н/п 1-кс/953/8099/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2023 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

секретар судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого 1 відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харків, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у кримінальному провадженні № 0002511 від 26.07.2022,

у с т а н о в и в:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання, у якому слідчий просить обрати підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі ч. 6 ст. 193 КПК України розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження.

1. Зміст поданого клопотання

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 , являючись уродженцем та мешканцем м. Харкова, будучи тимчасово безробітним, до літа 2015 року проживав за місцем своєї реєстрації у кв. АДРЕСА_2 , та став свідком подій, які відбулися в Україні, пов`язаних з окупацією у березні-квітні 2014 року російською федерацією (далі - «рф») та подальшою анексією частини територій, а саме Автономної республіки Крим і м. Севастополя, а також зі встановленням на окупованих нею територіях окремих районів Донецької та Луганської областей окупаційних режимів «Донецька народна республіка» та «Луганська народна республіка».

Саме в той час ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що він є громадянином України, але, перебуваючи під впливом сепаратистських ідей, нав`язаних «рф» через засоби масової інформації, не маючи стійких патріотичних проукраїнських переконань, у ситуації, що склалася, весною 2015 року вирішив залишити Україну та виїхав за її межі до «рф» з метою стати на шлях протиправної діяльності проти основ національної безпеки України, пов`язаної з державною зрадою.

В подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи з початку 2015 року до початку березня 2022 року періодично на території «рф» та окупованих нею у 2014 році територіях окремих районів Донецької області, з метою втілення в життя задуманої ним державної зради спочатку, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності та національної безпеки України, встановив контакт з особами, які виражали інтереси і діяли від імені «рф», а саме, з представниками «головного управління генштабу збройних сил «рф», які дислокувались в той час у м. Донецьку, але особистість яких в ході досудового розслідування на даний час встановити не виявилось за можливе.

Таким чином, ОСОБА_7 у зазначений вище період часу, реалізуючи свій протиправний умисел, та, усвідомлюючи протиправний характер задуманого ним злочину, розпочав здійснювати і втілювати в життя комплекс протиправних дій триваючого суспільно небезпечного діяння, для досягнення своєї злочинної мети.

В подальшому 24.02.2022 російською федерацією, як державою-агресором, було першою застосовано збройну силу проти України і розпочато вчинення агресії, зумовлену з окупацією частини території держави Україна, в тому числі й ряду територіальних громад Харківської області, які межують з «рф», а також тимчасово окупованими територіями Луганської та Донецької областей.

При цьому ОСОБА_7 , за вище вказаних обставин перебував на тимчасово окупованій території України у м. Донецьку, тобто, за межами території, підконтрольній України.

Згідно з Конституцією України, вона є суверенною та незалежною державою, а її суверенітет поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагською конвенцією 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

В порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент «рф»), а також інші представники військово-політичного керівництва «рф», всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали із залученням підрозділів збройних сил «рф» агресивну війну та військовий конфлікт на території України.

Спочатку 22.02.2022 президент «рф», бажаючи розпочати ведення агресивної війни проти України, направив до ради федерації звернення про використання збройних сил «рф» за межами країни, яке було задоволено, а вже 24.02.2022 о 5 годині ранку ним було оголошено про рішення розпочати повномасштабне військове вторгнення в Україну.

В той же день, 24.02.2022, на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці збройних сил «рф», шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У відповідь на вказані дії держави-агресора 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, тобто, особливий правовий режим (політико-економічна ситуація), що введено в державі у зв`язку зі збройною агресією ворожої країни, «рф», та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню і органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав та свобод людини й громадянина і прав та законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Воєнний стан в подальшому було неодноразово продовжено у встановленому законодавством України порядку.

В той же час ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він є громадянином України, військовозобов`язаним, який перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , але, не маючи патріотичних переконань, у ситуації, що склалася, та з особистих інтересів і вигоди, оцінивши обстановку, що склалася після початку військової агресії з боку «рф», як держави-агресора, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку представників вказаної держави, вчинив умисні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення злочинної мети в цілях завершення розпочатого раніше тривалого злочину проти основ національної безпеки України, пов`язаного з державною зрадою, за наступних обставин:

Так, ОСОБА_7 наприкінці лютого на початку березня 2022 року, не маючи патріотичного наміру вступити до лав Збройних сил України в цілях захисту держави, продовжуючи виявляти бажання здійснити перехід на бік ворога вже в умовах воєнного стану з метою надання представникам держави-агресора будь-якої допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, підтримуючи тісні стосунки з особами, які виражали інтереси і діяли від імені «рф», добровільно вступив до лав збройних формувань держави-агресора у складі окремого підрозділу 16 бригади «головного управління генштабу збройних сил «рф».

Надалі він, перейшовши на бік ворога в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, проявляючи відкрито свою політичну асоціальність, нехтуючи норми моралі, у період березня-квітня 2022 року, добровільно виконував в інтересах ворога певні дії на шкоду інтересам України, приймаючи активну участь у бойових діях в населених пунктах Харківської області, а саме: АДРЕСА_3 .

Крім того, ОСОБА_7 , визначивши суб`єктивну цілеспрямованість своїх умисних дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, передбачаючи можливі наслідки своєї протиправної, злочинної діяльності, використовуючи фактор перебування у тісних стосунках з представниками «головного управління генштабу збройних сил «рф», 12.03.2022 через соціальну мережу «Однокласники» в Інтернеті намагався вияснити у раніше йому знайомої мешканки м. Харкова ОСОБА_9 місця дислокації військовослужбовців Збройних сил України (далі - ЗСУ) у АДРЕСА_4 .

Таким чином, він мав намір в подальшому отриману від ОСОБА_9 інформацію та відомості передати «кураторам» з «головного управління генштабу збройних сил «рф», щоб використати її для забезпечення проведення підривної діяльності проти України, що становило б реальну загрозу національній безпеці України, зокрема обороноздатності держави, та створювало б загрозу ураження особового складу, військової техніки збройних формувань України, а також зриву проведення військових операцій.

Однак, ОСОБА_9 , проявивши громадську свідомість та пильність, не погодилася надати йому цікаву для нього інформацію про місця розташування ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, ОСОБА_7 у зазначений вище період часу вчинив кримінально карані дії, пов`язані з державною зрадою, вчиненою в умовах воєнного стану, основними складовими взаємозв`язаними ознаками та мотивами якого є:

- спеціальний антидержавницький мотив - вчинення діяння на шкоду інтересам України;

- мета - заподіяння шкоди національній безпеці України;

- перехід на бік ворога та здійснення ним підривної діяльності проти України у вигляді вступу до лав збройних формувань держави-агресора у складі окремого підрозділу НОМЕР_1 бригади «головного управління генштабу збройних сил «рф» та участь в бойових діях під час військового стану проти Збройних сил України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України;

- намір отримати інформацію про місця дислокації військовослужбовців ЗСУ у м. Харкові з метою її передачі представникам збройних сил ворога;

- добровільний характер його протиправних, злочинних дій, здійснений з власного бажання, без фізичного та психічного примусу;

- спрямованість його триваючого суспільно небезпечного діяння, пов`язаного з переходом на бік ворога та наданням допомоги представникам держави-агресора в проведенні підривної діяльності проти України, і не приховане бажання цього, характеризуються його усвідомленістю того, що він вчинив державну зраду в умовах воєнного стану.

Разом з цим, 23.03.2023 в порядку ст.ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України.

Згідно з інформацією, отриманою в результаті проведення слідчих (розшукових) дій, ОСОБА_7 переховується від органу досудового розслідування на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр» №58 (7456), від 23.03.2023 яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора (23.03.2023) було опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_7 ,

за ч. 2 ст. 110 КК України, тобто у вчиненні умисних дій з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також публічні заклики та розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення таких дій, за попередньою змовою групою осіб.

На 27, 28 та 29 березня 2023 року ОСОБА_7 в порядку, передбаченому

ст. 135 КПК України, викликаний на 10 год. 00 хв. для проведення процесуальних дій вручення письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, допиту як підозрюваного, а також для участі у проведенні інших слідчих та процесуальних дій в рамках кримінального провадження №0002511 від 26.07.2022..

Однак, у зазначений час ОСОБА_7 не з`явився, причин своєї неявки не повідомив.

29.03.2023 у зв`язку із переховуванням підозрюваного від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також через відсутність інформації про місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_7 , останнього було оголошено в розшук на території України, розшук якого доручено ГВ КІБ Управління СБ України в Харківській області.

Крім того, 11.10.2023, ОСОБА_7 складено повідомлення про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченому

ч. 2 ст. 111 КК України, а саме: державній зраді, тобто діянні, умисно вчинене громадянином України в умовах воєнного стану на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, безпеці України шляхом переходу на бік ворога та надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Згідно з інформацією, отриманою в результаті проведення слідчих (розшукових) дій, ОСОБА_7 переховується від органу досудового розслідування на території тимчасово окупованій території України, що обґрунтовує неможливість вручити повістку про виклик особи, у зв`язку з чим, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр» №206 (7604), від 13.10.2023 яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора (13.10.2023) опубліковано повідомлення про нову підозру ОСОБА_7

слідчим за погодженням з прокурором 13.10.2023, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_7 повідомлено про нову підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України (опубліковано повідомлення про нову підозру на веб-сайті Офісу Генерального прокурора (13.10.2023) та в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), від ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

Таким чином 13.10.2023 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме: у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України в умовах воєнного стану на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, безпеці України шляхом переходу на бік ворога та надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

За наведених вище обставин, слідчий просить задовольнити клопотання.

2. Позиція учасників у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, яке просив задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник у судовому засіданні при вирішенні клопотання покладався на розсуд суду.

3. Мотиви та оцінка слідчого судді

3.1. Законодавчі підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 Розділу ІІ КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: (1) особисте зобов`язання, (2) особиста порука, (3) застава, (4) домашній арешт, (5) тримання під вартою.

Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (ч. 6 ст. 176 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Тобто, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, слідчому судді необхідно перевірити: (1) набуття особою статусу підозрюваного; (2) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; (3) наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; (4) наявність достатніх підстав вважати, що особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошена у міжнародний розшук.

3.2. Набуття статусу підозрюваного

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136 КПК України, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Повістка про виклик вручається особі працівником органу зв`язку, працівником правоохоронного органу, слідчим, прокурором, а також секретарем судового засідання, якщо таке вручення здійснюється в приміщенні суду.

Повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва (ч.ч. 6, 7 ст. 135 КПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

Отже, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадженні письмове повідомлення про підозру в день його складення, однак, якщо це зробити неможливо, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) у тому числі шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, у разі, якщо існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті.

Слідчим суддею встановлено, що 23.03.2023 в порядку ст.ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України.

Згідно з інформацією, отриманою в результаті проведення слідчих (розшукових) дій, ОСОБА_7 переховується від органу досудового розслідування на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим, з дотриманням вимог

ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр» №58 (7456), від 23.03.2023 яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора (23.03.2023) було опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 110 КК України.

На 27, 28 та 29 березня 2023 року ОСОБА_7 в порядку, передбаченому

ст. 135 КПК України, викликаний на 10 год. 00 хв. для проведення процесуальних дій вручення письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, допиту як підозрюваного, а також для участі у проведенні інших слідчих та процесуальних дій в рамках кримінального провадження №0002511 від 26.07.2022.

Однак, у зазначений час ОСОБА_7 не з`явився, причин своєї неявки не повідомив.

29.03.2023 у зв`язку із переховуванням підозрюваного від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також через відсутність інформації про місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_7 , останнього було оголошено в розшук на території України.

Крім того, 11.10.2023, ОСОБА_7 складено повідомлення про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Згідно з інформацією, отриманою в результаті проведення слідчих (розшукових) дій, ОСОБА_7 переховується від органу досудового розслідування на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим, з дотриманням вимог

ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр» №206 (7604), від 13.10.2023 яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора (13.10.2023) опубліковано повідомлення про нову підозру ОСОБА_7 ,

за ч. 2 ст. 111 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, а також положень ч. 8 ст. 135 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування дотримані вимоги КПК України та вжито усіх можливих заходів для вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

При цьому, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 42 та ст. 135 КПК України, можна дійти до висновку, що дотримання прав особи при врученні складеного повідомлення про підозру, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті органом досудового розслідування усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складення такого повідомлення про підозру та суть викладених у ньому обставин з усіх доступних для неї джерел, що і було здійснено слідчим та підтверджується матеріалами клопотання.

Крім того, КПК України не передбачає обов`язку і права слідчого відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі. В свою чергу, органом досудового розслідування вчинено всі можливі передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

Таким чином 13.10.2023 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме: у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України в умовах воєнного стану на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, безпеці України шляхом переходу на бік ворога та надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

3.3. Наявність обґрунтованої підозри

Відповідно до положень ч. 6 ст. 193 КПК України, підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останнього до їх вчинення вірогідною та достатньою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема, копіями наступних документів: - протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколами допитів свідка ОСОБА_11 ; протоколами допитів свідка ОСОБА_9 ; протокол огляду від 23.09.2022; протокол огляду від 24.03.2023; протокол огляду від 24.03.2023; протокол огляду від 24.03.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.10.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.10.2023.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_7 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваним ОСОБА_7 конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

3.4. Наявність ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

3.4.1. Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

При цьому, слідчий суддя при встановленні даного ризику враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_7 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Як установлено судовим розглядом, є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 згідно інформації співробітників ГВ КІБ Управління СБ України в Харківській області, а також відповідно показів свідка ОСОБА_11 та протоколів огляду соціальних мереж, перебуває на тимчасово окупованій території України, а саме м. Донецьк, яка відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, визнана тимчасово окупованою територією України.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Слідчим суддею встановлено, що постановою слідчого від 29.03.2022 на підставі ст. 281 КПК України підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у розшук проведення якого доручено співробітникам ГВ КІБ Управління СБ України в Харківській області.

Враховуючи встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження дають слідчому судді підстави дійти висновку про існування ризику переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

3.4.2. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується

Про наявність зазначеного ризику свідчить те, що тимчасова окупація території України, де ОСОБА_7 можливо здійснює протиправну діяльність, дає йому можливість продовжувати здійснювати злочинну діяльність, а також поведінка підозрюваного, який своїми діями підтримує окупаційну політику РФ, щодо територій незалежної України.

3.5. Наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Аналіз положень ч. 6 ст. 193 КПК України дає підстави зробити висновок, що у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук, слідчий суддя, суд за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, може обрати лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Отже, встановлена цією нормою процедура обрання запобіжного заходу не передбачає можливості вирішувати питання про наявність чи відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу передбачена лише під час розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який і обирається з тією метою, аби затримати особу (підозрюваного), яка, зокрема, переховується від органу досудового розслідування та суду та оголошена у міжнародний розшук, та доставити її до місця кримінального провадження для вирішення питання щодо застосування відносно неї обмежувальних заходів (тримання під вартою/домашній арешт/застава/особиста порука/особисте зобов`язання).

3.6. Наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Аналіз положень частини 6 статті 193 КПК України дає підстави зробити висновок, що у разі наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або у разі оголошення підозрюваного в міжнародний розшук, остаточно питання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного вирішується після його затримання та доставки до суду, а за такого, строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у виді триманні під вартою підозрюваному, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або якого оголошено в міжнародний розшук, триває до його затримання та доставки до суду і не обмежується строком, встановленим ч. 1 ст. 197 КПК України (шістдесят днів).

Зверненням до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII Російську Федерацію визнано країною-агресором.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Так, винесена слідчим або прокурором на підставі ст. 281 КПК України постанова про оголошення розшуку підозрюваного у подальшому є підставою для здійснення оперативним підрозділом, якому доручено здійснювати розшук підозрюваного, усіх необхідних розшукових заходів, зокрема, таких видів розшуку: державного, міждержавного, міжнародного, тобто оголошення розшуку підозрюваного на підставі ст. 281 КПК України не має будь-якого обмеження за територією в межах держави або за межами України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20.10.2023 у справі № 953/10060/23 задоволено клопотання старшого слідчого 1 відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області ОСОБА_5 та надано дозвіл на здійснення відносно ОСОБА_7 спеціального досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

3.7. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням наведених обставин злочинів та наданих слідчим доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_7 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням обґрунтованих підстав вважати, що підозрюваний виїхав та перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, підозрюваного оголошено у розшук, то слідчий суддя, виходячи з положень ч. 6 ст. 193 КПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного за його відсутності та підстав для задоволення клопотання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 5 ст. 9, статтями 177, 183, 184, 193-194, 196, 369-372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого 1 відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області ОСОБА_5 , - задовольнити.

Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Харків, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні № 0002511 від 26.07.2022, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Після затримання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановити ухвалу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваною в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено та підписано 23.10.2023.

Слідчий суддя - ОСОБА_1