Справа № 718/2986/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2023 року місто Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі колегії:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000121 від 14.07.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ставчани Кіцманського району Чернівецької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.357, ч.5 ст.361, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Ставчани Кіцманського району Чернівецької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заставнівського районного суду Чернівецької області на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч.4 ст.187, п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.357, ч.5 ст.361, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.4 ст.187, п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України.

04.12.2023 прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, які слугували для його обрання не зменшилися та не зникли, а завершити кримінальне провадження до спливу строку дії запобіжного заходу до 07.12.2023 року не можливо. Також зазначив, що інший, більш м`який запобіжний захід наразі не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Потерпіла ОСОБА_10 та її представник адвокат ОСОБА_11 до судового засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 просили в судовому засіданні відмовити в задоволенні заявленого клопотання з огляду не зменшення ризиків, які існували на час його обрання. Також заявили, що суворість ймовірного покарання, не може бути достатньою підставою під час оцінки ризику переховування від суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні також заявили про те, щ о прокурором не доведено неможливість застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу заявлених клопотань, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1-2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу (ч.ч.1, 2 ст.183 КПК України).

Метою тримання під вартою є, зокрема, запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення (п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України).

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим судом встановлено, що на даний час потерпіла, свідки кримінального провадження допитані, а отже ризик впливу на них відсутній.

Проте, ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, які враховувалися при застосуванні до обвинувачених даного виду запобіжного заходу і його продовженні, на час розгляду кримінального провадження у суді не відпали.

ОСОБА_5 ОСОБА_6 обвинувачується у вбивстві двох осіб, вчинених за попередньою змовою з корисливих мотивів, що є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я людини і за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі, з конфіскацією майна; особливо тяжкого злочину проти власності, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, поєднаного з проникненням у житло, за який передбачено покарання від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі; ОСОБА_5 у вчиненні кількох злочинів, спрямованих на заволодіння майном потерпілої в умовах воєнного стану. А отже, будучи обізнаними про ступінь тяжкості інкримінованих злочинів та покарання, яке їм загрожує, у разі визнання їх винуватими, існує реальний ризик того, що обвинувачені можуть вчинити спробу переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Обвинувачені є родичами, до затримання проживали за однією адресою, тобто були членами родини. При цьому, з оглядку на молодий вік, працездатність, офіційно працевлаштовані не були, міцних соціальних зв`язків не мали. ОСОБА_5 самостійно виховував малолітню дитину, але це жодним чином не виступило стримуючим фактором в його поведінці.

Виходячи з сутності обвинувачення, корисливості мотивів інкримінованих злочинів, відсутність у обвинувачених постійного джерела доходу, ризик того, що обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення з корисливих мотивів продовжує існувати.

На підставі наведеного, суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження прав обвинувачених перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи сторони захисту про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України.

Об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та подальшого продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Суд наголошує, що на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченим дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Інших даних, що унеможливлювали б продовження раніше застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суду не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що прокурор довів наявність ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які у сукупності з іншими встановленими обставинами виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою, а тому підстави для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 під вартою наявні та актуальні, а продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не стане достатнім для запобігання наведеним в ухвалі ризикам.

Враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства, суд на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України, не визначає розмір застави, як умови звільнення обвинувачених з-під варти.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 01.02.2024 року включно.

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 01.02.2024 року включно.

Копію ухвали після проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченим, захисникам та направити для виконання начальнику ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор», де утримуються обвинувачені.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Чернівецького апеляційного суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3