Справа № 752/6649/17
Провадження по справі № 1-кп/752/92/24
В И Р О К

іменем України

"25" січня 2024 р. Голосіївський районний суд м. Києва у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження, данні про яке 28.05.2016 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005557, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, що має повну середню освіту, працюючої адміністратором у ФОП ОСОБА_7 , у розлучені, яка позбавлена батьківських прав стосовно дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3., має реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

17.07.2006 вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 595 грн.,

19.12.2006 вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України відповідно до ч.4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, звільненої від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України на строк 3 роки;

10.12.2007 вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, відповідно до ст. 71КК України шляхом приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 19.12.2006 остаточно до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

12.05.2008 вироком Печерського районного суду м. Києва за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ч.4 ст.70 КК України з урахуванням покарання, призначеного за попереднім вироком від 10.12.2007, шляхом часткового складання покарань до позбавлення волі на строк 4 роки, невідбута частина покарання у виді 1 року 11 місяців 28 днів на підставі постанови Уманського міськрайонного суду від 17.12.209 замінена більш м`яке покарання у виді виправних робіт строком на строк 1 рік 11 місяців;

24.10.2011 вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч.2 ст.190 КК України (дата вчинення злочину 08.03.2010) до позбавлення волі на строк 1 рік, відповідно до ст.71 КК України шляхом приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 12.08.2008, остаточно до позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, звільнена з Київського СІ 20.12.2011 за відбуттям строку покарання;

03.07.2014 вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України (дата вчинення злочину 08.01.2014) до позбавлення волі на строк 3 роки, звільнена від відбування покарання на підставі п. г) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році»;

31.03.2016 вирком Голосіївського районного суду м. Києва за ч.2 ст.309 КК України (дата вчинення злочину 10.07.2014) до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки;

13.03.2017 вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч.2 ст.185 КК України (дата вчинення злочину 13.06.2016) до позбавлення волі на строк 2 роки;

07.08.2018 вироком Апеляційного суду м. Києва за ч.3 ст. 186 КК України (дата вчинення злочину до 03.05.2015) позбавлення волі на строк 4 роки, відповідно до ст. 70 КК України за сукупності злочинів до позбавлення волі на строк 4 роки, відповідно до ст.71 КК України шляхом часткового приєднання покарання невідбутої частини покарання за вироком від 31.03.2016, остаточно до позбавлення волі на строк 05 років 06 місяців, постановою ВСУ від 04.02.2020 строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 07.08.2018 зарахований у строк покарання на підставі ч.5 ст. 72 КК (у редакції Закону України № 838-VIII) з розрахунку день за два;

13.11.2019 вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч.2 ст.309 КК України (дата вчинення злочину 12.021019) до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Апеляційного суду м. Києва від 07.08.2018, остаточно до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, строк відбування покарання обрахований з 13.03.2017 на підставі ч.5 с.72 КК України (в редакції Закону №2046-VІІІ) та у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 14.09.2016 по 20.06.2017 із розрахунку один день за два, 03.08.2021 ухвалою Київського апеляційного суду вирок від 13.11.2019 змінений в частині на ч.1 ст.309 КК України (у редакції Закону України №2617-VIII від 22.11.2018) до обмеження волі на строк 3 роки, з вироку сулу виключено посилання про призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, визнана такою, що повністю відбула покарання за ч.1 ст.309 КК України,

яка була етапована ухвалою Голосіївського районного суду від 02.10.2018 до ДУ «Київський слідчий ізолятор» для розгляду даного провадження, звільнена за відбуттям строку покарання 21.04.2021,

обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 , .,

захисника - ОСОБА_9 ,

потерпілої - ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

встановив:

27.05.2016 о 16 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у парку «Голосіївський», який розташований по проспекту Голосіївський, 87 у м. Києві, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, підійшла до раніше незнайомої ОСОБА_10 , яку попросила надати мобільний телефон для здійснення дзвінку. Коли ОСОБА_10 на її прохання зробила телефонний дзвінок на повідомленим номером, ОСОБА_6 , діючи умисно повторно з корисливих мотивів, вихопила з рук ОСОБА_10 мобільний телефон «Samsung Galaxy» та почала відходити від неї. На неодноразові прохання ОСОБА_10 повернути телефон ОСОБА_6 не реагувала. Спроби потерпілої повернути телефон не мали результатів, зокрема з причин того, що вона не могла продовжити переслідування та віддалитися від дітей, з якими перебувала у парку, що дало можливість ОСОБА_6 завершити свій умисел та вона заволоділа мобільним телефоном, залишивши місце подій, чим завдала ОСОБА_11 майнову шкоду в розмірі 1500грн.

Таким чином суд визнає винуватою ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_6 винуватість у пред`явленому обвинувачені визнала частково. Надала показання за змістом яких зазначила, що факт заволодіння телефоном потерпілої, мав місце, але обставини, за яких вона це вчинила, зі спливом значного часу з часу подій та її стан у той період, коли вона зловживала наркотичними засобами, не пригадує. Навесні 2016 року гуляла Голосіївським парком й розмовляла по телефону. Сварилися з чоловіком, була у збудженому стані. Її телефон розрядився та вона попросила у перехожого зателефонувати. Жінка погодилася та сама надала їй телефон. Вона зателефонувала по продовжила розмову. Була у такому збудженому та знервованому стані, що можливо і не чула, як потерпіла просила повернути телефон. Не пригадує, щоб особа, яка дала їй телефон, билася із нею та або переслідувала її по парку. Куди вона поділа телефон не пригадує. Шкодує про вчинене, але просила врахувати, що можливо у той час перебувала у стані наркотичного сп`яніння, тому не віддавала ради своїм діям.

Потерпіла ОСОБА_10 в режимі відеоконференції надала показання за змістом яких зазначила, що у 2016 році приїхала до м. Києва та працювала нянею. Навесні гуляла у парку із дітьми, одна з яких була у візочку. До неї підійшла жінка та попросила зателефонувати з її мобільного телефону, який вона тримала в руках. Вона телефон не надала, але сама набрала той номер, який повідомила жінка. На її виклик не відповіли, та у цей час до неї зателефонувала донька, з якою вона почала розмовляти. Жінці це не сподобалося та вона знов почала просити зателефонувати. Вона завершила розмову та знов набрала той номер, якій їй повідомила жінка. Остання раптово підійшла до неї та вихопила з руки мобільний телефон та приклала його до власного вуха. Але вона зрозуміла, що розмови не було, оскільки чула звук виклику. Неодноразово просила повернути телефон. Жінка не реагувала та почала віддалятися із ним, відходячи від неї. Вона слідувала за нею, схопила за одяг. Між ними почалася бійка, під час якої вона отримала подряпини. Жінка телефон не повертала та сказала, що в неї тяжкі хвороби та вона може заразитися через кров. Під час бійки розірвався пакет, який був при жінці, та з нього випали медичні шприци тощо. Потім жінка викинула телефон, але ввела її в оману, оскільки то був не її телефон. Жінка з її телефоном продовжувала віддалятися та втекла. Вона не могла переслідувати її оскільки хвилювалася за дітей. До неї підійшла жінка та викликала поліцію. Заперечує, що могла добровільно надати телефон, оскільки він містив важливу інформацію. Телефон їй не повернули, шкоду обвинувачена у вигляді вартості телефону не відшкодувала.

Свідок ОСОБА_12 , допитана в судовому засіданні в режимі відеоконференції, надала показання за змістом яких зазначила, що була свідком подій, коли у 2016 жінка бігла з візочком у Голосіївському парку та кричала, що у неї викрали телефон. Жінка була із двома дітьми. Вона підійшла до неї. Потерпіла розповіла, що незнайома особа попросила телефон, а потім з ними втекла. Вона викликала поліцію, та коли чекала на її приїзд, здалеку побачила ту жінку, яка викрала телефон, оскільки на неї вказала потерпіла.

У доведення винуватості обвинуваченої, прокурор також надав ряд письмових документів, які були досліджені судом:

-витяг з ЄРДР, відповідно до якого відомості до реєстру за №0005557 були внесені 28.05.2016 о 10 год. за матеріалами ЄО 34300 від 27.05.2016 про відкрите заволодіння мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_10 невідомою жінкою о 16 год. 30 хв. у парку Голосіївському, попередня кваліфікація ч.2 ст. 186 КК України;

-протокол відповідно до якого 27.05.2016 слідчий відібрав заяву від ОСОБА_10 про відкрите заволодіння її мобільним телефоном «Samsung Galaxy» в Голосіївському парку;

-фотознімок коробки з-під мобільного телефону Samsung Galaxy Ace, емей НОМЕР_1 та товарний чек та телефон, де визначена вартість 1500грн.;

-протокол огляду місця подій, складений слідчим 27.05.2016 відповідно до якого у Голосіївському парку за адресою проспект Голосіївський, 87 у м. Києва була оглянута ділянка, на якій розташована лавочка на якій виявлені жіноча кофта, карта приват, мобільний телефон Самсунг Дуо. Поруч з лавкою на відстані пакет з надписом «АТБ» в якому виявлені заставні білети, банківські картки, аркуші паперу, ключі, сім-картки, шприци медичні, косметика тощо. Виявлені речі були вилучені,

-протоколи від 28.05.2016 відповідно до яких потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_12 у пред`явлених ним фотознімках впізнали особу, яка 15.06.2016 у Голосіївському парку відкрито заволоділа мобільним телефоном. Фотознімок особи, яку впізнали, встановлена як ОСОБА_6 ;

-повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, від 08.06.2016, складене слідчим ОСОБА_13 ;

-постанова в.о. начальника СВ Голосіївського УП про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні, постанови про групи слідчих та прокурорів, про зупинення та відновлення провадження;

-повідомлення про завершення досудового розслідування та знайомлення ОСОБА_6 з матеріалами кримінального провадження, яке відбулося 23.02.2017.

Аналізуючи надані стороною обвинувачення докази на предмет їх допустимості, належності та взаємозв`язку, вислухавши доводи сторони захисту, суд прийшов до наступних висновків.

Обставини, за яких відбулося викрадення майна потерпілої, доводяться показаннями потерпілої, свідка та частково обвинуваченої.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_10 , суд вважає їх такими, що узгоджуються між собою, з показаннями свідка та наявними в справі доказами. Так суд встановив, що потерпіла та обвинувачена не були знайомі. Показання потерпілої про те, що вона не мала наміру надавати свій телефон сторонній, невідомій особі, яка перебувала у збудженому стані, суд вважає логічними. Показання свідка ОСОБА_12 також доводять показання потерпілої в частині того, що мобільний телефон вибув з володіння потерпілої та вона намагалася його повернути, слідуючи за особою, яка ним заволоділа та видавала особу, яка розмовляє по телефону. Прохання потерпілої до свідка про допомогу та виклик поліції, також свідчать про те, що невідома особа заволоділа її телефоном.

Показання обвинуваченої щодо відсутності у неї умислу на відкрите заволодіння майном, суд відхиляє. Так, відповідно до ч.1 ст.186 КК з об`єктивної сторони грабіж це відкрите викрадення чужого майна, тобто вилучення майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Одночасно і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення. Але вона ігнорує це.

Так потерпіла зазначала, що невідома особа вихопила телефон з рук та на її неодноразові прохання повернути його не реагувала. Свідок також в своїх показаннях вказувала на те, що жінка з візочком бігла за іншою по парку та вимагала повернути телефон.

Вказані показання доводять, що ОСОБА_6 відкрито викрала мобільний телефон потерпілої у присутності останньої. Суд відхиляє показання обвинуваченої в яких вона зазначає, що не мала умислу на відкрите заволодіння телефоном, оскільки потерпіла надала телефон добровільно. При цьому суд бере до уваги показання потерпілої, яка зазначила, що телефон з її рук був вирваний. Також відкрите заволодіння доводиться активними діями потерпілої, яка протягом певного часу намагалася повернути телефон, вимагала його повернення, переслідувала певний час. Доказів того, що потерпіла обмовляє обвинувачену, судом не встановлено.

Наявність у потерпілої мобільного телефону, його марка, модель та вартість, доводиться наданими нею слідчому упакування з телефону та чеку.

Винуватість обвинуваченої у відкритому заволодінні майном потерпілої також доводиться її показаннями, в яких ОСОБА_6 не заперечувала, що події, коли вона навесні 2016 у парку Голосіївському попросила у перехожого мобільний телефон мали місце. Окрім того, суд бере до уваги данні протоколів від 28.05.2016, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_12 у пред`явлених ним фотознімках впізнали особу, яка 15.05.2016 у Голосіївському парку відкрито заволоділа мобільним телефоном. Фотознімок особи, яку впізнали, належить ОСОБА_6 . Вказані протоколи суд вважає належними та допустимими доказами, оскільки слідчі були проведені з дотриманням вимог ст.228, 231 КПК України.

Показання потерпілої в частині завдання їй обвинуваченою тілесних ушкоджень під час заволодіння телефоном, суд відхиляє, оскілки вони не доводяться іншими доказами, зокрема наявність у потерпілої тілесних ушкоджень не була зафіксована, про них потерпіла також не вказувала у заяві.

Окрім того, суд відповідно до ст. 337 КПК України розглядає провадження в межах пред`явленого обвинувачення, а така кваліфікуюча ознака, як застосування насильства при вчинені грабежу, ОСОБА_6 не інкримінується.

Посилання прокурора як на доказ винуватості ОСОБА_14 на протокол огляду місця подій від 15.05.2016, не може бути прийнятий судом, як допустимий та належний доказ, оскільки він не містить у собі прямих або непрямих доказів належності виявлених та вилучених під час огляду земельної ділянки у парку Голосіївському речей ОСОБА_6 . Відношення вищезазначених речей до подій, вчинення яких інкримінується ОСОБА_6 , стороною обвинувачення також не наведено. Під час досудового розслідування вилучені речі для впізнання ОСОБА_6 не пред`являлися.

З урахуванням наведеного, дії ОСОБА_6 , які полягали в умисному відкритому викраденні чужого майна потерпілої, в наслідок яких ОСОБА_10 була завдана майнова шкода, яка кваліфіковані із грабіж, вчинений повторно, враховуючи, що на момент вчинення злочину вона мала незняті і непогашені судимості, зокрема і за злочин проти власності, суд вважає доведеними на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

При обранні покарання ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, обставини за яких він був вчинений, данні про її особу.

Так, даний злочин ОСОБА_6 вчинила в період іспитового строку, оскільки вирком Голосіївського районного суду м. Києва від 31.03.2016 була засуджена за ч.2 ст.309 КК України (дата вчинення злочину 10.07.2014) до позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки.

Окрім того, на момент вчинення злочину ОСОБА_6 мала численні судимості за злочини зокрема і проти власності, які не були погашені або зняті у визначеному законом порядку.

Шкода, яка завдана злочином, потерпілій не відшкодована.

Обвинувачена на момент розгляду даного провадження у розлучені, працює адміністратором у ФОП ОСОБА_7 , що доводиться даними наказу розпорядження про прийняття на роботу від 05.12.2023, позбавлена батьківських прав стосовно дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3. На обліку і лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Між тим, згідно довідки реабілітаційного центру «Фавор», вих № 349 від 03.11.2023, 15.04.2022 розпочала реабілітацію від залежності та пройшла курс психілогічного відновлення. Займає добровільну посаду консультанта з хімічної залежності. Позитивно характеризується директором Громадської організації «Серце Фавору» від 32.01.2024. Має почесну грамоту за особистий внесок у розвиток волонтерського руху, активну громадянську позицію у підтримці Збройних Сил України з нагоди Міжнародного Дня волонтера від голови Голосіївської районної в мю. Києві ДА ОСОБА_15 від 04.12.2023. Має ряд тяжких захворювань, враховуючи дані вироку суду від 03.07.2014, яким ОСОБА_6 була звільнена від відбування покарання на підставі п. г) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_16 судом не встановлено. Часткове визнання вини не може вважатися обставиною, яка пом`якшує покарання.

Про обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої відповідно до вимог ст.67 КК України, прокурором не заявлено.

Враховуючи дані про особу обвинуваченої, відсутність як пом`якшуючих, так і обтяжуючих обставин, невідшкодовану потерпілій суму матеріальних збитків, суд приходить до висновку, про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

Хоча злочин ОСОБА_6 вчинила в період іспитового строку, призначеного їй вирком Голосіївського районного суду м. Києва від 31.03.2016, між тим положення ст.71 КК України не можуть бути застосовані, оскільки вказаний вирок був поглинутий вироком від 07.08.2018 та ОСОБА_6 відбула покарання, як за вказаним вироком, так і іншими, зокрема: Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2017, вироком Апеляційного суду м. Києва від 07.08.2018, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2019.

Згідно вищезазначених вироків та даних про судимості ОСОБА_6 з 14.09.2016 утрималася під вартою в інших кримінальних провадженнях, за наслідками розгляду яких, строк її попереднього ув`язнення у період з 14.09.2016 по 07.08.2018 зарахований у строк покарання з розрахунку день за два на підставі ч.5 ст. 72 КК (у редакції Закону України № 838-VIII). Окрім того, у період з 08.08.2018 по 21.04.2021 ОСОБА_6 утримувалася в умовах Київського СІ, фактично відбуваючи покарання. Загальний реальний строк тримання під вартою (зокрема без даних про обрахунок відповідно до ч.5 ст. 72 КК (у редакції Закону України № 838-VIII) 4 роки 7 місяців та 7 днів.

Таким чином, у строк покарання ОСОБА_6 підлягає зарахуванню строк покарання, відбутого нею за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2019, яким були поглинуті покарання, призначені вироками Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2017 та вироком Апеляційного суду м. Києва від 07.08.2018 щодо обвинуваченої.

З урахуванням строку призначеного покарання у виді позбавлення волі за даним вироком та строком відбутого покарання за попередніми вироками, обвинувачена ОСОБА_6 є такою, що повністю відбула покарання за даним вироком.

Судові витрати, речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст. 370, 371, ч. 2 ст. 373, ст.374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання рахувати з 25.01.2024, зарахувавши у строк покарання, повністю відбуте нею покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2019. Вважати ОСОБА_6 такою, що повністю відбула покарання за даним вироком.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом 30 днів з дня його оголошення.

Відповідно до частин 3 і 6 ст.376 КПК України роз`яснити учасникам кримінального провадження їх права на ознайомлення із журналом судового засідання і подання на нього письмових зауважень, а також отримання копії повного тексту вироку негайно після оголошення.

Суддя ОСОБА_1