встановлено обгрунтованості підозри, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки на стадії судового розгляду при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою перевіряється лише наявність ризиків відповідно до ст.331 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_6 має вже статус обвинуваченого, а не підозрюваного.

Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_6 не змінилися з часу попереднього продовження строку дії запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких обвинувачується ОСОБА_6 також свідчить про обгрунтованість висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Одночасно колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на розумні строки розгляду справи, про що неодноразово нагадувалося в ухвалах апеляційного суду та вказує, що відповідно до ч.4 ст.28 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 02.12.2023 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: