Дата документу 02.11.2023
Справа № 334/6883/23
Провадження № 1-кс/334/3093/23
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна

02 листопада 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання старшого слідчого СВ Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000125, внесеному 10.08.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною третьою статті 190 КК України,

встановив:

слідчому судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене прокурором Бердянської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 , в якому слідчий просить накласти арешт на банківський рахунок № НОМЕР_1 банківської картки № НОМЕР_2 , емітованої в на ім`я ОСОБА_5 , на яку було перераховано грошові кошти потерпілої, загальною сумою 3 300 гривень.

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась. Подала заяву про розгляд клопотання за її відсутності. Відповідно до частини першої статті 172 КПК України її неприбуття в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до частини другої статті 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається без повідомлення володільця майна ОСОБА_5 , оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється, що передбачено частиною четвертою статті 107 КПК України.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши документи, додані до клопотання, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положення статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що передбачено в частині першій статті 98 КПК України.

Слідчим здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000125, внесеного 10.08.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною третьою статті 190 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснює Бердянська окружна прокуратура Запорізької області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.08.2023 до Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява ОСОБА_6 про те, що 08.08.2023 невстановлена особи, діючи умисно, з корисливих мотивів, з використанням електронно-обчислювальної техніки, шляхом розміщення оголошення в месенджері «Telegram» з посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », під приводом надання послуг з доставки медикаментів, шляхом обману заволоділа належними їй грошовими коштами в сумі 3 300 грн., чим завдала їй майнову шкоду на вказану суму.

Згідно з рапортом слідчого 10 серпня 2023 року за допомогою месенджеру «Viber» здійснено вихідний дзвінок на абонентський номер НОМЕР_3 , яким користується заявниця ОСОБА_6 . Остання повідомила, що на теперішній час перебуває за кордоном, а саме в м. Венло, Нідерланди. Вона є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», на її ім`я емітовано картку «Універсальна» № НОМЕР_4 , яку вона використовує для зберігання власних коштів. 08.08.2023 ОСОБА_6 в месенджері «Telegram» в групі «???????? ІНФОРМАЦІЯ_2 ». виявила оголошення про доставку товарів з України за кордон, яке було розміщено з аканту ОСОБА_7 з ім`я користувача: ОСОБА_8 . Звернувшись до неї в особисті повідомлення, вони домовилися про доставку медикаментів з України до Нідерландів за грошові винагороду. За послуги з доставки товару ОСОБА_6 перерахувала зі своєї банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 на банківську картку АТ «КБ «Глобус» № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 3 300 грн. Після перерахування грошових коштів товар доставлено не було, особа свої зобов`язання не виконала та на повідомлення не відповідає.

Під час проведення досудового розслідування було встановлено, що грошові кошти у сумі 3 300 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_6 виведені на банківську карту, емітовану в АТ «КБ «Глобус» № НОМЕР_2 , яка видана на ім`я ОСОБА_5 , НОМЕР_1 . Вказана банківська карта має доказове значення по кримінальному провадженню.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. Безготівкові розрахунки - це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді (пункт 1.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління НБУ № 22 від 21.01.2004 )

З цих норм слідує висновок, що на банківському рахунку не зберігаються індивідуально визначені кошти власника рахунку, відповідна сума грошових коштів обліковуються банком на рахунку під зобов`язання банку за дорученням власника рахунку перерахувати/зарахувати відповідну суму грошових котів у межах такої суми.

За таких умов банківський рахунок не є матеріальним об`єктом, відповідно режим поводження з ними не може бути аналогічний тому, який запроваджений до речових доказів. Тому накладення арешту на банківський рахунок, на якому обліковуються грошові кошти, враховуючи його нематеріальний характер, не узгоджується з заявленою метою - збереження речових доказів, адже його неможливо використати як доказ у кримінальному провадженні.

Також, частиною десятою статті 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений на кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках, а не на самі банківські рахунки.

Відповідно до частини першої статті 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим не доведена можливість використання банківського рахунку як доказу у кримінальному провадженні, а отже і необхідність такого арешту, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт банківського рахунку.

Керуючись статтями 132, 170-173, 309, 372, 376 КПК, слідчий суддя

постановив:

у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1