ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3372/23 Справа № 192/1189/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м .Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року, про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що засуджений є особою раніше неодноразово судимою, своєю поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання не довів свого виправлення. Згідно характеристики, за час відбування покарання засуджений характеризується посередньо, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користається при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, не бере участь у роботі самодіяльних організацій.

Також судом враховано, що дотримання порядку і режиму утримання під час перебування в колонії є обов`язком засудженого і не слугує підставою для звільнення від відбування покарання. Судом зазначено, що саме по собі відбуття 2/3 строку покарання засудженим, без врахування поведінки за весь період відбування покарання, не є достатніми підставами для умовно-дострокового звільнення засудженого, а доводи щодо незадовільного стану здоров`я, як підстави для звільнення врегульовано положеннями ст. 84 КК України.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року, скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити та звільнити його умовно достроково від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що висновки суду є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що за час відбування покарання довів своє виправлення. Зазначає, що судом не враховано, що усі застосовані стягнення погашені, а надана характеристики є необ`єктивною, оскільки ОСОБА_7 має тяжке захворювання ВІЛ, приймає участь у виховних заходах, дотримується розпорядку установи, має на утриманні малолітню дитину.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки, на його думку, засуджений не довів свого виправлення; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК Україниумовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що вказаних вимог закону судом першої інстанції при розгляді подання дотримано.

Згідно довідки та характеристики, що надані установою виконання покарань, ОСОБА_7 з 18 березня 2020 року знаходився в установах виконання покарань, кінець строку припадає на 18 березня 2024 року (а.с.7).

За час відбування покарання в Солонянській виправній колонії №21 характеризується посередньо, допустив чотири порушення режиму утримання, має 4 стягнення, одне з яких у виді суворої догани, останнє вчинене 09.01.2023 року, заохочень не має.

Головною підставою для умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі. Також колегією суддів враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_7 свого виправлення належною поведінкою за весь період відбування покарання, оскільки з часу перебування в установі виконання покарань не отримав не одного заохочення, порушував режим утримання, крім того активної участі у виховних заходах чи спеціалізованих програмах установи не приймає, через що у колегії немає підстав вважати, що засуджений своєю сумлінною поведінкою систематично доводить своє виправлення.

Більше того, засуджений за період відбування покарання має 4 стягнення, більшість з яких за порушення встановленого режиму, одне з них у виді суворої догани, крім того рішенням комісії установи ОСОБА_7 відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в застосуванні умовно- дострокового звільнення.

Також ОСОБА_7 є особою, яка раніше багаторазово притягувалась до кримінальної відповідальності, за попередніми вироками цей засуджений неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням, втім у кожному випадку він висловлену йому державою довіру не виправдовував та вчиняв нові злочини, що тягло призначення йому покарання за наступними вироками за правилами ст. 71 КК України.

Наведене свідчить про те, що останній схильний до системної протиправної поведінки, його особа має стійку антисоціальну спрямованість, а виправлення цього засудженого до повного відбуття призначеного покарання має беззаперечно підтверджуватись вагомими доказами, яких не вбачається.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених, та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та наявність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження, є безпідставними, оскільки судом досліджені та оцінені всі обставини, які мали значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року, про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4