Справа № 352/77/24
Провадження № 1-кп/352/130/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000219 від 08.10.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яблунька Богородчанського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, пенсіонера за віком, офіційно працевлаштованого, з середньою спеціальною освітою, одруженого, депутатом не обирався, раніше не судимого, учасника бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

07.10.2022 близько 15:00 год., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки Citroen Jumper, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходився у технічно справному стані, рухався ділянкою автодороги Н-09 «Мукачево-Львів», що проходить по вул. С. Стрільців у смт. Лисець Лисецької ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, у напрямку смт. Богородчани.

Дана ділянка дороги призначена для руху у двох протилежних напрямках, має по одній смузі для руху в кожному напрямку, асфальтована, без вибоїн, зустрічні потоки транспортних засобів розділені між собою суцільною лінією дорожньої розмітки 1.1 ПДР України.

В той час, попереду автомобіля марки Citroen Jumper, реєстраційний номер НОМЕР_1 по правому краю проїзної частини дороги відносно руху автомобіля, прямолінійно, в попутному напрямку рухався на велосипеді велосипедист ОСОБА_4 .

Так, проїжджаючи по вказаній ділянці дороги, поряд із відділенням 10008/076 АТ «Ощадбанк», ОСОБА_6 проявив неуважність, не урахував дорожню обстановку, яка склалася, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним внаслідок перевищення допустимої в населеному пункті швидкості руху 50 км./год., не передбачаючи при цьому можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді велосипедиста ОСОБА_4 , який на велосипеді перетинав проїзну частину дороги з права на ліво, а саме у напрямку відділення 10008/076 АТ «Ощадбанк», своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, унаслідок чого вчинив наїзд на велосипедиста

ОСОБА_4 .

При цьому, ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 1.7, відповідно до якого водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності.

п. 1.10., стосовно терміну «перешкода для руху» - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу;

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 12.3., згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 12.4., відповідно до якого, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У результаті порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки та її органів із переломами І-ХІІ ребер зліва із незначним зміщенням уламків, лівобічним пневмогемотораксом, субплевральними множинними гематомами, лівобічною підшкірною емфіземою, яка викликала необхідність проведення операцій та кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, яке є небезпечним для життя, а також у вигляді закритого перелому акромінального кінця лівої ключиці із зміщенням, що викликало необхідність проведення операції та ускладнився посттравматичною відвідною контрактурою лівого плечового суглоба, внутрішньосуглобового перелому латерального надвиростка правої великогомілкової кістки, що викликало необхідність проведення операції, що ускладнився посттравматичною комбінованою згинально-розгинальною контрактурою правого колінного суглоба, посттравматичним правобічним гонартрозом І-ІІ ст. з больовим синдромом, які кваліфікуються як тілесне ушкодження середнього ступеня, яке не є небезпечними для життя, але викликало тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

4 січня 2024 року між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 , в присутності захисника укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_6 беззастережно визнав свою винуватість за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Сторони узгодили покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами, із подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

У даній угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання, які роз`яснені прокурору та обвинуваченому.

Розглядаючи в порядку ч. 3 ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у проваджені щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Потерпілим у кримінальному провадженні ОСОБА_4 04.01.2024 року надано письмову згоду на укладення між підозрюваним та прокурором угоди про визнання винуватості.

У судовому засіданні прокурор та обвинувачений, а також захисник, підтвердили, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити.

Також обвинувачений у судовому засіданні показав, що він повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і не оспорює всі істотні для даного кримінального провадження обставини та правову кваліфікацію його дій, згоден з укладеною угодою та розуміє наслідки її укладення, затвердження та невиконання.

Потерпілий в судовому засіданні зазначив, що надав прокурору згоду на укладення угоди про визнання винуватості, вважає, що покарання є справедливим, його права та інтереси укладенням даної угоди не порушуються. Шкода йому повністю відшкодована.

Судом, на виконання вимог ст. 474 КПК України, а також шляхом опитування учасників судового провадження, з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, укладеної з прокурором, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Отже, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угод за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідків постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що в даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості.

Суд дійшов до висновку, що дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України, оскільки він будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 відповідно до ч.1 ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, надання медичної та іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання ОСОБА_6 в ході досудового розслідування не встановлено.

Також суд бере до уваги, що прокурором було враховано вимоги статей 469, 470 КПК України щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні нетяжкого злочину, який надав викривальні показання щодо себе, а також те, що збитки повністю відшкодовані, потерпілий жодних претензій до обвинуваченого не має, обвинувачений за місцем проживання має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, пенсіонер за віком, офіційно працевлаштований, учасник бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан.

Отже, ураховуючи наведені особистісні відомості щодо обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання і те, що ОСОБА_6 повністю відшкодував шкоду потерпілому, працює водієм в Івано-Франківському ОКЦ екстреної медицини та катастроф і відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд погоджується із тим, що покарання на підставі угоди може бути визначено із застосуванням положень статті 75 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без позбавлення права керування транспортними засоби.

Таким чином, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної 4 січня 2024 року між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 , в присутності захисника, її форма та зміст відповідають вимогам КПК і КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Відповідно до ч. 9 ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України. При цьому суд залишає без задоволення клопотання прокурора про звільнення обвинуваченого від оплати процесуальних витрат, так як відповідно до положень ч.1 ст.119 КПК України суд за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого може звільнити особу від оплати процесуальних витрат, враховуючи її майновий стан.

В той же час, обвинувачений на запитання суду повідомив, що отримує заробітну плату в розмірі 12 000 грн в місяць, а відтак майновий стан ОСОБА_6 не може бути підставою для зменшення чи звільнення від оплати процесуальних витрат у даній справі, що становлять в загальному розмірі 10 202,76 грн. Одночасно суд звертає увагу на те, що чинним законодавством при вирішенні вищевказаного питання не передбачено врахування інших характеризуючих даних особи окрім майнового стану.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 4 січня 2024 року між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000219 від 08.10.2022 року.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити узгоджене угодою про визнання винуватості покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засоби.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю у 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 10 202 (десять тисяч двісті дві) грн. 76 коп. витрат на проведення судових експертиз.

Речові докази у кримінальному провадженні: CD-Rдиск з відеозаписами з камер зовнішнього відеоспостереження із відеофайлами - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому в порядку, передбаченому статтями 376, 615 КПК України.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1