УХВАЛА

Іменем України

19.09.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4

на постанову про закриття кримінального провадження №0000073 від 29.09.2020,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_3 від 12.08.2023 про закриття кримінального провадження №0000073 від 29.09.2020.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що прийняту постанову вважає незаконною, упередженою, винесеною передчасно, без урахування наявних доказів. Слідчим не проведено ряду слідчих дій, які, на думку заявника, є необхідними для повного та всебічного встановлення обставин кримінального правопорушення.

Зазначає, що відповідно до судових рішень Богунського районного суду м. Житомира і Сьомого апеляційного адміністративного суду по справі №761/21513/20, заявник 10.07.2020 жодних правопорушень не вчиняв, незаконно був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляду штрафу, а поліцейські перевищили свої службові повноваження та сфальсифікували адміністративні матеріали шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей. Проте, слідчий ДБР, спираючись на зазначені судові рішення, не надав їм правової оцінки, як допустимим доказам у кримінальному провадженні, які прямо вказують на склад кримінального правопорушення в діях поліцейських за ст.ст. 365, 366 КК України.

Також заявник зазначає, що у ході розгляду справи про скасування постанови слідчого щодо закриття кримінального провадження №0000073 у травні 2023 року у Житомирському апеляційному суді у справі №295/8199/22, було встановлено, що поліцейський ОСОБА_5 на етапі досудового слідства надав завідомо неправдиві показання, щодо обставин подій 10.07.2020. За даним фактом Корольовський районний суд м. Житомира ухвалою від 23.06.2023 по справі №296/5810/23 зобов`язав прокурора прокуратури Житомирської області внести відомості до ЄРДР. Однак, слідчий ДБР про встановлений факт в оскаржуваній постанові не згадує, а більш того, знову ж посилається на неправдиві показання свідка ОСОБА_5 .

Слідчий в оскаржуваній постанові зазначає, що неправомірними діями поліцейських заявнику не завдано шкоди. Заявник вважає, що надані ним докази заподіяння майнової та моральної шкоди слідчий не досліджував. Слідчий в оскаржуваній постанові заперечує завдання майнової шкоди у формі упущеної вигоди. Однак, на підтвердження упущеної вигоди до заяви додано копію інформаційної довідки на адвокатський запит з ТОВ «ВІАТЕРА» про втрату заробітку на суму, еквівалентну п`яти тисячам євро. Станом на 10.07.2020 вказана сума дорівнювала 152 500 грн. Втрата заробітку пов`язана із тим, що в наслідок неправомірних дій поліцейських, зокрема, безпідставного затримання та транспортного засобу більше 2х годин, заявник не потрапив до офісу ТОВ «ВІАТЕРА» на он-лайн співбесіду із представником роботодавця щодо працевлаштування за кордоном в країну Європейського Союзу (надалі - ЄС). Відсутність на співбесіді у визначений час та надані документи (незаконна адміністративна постанова поліцейського), як поважна причина неприбуття, представником роботодавця країни ЄС було сприйнято як неблагонадійність і у повторній співбесіді, а надалі і у працевлаштуванні, було відмовлено. Також заявнику було завдано моральної шкоди, що підтверджується відповідним висновком спеціаліста.

Прокурор 08.08.2023 направив слідчому ДБР вказівку про розгляд заяви ОСОБА_4 щодо визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000073, однак слідчий за результатами розгляду заяви постанови не виніс, процесуальних рішень не прийняв, що є порушенням вимог КПК України.

Заявник вважає, що постанова слідчого ДБР складена з порушенням вимог ст. 110 КПК України, так як її мотивувальна частина не містить відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Заявник у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином, надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду скарги, у якому вказав, що він залучений до процесів забезпечення обороноздатності країни і не може бути присутнім у судовому засіданні, тому просив відкласти розгляд скарги на дату після 24.09.2023.

Відповідно до ч. 2 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Скарга ОСОБА_4 надійшла до суду 12.09.2023 та її розгляд було призначено на 14.09.2023. 13.09.2023 від ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги, у якому заявник вказав, що він залучений до процесів забезпечення обороноздатності країни і не може бути присутнім у судовому засіданні, тому просив відкласти розгляд скарги на дату після 17.09.2023. Розгляд скарги було відкладено на 19.09.2023.

Оскільки заявником повторно заявлено клопотання про відкладення розгляду скарги з аналогічних підстав, однак до клопотань від 13.09.2023 та від 19.09.2023 доказів наявності поважних причин неприбуття у судове засідання не долучено, з метою забезпечення розгляду скарги у розумний строк, слідчий суддя відмовляє у задоволення клопотання ОСОБА_4 про відкладення розгляду скарги.

Слідчий у судовому засіданні проти скарги заперечив та просив відмовити у її задоволенні, прийняту постанову вважає законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачає.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя встановив наступне.

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 від 29.09.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України.

12.08.2023 старшим слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_3 винесено постанову про закриття кримінального провадження за №0000073 від 29.09.2020 у зв`язку з відсутністю в діях працівників УПП в Житомирській області ДПП ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень.

Як вбачається зі змісту постанови про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження №0000073 від 29.09.2020 зареєстроване на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира, якою зобов`язано внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою гр. ОСОБА_4 про неправомірні, на думку заявника, дії працівників УПП в Житомирській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 10.07.2020.

З протоколу допиту як свідка ОСОБА_4 вбачається, що 10.07.2020 він рухався в автомобілі по АДМ М-21. Приблизно о 20.24 біля с. Гуйва Житомирської області автомобіль був зупинений екіпажем патрульної поліції у складі лейтенанта поліції ОСОБА_5 та сержанта поліції ОСОБА_6 . ОСОБА_6 повідомив, що транспортний засіб зупинений з приводу порушення Правил дорожнього руху (ПДР), а саме порушення швидкісного режиму (відповідальність передбачена санкціями ч. 1 ст. 122 КУпАП), але жодних доказів не пред`явив.

Вказаний поліцейський не зміг обґрунтувати законність причини зупинки транспортного засобу та у порушення ч.2 ст.31 ЗУ «Про національну поліцію», відмовився роз`яснити нормативно-правові акти, що надають підстав застосувати вжиті превентивні поліцейські заходи.

Він повідомив поліцейському, що у відповідності до роз`яснень підрозділом адміністративної практики Департаменту патрульної поліції на підставі рішень верховного Суду України, п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України (ЗУ) «Про національну поліцію» - «якщо водій порушив ПДР» не може бути застосована під час зупинки ТЗ, якщо не має прийнятого рішення про притягнення водія до відповідальності, тобто має бути завершена подія і винесена постанова про адміністративне правопорушення (завершений факт).

Під час спілкування з ОСОБА_6 , до автомобіля підійшов ОСОБА_5 , який почав спілкуватися з ним із порушенням правил етичної поведінки, та в подальшому принижував його честь та гідність.

Зокрема, ОСОБА_5 стверджував, що ОСОБА_4 порушив ПДР, проте, у порушення ч.ч. 1 та 2 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» не зміг обґрунтувати законність причини зупинки транспортного засобу та у порушення ч. 2 ст.31 ЗУ «Про національну поліцію» та відмовився роз`яснити відповідні нормативно-правові акти, що надають право зупинки автомобіля.

Під час спілкування ОСОБА_5 , не довівши, що саме ОСОБА_4 був за кермом ТЗ та, ніби то, порушив ПДР, повідомив що забороняє йому і автомобілю подальший рух, що він затриманий та тимчасово затримано транспортний засіб, оскільки авто є, дослівно: «орудіє правонарушенія».

Проте санкціями ч.1 ст.122 КУпАП затримання особи, тимчасового затримання транспортного засобу та передача посвідчення водія поліцейському не передбачено. У відповідності до постанови Верховного Суду Україні від 14.03.2018 по справі №810/5579/13-а: «...У разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, тимчасове затримання транспортного засобу не здійснюється».

Він неодноразово вимагав від поліцейського ОСОБА_5 роз`яснити підстави щодо вчинення вищевказаних заходів, оскільки у відповідності до ст.ст. 261 та 265-2 КУпАП потрібно скласти відповідні процесуальні документи - і протокол адміністративного затримання, і акти огляду транспортного засобу та тимчасового затримання, проте цього зроблено не було.

Також, ОСОБА_5 , на його думку, обмежив права осіб, які перебували в ТЗ, гарантовані їм ст. 33 Конституції України, а також його - ОСОБА_4 права, гарантовані ст. 19 Конституції України про те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Вважає, що доказом перевищення службових повноважень поліцейськими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є безпідставне застосування технічного засобу TruCam.

Поліцейський ОСОБА_5 відмовив йому в ознайомленні із будь-якими нормативно-правовими актами і посилався лише на те, що цей пристрій проходить періодичну повірку і цього достатньо для його використання.

Також вважає, що прилад LТІ 20/20 TruCam це вимірювальний пристрій, а не прилад фото- і кінозйомки.

Вважає, що всупереч вимог ст. 122 КУпАП поліцейський ОСОБА_6 застосував прилад в ручному режимі та використовував як доказ інформацію, яка була зафіксована не в автоматичному режимі, що підтверджується ним особисто, відеозаписом події та складеною постановою серії ДП 18 №790601 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Також, вважає, що повірка приладу LТІ 20/20 TruCam здійснюється з порушення вимог ЗУ "Про метрологію та метрологічну діяльність", відтак, його показники не можуть бути використані як докази у справах про адміністративні правопорушення.

На його вимогу показати наявні пломбування на приладі TruCam, поліцейський ОСОБА_5 повідомив, що пломба «стоїть внутрі», продемонстрував етикетку з інвентарним номером електронного носія інформації (СD-карти), яка нанесена у відповідності до вимог наказу МВС України від 18.12.2018 №1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, мають функції - фото- і кінозйомки, відеозапису», що свідчить на його думку про некомпетентність поліцейського і не обізнаність його у нормативно-правових актах щодо експлуатації приладу TruCam.

Вважає, що поліцейським ОСОБА_6 проігноровано ст. 245 КУпАП.

На його запит зі Служби автомобільних доріг у Житомирській області Державного агентства автомобільних доріг України було отримано відповідь від 31.08.2020 №05-15/1781 з інформацією щодо встановлення дорожніх знаків: на ділянці з 186 км + 000 м по 188 км + 680 м АДМ М-21, де щодо нього було винесено адміністративну постанову серії ДП 18 №790601 поліцейським ОСОБА_6 .

Отже, дорожній знак 5.45, що сповіщає про початок населеного пункту с. Гуйва, розміщено із порушенням вимог ПДР, зокрема, п. 8.2-1, де зазначено, що: «порожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху. Якщо дорога має більше, ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги».

Вважає, що вказаний дорожній знак розміщений також із порушенням державних стандартів у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема, розташований на відстані 4 метрів обабіч від дорожнього покриття при визначених у вказаних стандартах 2-х метрах.

Окрім того, даний знак у сутінках та в темну пору доби практично не видно із дистанції, меншої ніж 100 м, оскільки, простір перед ним захаращений зеленими насадженнями (кущами).

З допиту як свідка ОСОБА_6 вбачається, що 10.07.2020 він заступив на службу в складі екіпажу 205 спільно зі старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 , на автодорозі М-21 у АДРЕСА_1 .

Того ж дня 10.07.2020, близько 20 год 24 хв, ним було зупинено транспортний засіб - автомобіль під керуванням ОСОБА_4 , за порушення п 12.4 Правил дорожнього руху, а саме перевищення швидкості руху у населених пунктах, де рух дозволено не більше 50 км/год.

Підійшовши до водія зазначеного транспортного засобу, а саме ОСОБА_4 , останньому було повідомлено про причину зупинки, при цьому, застосовувалось фіксування за допомогою нагрудної бодікамери.

ОСОБА_4 повідомив, що не керував зазначеним транспортним засобів, хоча під час зупинки знаходився за кермом зазначеного автомобіля.

ОСОБА_4 через деякий час пред`явив свої документи на право керування транспортним засобом, а саме посвідчення водія.

Оскільки правопорушення було зафіксовано та прилад TruCam, ОСОБА_6 було винесено постанову про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З допиту як свідка ОСОБА_5 вбачається, що 10.07.2020 він заступив на службу в складі екіпажу 205 спільно із сержантом поліції ОСОБА_6 на автодорозі М-21 у с. Гуйва Житомирської області.

Того ж, дня 10.07.2020, близько 20 год 24 хв, ОСОБА_6 було зупинено транспортний засіб - автомобіль під керуванням ОСОБА_4 , за порушення п.12.4 Правил дорожнього руху, а саме перевищення швидкості руху у населених пунктах, де рух дозволено не більше 50 км/год.

Водію ОСОБА_4 було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України, а також права, передбачені ст. 268 КУпАП

Також, водієві ОСОБА_4 було повідомлено, що подальший рух транспортного засобу забороняється, водій вимагав щоб його затримали. Проте підстав для цього не було. Через деякий час водій пред`явив свій паспорт громадянина України для початку розгляду справи, ознайомився із доказами правопорушення, та надав своє посвідчення водія для складання адміністративних матеріалів за ст. 122 ч. 1 КУпАП.

Після того, як водій пред`явив своє посвідчення, водієві було повідомлено, що рух транспортного засобу він може продовжити.

Оглядом оптичного носія інформації, наданого гр. ОСОБА_4 встановлено наявність у ньому відеофайлу із назвою «Vid-3», загальна тривалість відеозапису 36 хв 12 сек.

Оглядом відеофайлу встановлено, що на початку відеозапису особа у формі працівника поліції у світлоповертаючому жилеті спілкується із особою, яка перебуває у салоні автомобіля.

На 04 хв відеозапис у салоні переривається та продовжується на дорозі, де відбувається також словесний спір. При цьому, співробітник поліції не надає дозволу на рух автомобілем, пропонує поїхати у поліцію, а також між поліцейським та водієм відбувається словесний спір з приводу знання законодавства, Правил дорожнього руху, їх порушення.

На 13 хв 58 сек відеозапису працівник поліції пред`являє особі, яка, знаходиться поза відео ракурсом, пломбу на приладі TruCam.

На 15 хв 04 сек працівник поліції пред`являє особі, яка знаходиться поза відео ракурсом, свідоцтво про повірку приладу TruCam.

Із 16 хв 21 сек відбувається роз`яснення прав працівником поліції особі, яка знаходиться поза відеоракурсом, далі відбувається словесний спір між працівниками поліції та особою, яка перебуває поза відео ракурсом.

20 хв 50 сек працівник поліції починає роз`яснювати права. Далі відбувається спір з приводу порядку розгляду адмінсправи.

Із 28 хв 57 сек особа поза відеоракурсом звертається до працівника поліції з приводу подання клопотань.

Із 29 хв 57 сек особа поза відеоракурсом заявляє клопотання про правову допомогу адвоката, а також перенесення розгляду справи, у зв`язку із необхідністю скористатись правовою допомогою адвоката.

На 32 хв особа поза відеоракурсом заявляє клопотання про витребувовування схеми дорожнього руху на ділянці дороги.

На 33 хв відеозапису працівник поліції пред`являє особі поза відеоракурсом показники на приладі TruCam.

Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11.05.2020 адміністративний позов ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу задоволено та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №790601 від 10.07.2020 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, складену Інспектором роти №1 батальйону Управління, патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_6 , за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Твердження ОСОБА_4 про те, що іншими судами скасовувались постанови, складені працівниками УПП в Житомирській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , рішенням судів, що на його думку свідчить про вчинення зазначеними працівниками поліції кримінальних правопорушень, не може являтись предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000073, відомості у якому 29.09.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України.

Скасування судом постанов, винесених працівниками поліції, не являється автоматично доказом вчинення ними при складанні постанов кримінального правопорушення.

З приводу тверджень заявника ОСОБА_4 про те, що внаслідок неправомірних дій поліцейських йому заподіяно шкоду, еквівалентну 5000 Євро або 152500 грн, а також те, що мала місце упущена вигода, що виразилась в неможливості пройти ним онлайн-співбесіду з представником компанії ТОВ "ВІАТЕРА» на посаду, на якій він міг би отримати заробіток в сумі 2500 Євро щомісяця, встановлено наступне.

Так, ОСОБА_4 надано висновок спеціаліста в галузі психології психологічної студії ОСОБА_7 від 23.12.2021 №21, щодо обґрунтування та розрахунку моральної шкоди, відповідно до якого ОСОБА_8 завдано моральну шкоду у розмірі 149 500 грн.

Проте у висновку спеціаліста в галузі психології психологічної студії ОСОБА_7 від 23.12.2021 № 21 відсутні посилання на використання та застосування при визначенні розміру моральної шкоди офіційних методик проведення судових експертиз, щодо визначення моральної шкоди, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України.

Враховуючи викладене, зазначений висновок спеціаліста в галузі психології, не може братись до уваги.

Разом з цим, твердження ОСОБА_4 про те, що його нез`явлення на співбесіду в ТОВ «ВІАТЕРА», внаслідок чого він ніби то не був прийнятий на роботу з відповідною оплатою праці, не підтверджують те, що за результатами такої онлайн-співбесіди він гарантовано повинен був прийнятий на роботу з відповідною оплатою, а тому не може вважатись упущеною вигодою, яку він повинен був отримати.

Сприйняття ТОВ «ВІАТЕРА» складення стосовно особи адмінпротоколу та постанови за ймовірне вчинення адмінправопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, як ознаку неблагонадійності, являється суб`єктивним та не пов`язаним із об`єктивними обставинами.

З приводу доводів заявника ОСОБА_4 щодо «незаконної», на його думку, поведінки працівників поліції та, як стверджує ОСОБА_4 , «самоправного» використання ними спеціального технічного засобу, то відповідно до вимог ч.1 ст.365 КК України кримінальна відповідальність настає за перевищення службових повноважень, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян.

Відповідно до вимог Примітки 1 до ст. 364 КК України, істотною шкодою у ст. 365 КК України вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Разом з цим, під час проведення досудового розслідування заподіяння істотної шкоди, яка б в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, ОСОБА_4 внаслідок накладення працівниками УПП в Житомирській області адміністративного стягнення, не встановлено.

Проведеним досудовим розслідуванням в діях працівників УПП в Житомирській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлено відсутність складів кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України.

Склад перевищення влади або службових повноважень (ч.1 ст. 365 КК України) передбачає заподіяння істотної шкоди. Істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян (пункт 4 примітки до ст. 364 КК України).

У постанові Верховного Суду України від 27 жовтня 2016 року (провадження № 5-99кс16) зазначено, що диспозиція ч. 1 ст. 364 і ч. 1 ст. 365 КК, якими передбачено відповідальність за заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або громадським чи державним інтересам, чи інтересам юридичних осіб, може становити не лише майнову шкоду, а й включати прояви немайнової шкоди, але тільки ті, які можуть одержати майнове відшкодування (як істотна шкода може враховуватися будь-яка за характером шкода, якщо вона піддається грошовій оцінці та відповідно до такої оцінки досягла встановленого розміру).

Верховний Суд України зазначив, що має бути чітко встановлено і доведено, що саме вчинення того чи іншого службового злочину стало причиною відповідних наслідків. Обчислення їх розміру, на думку суду, має бути належним чином підтверджено і не викликати сумніву.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду, постановляючи ухвалу від 30.08.2018 №13-40кс18, не знайшла підстав для відступу від існуючої правозастосовчої практики, орієнтованої лише на кількісний (вартісний) показник виміру істотної шкоди, заподіяної охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб.

Таким чином, виходячи з буквального розуміння змісту п.4 примітки до ст. 364 КК України, істотна шкода може мати виключно матеріальний вимір і перераховуватися в матеріальний еквівалент.

Одним з елементів об`єктивної сторони злочинів, передбачених ч.1 ст.365 КК України, є наслідок у вигляді завдання істотної шкоди, яка виражається у матеріальному вигляді.

Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження №0000073 від 29.09.2020, слідчий виходив з того, що під час проведення досудового розслідування заподіяння істотної шкоди, яка б в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, ОСОБА_4 внаслідок накладення працівниками УПП в Житомирській області адміністративного стягнення, не встановлено.

Слідчий суддя погоджується із викладеним слідчим в оскаржуваній постанові обґрунтування того, що не встановлено заподіяння ОСОБА_4 істотної шкоди за обставин, про які йдеться.

Щодо посилання заявника на те, що слідчим не було проведено ряду слідчих дій, які, на думку ОСОБА_4 , є обов`язковими у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя зазначає, що положеннями ст.26 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 40 КПК України визначено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

При проведенні досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення.

Оскільки слідчий на власний розсуд визначає об`єм слідчих дій, які на його думку, будуть достатніми для встановлення всіх обставин кримінального провадження, тому доводи заявника щодо непроведення слідчим певних слідчих дій, є безпідставними.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що ОСОБА_4 звертався до слідчого з клопотаннями про проведення певних слідчих дій.

У скарзі ОСОБА_4 також посилається на те, що у ході розгляду справи про скасування постанови слідчого щодо закриття кримінального провадження №0000073 у травні 2023 року у Житомирському апеляційному суді у справі №295/8199/22, було встановлено, що поліцейський ОСОБА_5 на етапі досудового слідства надав завідомо неправдиві показання, щодо обставин подій 10.07.2020. За даним фактом Корольовський районний суд м. Житомира ухвалою від 23.06.2023 по справі №296/5810/23 зобов`язав прокурора прокуратури Житомирської області внести відомості до ЄРДР.

Однак, будь яких доказів того, у справі №295/8199/22 було встановлено, що поліцейський ОСОБА_5 надав завідомо неправдиві показання щодо обставин подій 10.07.2020, до скарги не долучено.

Зі змісту ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 23.06.2023 у справі №296/5810/23 не вбачається за можливе встановити, за яким фактом ОСОБА_4 звернувся із завою про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань підтверджує лише факт звернення заявника до правоохоронного органу, та за відсутності остаточного рішення у кримінальному провадженні, не є беззаперечним доказом вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя не погоджується з доводами ОСОБА_4 про те, що судові рішення щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №790601 від 10.07.2020 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, складеної Інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_6 , за ч. 1 ст.122 КУпАП, прямо вказують на склад кримінального правопорушення в діях поліцейських за ст.ст. 365, 366 КК України.

Зазначеним рішенням встановлена невідповідність дій працівників УПП в Житомирській області вимогам чинних нормативно-правових актів, разом з тим, досудовим розслідуванням не встановлено, що такі дії є кримінально-протиправним посяганням та мають ознаки складів кримінальних правопорушень, що підтверджується зібраними у ході кримінального провадження доказами.

Щодо посилання ОСОБА_4 на те, що прокурор 08.08.2023 направив слідчому ДБР вказівку про розгляд заяви ОСОБА_4 щодо визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000073, однак слідчий за результатами розгляду заяви постанови не виніс, процесуальних рішень не прийняв, що є порушенням вимог КПК України, слідчий суддя зазначає, що у матеріалах кримінального провадження вказівки прокурора від 08.08.2023, відсутні.

У відповідності до ч. 4 ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Із встановлених судом обставин вбачається, що досудове розслідування проведено у обсязі, який дозволяє встановити відсутність складу кримінального правопорушення та прийняти рішення про закриття кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчим наведено фактичні обставини та відповідні докази, які дозволяють зробити однозначний висновок, що не залишає місця сумнівам, про наявність достатніх підстав для закриття кримінального провадження, у даному випадку, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, а доводи скарги базуються на суб`єктивному сприйняття ОСОБА_4 обставин події, власному баченні порядку досудового розслідування та спростовуються змістом постанови та матеріалами кримінального провадження.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

У відповідності до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчиненні дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя вважає, що оскаржувана у справі постанова про закриття кримінального провадження є обґрунтованою, натомість, доводи скарги про неповноту досудового розслідування та передчасність рішення про закриття кримінального провадження спростовані у ході розгляду скарги. Відтак, скарга на постанову про закриття кримінального провадження задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 284, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження №0000073 від 29.09.2020 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оголошення повного тексту ухвали - о 16 год 50 хв 25.09.2023.

Слідчий суддя: ОСОБА_1