ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 628/2976/21 Номер провадження 11-кп/814/573/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 травня 2021 року за №0000289, за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 із доповненнями на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоіванівка Куп`янського р-ну Харківської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.3 ст.286-1 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо арешту майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 03 травня 2021 року приблизно об 11 годині 20 хвилин у порушення вимог п.п.2.1 «а», 2.9 «а», 12.3 ПДР України, керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем «ВАЗ-2105», н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим посвідчення водія відповідної категорії, поблизу опори лінії електромереж «ВЛ110 КВ Куп`янськ 330 Куриловка ОТП ГПП 2» по автодорозі із с. Новоосинове до смт Ківшарівка Куп`янського р-ну Харківської обл., маючи можливість своєчасно виявити на проїзній частині велосипедиста ОСОБА_9 , не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості, безпечного об`їзду перешкоди та вчинив зіткнення зі згаданим велосипедом, у результаті чого ОСОБА_9 впала на проїзну частину та їй було заподіяно тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.

В апеляційних скаргах:

прокурор ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21 вересня 2021 року в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.286-1 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років, в іншій частині вирок місцевого суду залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд при призначенні покарання належним чином не врахував те, що обвинувачений: раніше притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, був позбавлений посвідчення водія, натомість вчинив ДТП у стані алкогольного сп`яніння; визнав вину лише після повідомлення про підозру, не приймав участь у проведенні слідчого експерименту, не вибачився перед потерпілим і не відшкодував йому заподіяну внаслідок вчинення злочину шкоду;

обвинувачений ОСОБА_8 із доповненнями просить змінити вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21 вересня 2021 року та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі. Такі вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: він щиро розкаявся, сприяв у розкритті кримінального правопорушення, має на утриманні членів сім`ї; під час досудового розслідування слідчий застосовував до нього недозволені методи слідства.

17 січня 2022 року Харківським апеляційним судом залишено без задоволення клопотання захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , про поновлення строку на апеляційне оскарження та повернуто її апеляційну скаргу, а тому розгляд за цією апеляційною скаргою не здійснюється (а.п.162-163).

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_8 із доповненнями, просили призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись окрім наведених вище доводів на те, що місцевий суд безпідставно не допитав свідків і не врахував, що досудове розслідування було проведено неповно; позицію прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечив проти доводів апеляційної скарги з доповненнями сторони захисту, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги й апеляційної скарги з доповненнями та дійшла висновку про те, що вони не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Із системного аналізу кримінального процесуального закону та відповідно до практики Верховного Суду суд, перш ніж прийняти рішення про здійснення розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, повинен роз`яснити суть цієї норми, не обмежуючись цитуванням самої статті, а в доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння всіма учасниками судового провадження змісту даної норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися в добровільності їх позицій.

Отже, визнання вини, незаперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій, правильне розуміння й усвідомлення змісту обставин злочину, в якому особа обвинувачується, правові наслідки розгляду на підставі ч.3 ст.349 КПК України, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є передумовами можливості здійснення розгляду провадження в зазначеному порядку.

Таким чином законодавець створює процесуальні запобіжники від можливої недобросовісності та зловживання процесуальними правами учасників судового розгляду, які у випадку зміни правової позиції з метою скасування вироку місцевого суду, ухваленого в порядку ч.3 ст.349 КПК України, можуть в апеляційній скарзі відмовитися від визнання обставин, які визнавалися ними під час судового провадження.

Доводи обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів слідства є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

З журналів судових засідань і технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 здійснювався за спрощеною процедурою, під час якої місцевий суд за відсутності заперечень усіх учасників судового провадження обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів в повному обсязі й обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням даних щодо характеристики його особи.

У судовому засіданні першої інстанції обвинувачений, будучи забезпеченим участю захисника, повністю визнав вину, підтвердив і не оспорював обставини вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, у зв`язку з чим просив розглядати справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України. При цьому, місцевим судом було з`ясовано, чи правильно обвинувачений розуміє зміст обставин зазначених вище кримінальних правопорушень, які ним не оспорювались, чи немає сумнівів у добровільності позиції ОСОБА_8 , а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Після чіткого, детального та розгорнутого пояснення судом першої інстанції змісту норми ч.3 ст.349 КПК України ОСОБА_8 ствердно заявив про бажання здійснення судового розгляду за вказаним вище порядком (відповідно до ч.3 ст.349 КПК України). Захисник також підтримав наведену вище процедуру проведення розгляду справи.

Отже, були наявними всі передбачені законом умови та процесуальні гарантії, які захищали здатність обвинуваченого висловлювати свою справжню думку щодо обставин справи.

Більше того, на безпідставність тверджень ОСОБА_8 вказує також те, що версію про застосування до нього недозволених методів слідства він не повідомляв під час досудового розслідування, розгляду справи в суді першої інстанції та навіть при поданні апеляційної скарги, а вперше заявив про це через надзвичайно тривалий проміжок часу - на стадії апеляційного провадження 07 березня 2023 року, тобто майже через два роки з моменту вчинення ним злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Разом з цим, про неспроможність зазначених вище доводів обвинуваченого свідчить і те, що в результаті проведення уповноваженим органом офіційного розслідування за постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) ТУ ДБР у м. Полтава від 13 грудня 2023 року кримінальне провадження за заявою ОСОБА_8 з приводу застосування до нього недозволених методів досудового розслідування в кримінальному провадженні, яке є предметом апеляційного перегляду, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях слідчого СУ ГУНП у Харківській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Аргументи ж сторони захисту з приводу неповного проведення досудового розслідування кримінального правопорушення є необґрунтованими та не є предметом перевірки за обставин даної справи в силу ч.3 ст.349, ч.2 ст.394 КПК України, відповідно до яких судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення встановлених обставин кримінальних правопорушення, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Посилання обвинуваченого і його захисника на те, що місцевий суд не допитав свідків по справі колегія суддів уважає безпідставними, так як аналіз положень ч.3 ст.349 КПК України вказує на те, що предметом судового розгляду в досліджуваному випадку виступають обставини вчиненого кримінального правопорушення в контексті їх обсягу та змісту, що були підтверджені обвинуваченим, визнані та не оспорювались учасниками судового провадження, у зв`язку з чим до завдань суду першої інстанції при розгляді справи в спрощеному порядку не належало дослідження доказів щодо фактичних обставин пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, а завдання місцевого суду полягало в іншому - об`єктивно перевірити наявність підстав для застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, що було здійснено першою судовою інстанції з дотриманням вимог закону.

Наслідком розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, є те, що вона вирішується шляхом застосування особливого порядку судового провадження, що становить по суті відмову від низки процесуальних прав. Водночас, ані буква, ані дух ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод не заважають особі з власної волі відмовитися від цих гарантій (рішення Європейського суду з прав людини у спарі «Scoppola проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Отже, підстави для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як просила сторона захисту в засіданні апеляційного суду, є відсутніми.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості й суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, у ході якого ОСОБА_8 допустив грубі порушення ПДР України, керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та, не маючи спеціального права на це, в результаті чого настала смерть людини, особу обвинуваченого, який не судимий, одружений, має двох малолітніх дітей, не працює, перебуває на обліку в Куп`янському центрі зайнятості, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, не вживав заходів для відшкодування шкоди потерпілому, дані досудової доповіді про низький ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства, думку потерпілого щодо призначення ОСОБА_8 суворого покарання, наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття (в першій судовій інстанції), та відсутність обставин, що його обтяжують.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з позбавленням його права керувати транспортними засобами на тривалий строк, який почне обчислюватись із моменту відбуття обвинуваченим основного покарання.

Доводи ОСОБА_8 про його сприяння розкриттю кримінального правопорушення є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що поведінка обвинуваченого була проявом сприяння розкриттю злочину, направлена саме на активну та ініціативну допомогу слідству в установленні нових фактів і обставин кримінального правопорушення. У той же час, визнання ОСОБА_8 своєї вини та надання правдивих показань по обставинах злочину в суді першої інстанції ще не підтверджує такої обставини, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Названої вище обставини не встановлено й органом досудового розслідування в обвинувальному акті. До того ж, у засіданні апеляційного суду частина доводів ОСОБА_8 зводилась до оспорювання його винуватості у вчиненні злочину, за який його засуджено.

З огляду на відсутність декількох обставин, які би пом`якшували покарання та водночас істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, підстав для обрання ОСОБА_8 основного заходу примусу у вигляді обмеження волі, що є можливим лише в разі застосування положень ст.69 КК України, немає.

Призначене обвинуваченому покарання в межах санкції ч.3 ст.286-1 КК України, яке водночас не є мінімальним і максимальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом та розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга та апеляційна скарга з доповненнями не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 із доповненнями залишити без задоволення, а вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4