ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14 лютого 2024 року м. Фастів Київська область

Слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , дослідивши матеріали скарги ОСОБА_2 в порядку ст. 303, 304 КПК України, на постанову від 07.02.2024 про відмову в задоволенні клопотання від 05.02.2024 про відсторонення дізнавача ОСОБА_3 від проведення досудового розслідування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , яка є потерпілою в кримінальному провадженні № 0000231 від 01.09.2020 року, правова кваліфікація за ч. 2 ст. 125 КК України, звернулася з скаргою до слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області на постанову начальника СД Фастівського РУП ГУ НП в Київській області про відмову в задоволенні її клопотання про відсторонення дізнавача ОСОБА_3 від проведення дізнання у кримінальному провадженні № 0000231 від 01.09.2020 року за неефективне проведення дізнання. В обґрунтування скарги посилається на те, що в провадженні дізнавача ОСОБА_3 перебуває вказане кримінальне провадження. Досудове розслідування ведеться вкрай неефективно. В скаржника дії дізнавача викликають сумніви в неупередженості у проведенні досудового розслідування в даному кримінальному провадженні. Начальником СД Фастівського РУП ГУ НП в Київській області прийнято постанову яка є необґрунтованою, невмотивованою та незаконною, яка підлягає до скасування. Просить скасувати вказану постанову та задовольнити клопотання про відведення дізнавача у кримінальному провадженні № 0000231.

Дослідивши скаргу та додані до такої матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

На стадії досудового розслідування кримінального провадження контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні здійснює слідчий суддя відповідно до його повноважень у порядку, передбаченому КПК України, що встановлено п. 18 ст. 3 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При цьому ч. 1 ст. 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

За змістом ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Що стосується процесуальних рішень слідчого, дізнавача або прокурора, то на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування; рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження; рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи; рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим; рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу; рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування; повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримніального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом; відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

В той же час в порядку п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України підлягає оскарженню під час досудового розслідування процесуальне рішення прокурора, слідчого у формі постанови про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно зі ст.ст. 223-245 КПК України до слідчих (розшукових дій) процесуальний закон відносить: допит, пред`явлення особи для впізнання, пред`явлення речей для впізнання, пред`явлення трупа для впізнання, обшук, огляд, слідчий експеримент, освідування особи, отримання зразків для експертизи, залучення експерта.

Види негласних слідчих (розшукових) дій та порядок їх проведення регламентовані Главою 21 КПК України.

За змістом ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова.

Зі змісту поданої скарги вбачається, що 05.02.2024 року заявник звернулася до начальника сектору дізнання Фастівського РУП ГУ НП в Київській області з клопотанням про відсторонення дізнавача сектору дізнання Фастівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 від проведення досудового розслідування за неефективне дізнання та просила призначити іншого дізнавача для подальшого досудового розслідування.

Постановою начальника сектору дізнання Фастівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 від 07.02.2024 було відмовлено у задоволенні вищевказаного клопотання.

В прохальній частині скарги порушується питання про скасування зазначеної постанови начальника сектору дізнання про відмову у задоволенні клопотання від 07.02.2024.

Тоді як в порядку ст. 303 КПК України може бути оскаржено рішення слідчого, прокурора, прийняте за результатами розгляду клопотання учасника кримінального провадження в порядку ст. 220 КПК України, про відмову в його задоволенні про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Зазначеною нормою закону не передбачено оскарження слідчому судді постанови про відмову в задоволенні клопотання про відведення дізнавача від проведення досудового розслідування.

Отже, заявником подано скаргу, яка не підлягає розгляду в порядку ст. 303 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягають оскарженню.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Здійснення у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, судового контролю за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженню належить до повноважень слідчого судді.

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Звольський та Звольська проти Чешської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic, заява № 46129/99, п. 46, Европейського суду з прав людини 2002 - ІХ вказано, що тлумачення національного законодавства, зокрема, процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженні здійснюється судами.

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України "(Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74 - 75, рішення від 07 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально - правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

У справі «Preda and Dardari v. Italy (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь - яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах « Осман проти Сполученого королівства » від 28 жовтня 1998 року та « Круз проти Польщі » від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Слідчий суддя вважає, що вимоги скарги не є предметом розгляду відповідно до ст. 303 КПК та не належать до предмета оскарження відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК.

Враховуючи викладене, оскільки заявником заявлені вимоги, що не входять до переліку, визначеного в ст. 303 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за даною скаргою.

Керуючись ст.ст.303, 304 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 в порядку ст. 303, 304 КПК України, на постанову від 07.02.2024 про відмову в задоволенні клопотання від 05.02.2024 про відсторонення дізнавача ОСОБА_3 від проведення досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_5 соловей