Справа № 462/6093/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/60/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 січня 2024 року про обрання

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Червоноград Червоноградського району Львівської області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому в силу ст.89 КК України, обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.289, ч.3 ст.289 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

встановила:

вищевказаною ухвалою клопотання прокурора задоволено. Обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 07.03.2024 року включно та визначено заставу у розмірі 230 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 696440 грн.

Роз`яснено обвинуваченому його обов`язки у разі внесення застави.

На дану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та застосувати запобіжній захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник покликається на те, що підстав для обрання найтяжчого запобіжного заходу обвинуваченому не має, а клопотання сторони обвинувачення є необґрунтованим, а відповідно ухвала суду безпідставна та необґрунтована.

Вважає, що до ОСОБА_6 можна застосувати менш тяжкий запобіжний захід, зокрема у вигляді домашнього арешту, оскільки обвинувачений раніше не судимий, має родину, на утриманні ,зокрема, матір , дружину та дитину, постійне місце проживання, роботу, позитивно характеризується за місце проживання. Зазначає, що вказані обставини свідчать про відсутність ризиків та абсолютну достатність убезпечення від можливих ризиків за допомогою запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Зазначає, що відсутні будь-які об`єктивні дані, які б свідчили, що ОСОБА_6 у будь-який спосіб намагатиметься впливати на будь-яких учасників кримінального провадження. ОСОБА_6 зацікавлений в справедливому та безсторонньому розслідуванні.

Застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за постійним місцем проживання з 17.11.2025 року в АДРЕСА_1 забезпечить усі процесуальні обов`язки обвинуваченого та саме перебування ОСОБА_6 з браслетом на нозі контроль його перебування а межах територіальної одиниці.

Щодо розміру застави, яку визначено обвинуваченому, то жодного обґрунтування такого забезпечення не наведено. Зважаючи на заробітну плату обвинуваченого, навіть мінімальний розмір застави - вісімдесят розмірів прожиткових мінімумів є занадто великим, щоб сплатити такий.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу (його продовження) є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження на даний час Святошинським районним судом м.Києва здійснюється судовий розгляд обвинувального акта відносно ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України (справа №759/17269/19), під час якого обвинувачений на виклики суду не з?явився, у зв?язку з чим ухвалою суду від 26.12.2023 року до нього було застосовано привід.

Окрім того, Залізничним районним судом м.Львова здійснюється судовий розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України (справа №759/17269/19) під час якого обвинувачений на виклики суду не з?явився, у зв?язку з чим ухвалою суду від 17.03.2021 року був оголошений у розшук. В подальшому, ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 21.09.2023 року припинено розшук обвинуваченого ОСОБА_6 та поновлено кримінальне провадження, оскільки на адресу Залізничного районного суду м.Львова надійшло повідомлення із Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області про те, що встановлено місцезнаходження ОСОБА_6 , у якого відібрано пояснення та зобов`язання в найкоротший термін з`явитися до суду. Проте, обвинувачений ОСОБА_6 в Залізничний районний суд м.Львова не з?явився, у зв?язку з чим ухвалою суду від 21.09.2023 року він був оголошений у розшук.

Обвинувачений ОСОБА_6 знаючи, що відносно нього судами здійснюється судове провадження у трьох кримінальних провадженнях, в тому числі і даному кримінальному провадженні, не цікавився розглядом справи та не повідомляв суд про його місце проживання чи місцеперебування, їх зміну, суд вважає, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі, зможе залишити місце свого проживання та ймовірніше за все і надалі буде робити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На переконання колегії суддів, без застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він зможе переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.289 КК України, за яке передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі на строк до 5 років та ч.3 ст.289 КК України, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави і, що інший менш суворий запобіжний захід, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.

Окрім того, стороною захисто не надано підтвердження тому, що обвинувачений працевлаштований, з його слів має цивільну дружину та малолітнього сина, 2016 року народження.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, судом першої інстанції правильно враховано суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні котрого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_6 , особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, не працює, взято до уваги зібрані матеріали кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наявні та не зменшились, з врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_6 , та даних про особу обвинуваченого, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано обрав запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені вище ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими матеріалами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, у справі «Москаленко проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави обвинуваченому дотримався вимог кримінального процесуального закону та постановив ухвалу у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі повної і об`єктивної оцінки наявних у суду матеріалів, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною й обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 січня 2024 року про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4