ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3606/23 Справа № 204/3992/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцеве Донецької області, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 258-5, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 грудня 2023 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, а також обставини провадження, посилався на те, що ризики передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе їм запобігти.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги адвокат посилається на недоведеність встановлених судом ризиків.

Захисник зазначає, що обвинувачений за основним місцем роботи характеризується позитивно, має відзнаку Головного управління розвідки Міністерства оборони України, є автором книги Синдикат, директором міжнародної ГО Академія безпеки відкритого суспільства, є учасником трьох підприємств, має квартиру, де фактично мешкає, а також житловий будинок, має на утриманні двох дітей та раніше не судимий. Окрім цього, обвинувачений будучи обізнаним про існування щодо нього кримінального провадження, яке наразі закрито судом, неодноразово під час його досудового розслідування перетинав кордон України та повертався додому. Більш того, наразі в Україні обмежено виїзд громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років, тому виїзд ОСОБА_7 , якому 56 років, є неможливим. На переконання захисника, наведені обставини спростовують встановлені судом ризики, однак помилково не були враховані судом під час ухвалення оскаржуваного рішення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, обравши запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тривалим перебуванням ОСОБА_7 під вартою, невідповідністю клопотання прокурора вимогам КПК України, недоведеністю ризиків, обвинувачення в цілому, а також неможливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Адвокат вважає, що прокурор не навів у клопотанні доказів обґрунтованості підозри, доказів на підтвердження існування встановлених судом ризиків, а також не вказав на обставини, які б свідчили про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування альтернативного запобіжного заходу. Аналогічної помилки, на думку захисту, припустився й суд при ухваленні оскаржуваного рішення. Адвокат вважає, що за відсутністю доказів обґрунтованості підозри, суд повинен був відмовити у задоволенні клопотання. Поряд із цим, захисник звертає увагу суду на те, що обвинувачений через воєнний стан не має можливості виїхати за межі України, має постійне місце проживання, неповнолітню дитину на утриманні, є особою призовного віку. На переконання захисту, наведені обставини свідчать про можливість застосування до нього альтернативного запобіжного заходу, в тому числі й застави. Серед іншого, захисник також порушує питання про тривалий строк ув`язнення обвинуваченого, а також звертає увагу на те, що відносно останнього також застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах іншого провадження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, негайно звільнивши ОСОБА_7 з-під варти.

В обґрунтування своїх вимог захисник наводить доводи аналогічні за змістом тим, що зазначені в апеляційних скаргах рештою захисників. Окрім цього, захисник наводить рішення ВРП, якими суддів притягнено до відповідальності за порушення вимог КПК України, рішення ЄСПЛ щодо незаконності тримання під вартою, а також вказує на упередженість судді ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційні скарги підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, 13 жовтня 2023 року судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою останнього.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу, суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою, та дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені: п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК Укаїни, не зменшились і виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_7 та доводи захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, обставини провадження та відповідно наявність передбаченого п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції об`єктивно взято до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, в тому числі проти основ національної безпеки та громадської безпеки, що в умовах оголошеного на території України воєнного стану та з огляду на постійну взаємодію обвинуваченого з Російською Федерацією, в тому числі й виїзд до країни-агресора, лише посилює ризики переховування останнього від суду та продовження ним злочинної діяльності.

Колегія суддів вважає, що матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та стороною захисту не наведені.

Твердження захисників обвинуваченого про недоведеність встановлених судом ризиків не заслуговують на увагу, оскільки сукупність даних про тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яка йому загрожує у разі визнання винуватим, обставини провадження, з урахуванням оголошеного на території України воєнного стану, беззаперечно вказує на їх існування.

Твердження сторони захисту про наявність у обвинуваченого міцних соціальних хоча і мають місце, проте підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу суду не дають, оскільки ці обставини в даному випадку не можуть бути стримуючим фактором належної процесуальної поведінки обвинуваченого, як такі, що не завадили здійсненню ним неправомірних дій.

Що стосується доводів захисту про ув`язнення обвинуваченого понад один рік, то вони хоча і мають місце, проте з огляду на складність провадження, значний обсяг обвинувачення та доказів, що потребують дослідження не є такими, що дають підстави для скасування ухвали.

Більш того, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 наразі продовжено строк застосування запобіжного заходу до 21 січня 2024 року.

Щодо доводів захисту про наявність іншого провадження, в межах якого до ОСОБА_7 також застосовано запобіжний захід, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки жодним чином на обґрунтованість судового рішення не впливають.

Не є обґрунтованими й доводи захисту про упередженість судді ОСОБА_1 . На переконання суду, позиція захисту в цій частині фактично зводиться лише до незгоди з ухваленим судом рішенням. До того ж, кримінальний процесуальний закон визначає спеціальний порядок відводу судді, на незастосування або неправильне застосування якого сторона захисту не вказує.

Що стосується тверджень захисників про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 , то з матеріалів провадження вбачається, що питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було вирішено під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

Що стосується застави, яка в цьому проваджені судом визначена не була, то в цій частині колегія суддів з висновками суду першої інстанції також погоджується.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402 405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З огляду на обставини провадження та підвищену суспільну небезпеку злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді застави не буде здатен забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

При цьому, залишаючи судове рішення без змін, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на розумні строки судового розгляду, що пов`язано з тривалим строком перебування обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2023 року залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 258-5, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4