КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/9/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000358, по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована тапроживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286КК України за апеляційними скаргамипрокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_10 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 рокуОСОБА_8 визнано невинуватою та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

Судом першої інстанції ОСОБА_8 виправдано за висунутим обвинуваченням у тому, що вона 21 грудня 2019 рокуо 14 год. 35 хв., керуючи технічно-справним автомобілем «HONDA JAZZ» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по території стоянки, що по вул.Берковецька, 6-Д, в м. Києві, уздовж гіпермаркету «Епіцентр`зі швидкістю близько 5км./год, допустила порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України,та здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась попереду автомобіля.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми правого колінного суглоба, яка відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.

Вказані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав недопустимими доказами висновки судово-медичної експертизи №042-167-2020 від 27.02.2020 та №042-813-2020 від 27.05.2020, оскільки за їх результатами встановлено, що характер та морфологія виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось внаслідок травматичної дії тупим предметом, могло виникнути в термін та за обставин, вказаних в постанові, тобто 21.12.2019 року при транспортній травмі.

Вважає, що суд не дав належну оцінку та необґрунтовано відкинув докази сторони обвинувачення, а саме показання потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , якими доводиться те, що обвинувачена вчинила наїзд на потерпілу ОСОБА_10 , внаслідок чого їй були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження.

За результатами розгляду апеляційної скарги просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 500 н.м.д.г. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

В поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що судом першої інстанції належним чином не враховано наявні у справі докази на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, а саме не взято до уваги її показання, свідка ОСОБА_13 та висновок судово-медичної експертизи №042-167-2020 від 27.02.2020 року, яким підтверджується спричинення їй тілесних ушкоджень у вигляді закритої травми правого колінного суглоба.

В обґрунтування цивільного позову зазначає, що кримінальним правопорушенням їй були заподіяні матеріальні збитки, пов`язані з витратами на лікування, а також моральна шкода, яка полягає у тому, що внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень їй спричиненні моральні та фізичні страждання.

За результатами розгляду апеляційної скарги просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Крім цього просить задовольнити поданий нею цивільний позов.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та потерпілої, які підтримали подані апеляційні скарги, обвинуваченоїОСОБА_8. та її захисника, які заперечували проти доводів апеляційних скарг та вважали вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, дослідивши за клопотанням учасників судового провадження матеріали кримінального провадження, допитавши свідків та експерта,проаналізувавши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

За результатами судового розгляду суд визнав недоведеним, що обвинувачена ОСОБА_8 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяла потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам провадження.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст.368 КПК України суд наряду з іншими питаннями, що вирішуються при ухваленні вироку, повинен вирішити:

- чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений;

- чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення;

- чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення;

- яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, які обов`язки слід покласти на особу в разі її звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За приписами ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Даних вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, прийняте рішення суд мотивував тим, що частина доказів, наданихстороною обвинувачення, зібрана органом досудового розслідування з грубим порушенням норм кримінального процесуального закону, а інші докази - як самі по собі, так і в сукупності з іншими, не підтверджують прямо чи опосередковано існування обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

Зокрема, судом визнано недопустимими доказами висновки судово-медичної експертизи № 042-167-2020 від 27.02.2020 та №042-813-2020 від 27.05.2020.

Крім цього, за висновками суду, решта доказів у своїй сукупності недостатні для ухвалення обвинувального вироку, оскільки ніхто з допитаних судом свідків не вказує на те, що вони бачили, як автомобіль, яким керувала ОСОБА_8 , контактував з пішоходом ОСОБА_10 .

З такими висновками колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.

Переглядаючи виправдувальний вирок за апеляційними скаргами потерпілої та прокурора у кримінальному провадженні, колегією суддів за їх клопотанням безпосередньо досліджено наявні в матеріалах кримінального провадження докази, які суд першої інстанції відкинув як недопустимі.

Статтею 94 КПК установлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За висунутим обвинуваченням ОСОБА_8 21 грудня 2019 року о 14 год. 35 хв., керуючи автомобілем «HONDA JAZZ» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по території стоянки, що по вул.Берковецька, 6-Д, в м. Києві, уздовж гіпермаркету «Епіцентр», допустила порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, та здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась попереду автомобіля.

Допитана в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 не заперечує, що дійсно в зазначеному місці та час керувала належним її автомобілем, та рухалась по паркувальному майданчику по вул. Берковецька, 6-Д в м.Києві, проте наїзду на потерпілу не вчиняла. Вважає, що ОСОБА_10 симулює спричинення їй тілесних ушкоджень внаслідок наїзду на неї автомобіля. Звертає увагу, що ніяких слідів зіткнення, як на автомобілі так і самій потрпілій, не було, ОСОБА_10 знаходилась на відстані 1,5 метра від автомобіля до моменту його зупинки, та була неушкодженою. Коли вони прибули до лікарні, ОСОБА_10 зробили рентген, травм та ушкоджень у неї не було. В подальшому нею було прийнято рішення викликати поліцію. В зв`язку з цим вони повернулись на місце події, викликалиполіцію та швидку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона 21.12.2019 року була пасажиром автомобіля «HONDA JAZZ», яким керувала її мати ОСОБА_8 . Коли вони виїжджали з парковки гіпермаркету «Епіцентр» що по вул. Берковецька, 6-Д в м. Києві, перед їх автомобілем йшли двоє людей - чоловік та жінка. Вона почула стук, машина зупинилась, та вони з матір`ю вийшли, щоб подивитись, що сталося. Біля автомобіля стояв чоловік, а далі від нього жінка, яка жалілась на біль в коліні. Вони не бачилина жінці якихось ушкоджень. Відвезли потерпілу до лікарні, а потім викликати поліцію.

Колегія суддів вважає, що такі показання обвинуваченої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_16 спростовуються іншими доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими в суді першої та апеляційної інстанції.

Зокрема, допитана потерпіла ОСОБА_10 показала, що 21 грудня 2019 року приблизно о 14 год. 35 хв. вона зі своїм зятемОСОБА_13 , приїхали до гіпермаркету «Епіцентр», що по вул. Берковецька, 6-Д в м. Києві. Запаркувавшисвоє авто, вони пішли в напрямку входу до магазину. Рухаючись по дорозі, вона побачила автомобіль ОСОБА_8 який вчинив наїзд на неї, а саме передньою частиною наїхав на її праву ногу в області коліна. Почула тріск в коліні та відчула сильній біль. Звернула увагу, що голова ОСОБА_8 , яка перебувала за кермом автомобіля, була повернута в праву сторону. ОСОБА_13 її відштовхнув та вдарив рукою по капоту, після чого автомобіль зупинився. Обвинувачена вмовила її проїхати до лікаря, де їй зробили рентген. Після огляду у лікаря вона наполягла на тому, щоб повернутись на місце події і викликати поліцію.Вони повернулись на місце і викликали поліцію, а також швидку медичну допомогу, оскільки нога набрякла інестерпно боліла. Швидка її відвезла в травмпункт. В подальшому вона зробила МРТ і їй призначили лікування.

Допитаний свідок ОСОБА_13 показав, що 21.12.2019 року приблизно о 14 год. він та його теща ОСОБА_10 приїхали до гіпермаркету «Епіцентр» що по вул. Берковецька, 6-Д в м. Києві, за покупками. Залишили машину на парковці, попрямували до входу в гіпермаркет. Коли проходили повз автомобіль ОСОБА_8 , він не рухався, а тому вони подумали, що їх пропускають, та продовжили рух. В цей час він побачив, що автомобіль рухається на них, а водій дивився в сторону, а не на дорогу. Він вдарив рукою по капоту та автомобіль зупинився. ОСОБА_19 , яка була ближче до автомобіля, почала кричати, а тому він зрозумів, що автомобіль ОСОБА_8 на неї наїхав. З автомобіля вийшла ОСОБА_8 , почала вибачатись та говорити, що в неї таке перший раз. Самого наїзду він не бачив, на бампері була потертість бруду, а в ОСОБА_10 був забруднений чобіт.

Таким чином зазначеними показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_13 підтверджується те, що дійсно мав місце факт наїзду автомобіля під керування обвинуваченої ОСОБА_8 на потерпілу ОСОБА_10 , внаслідок чого їй була заподіяна травма правої ноги.

Допитаний в суді першої та апеляційної інстанції свідок ОСОБА_14 пояснив, що він 21.12.2019 року знаходився біля гіпермаркету «Епіцентр», що по вул. Берковецька, 6-Д в м. Києві, та бачив, як раніше йому незнайомі ОСОБА_10 та ОСОБА_13 рухались по території парковки в сторону входу до гіпермаркету «Епіцентр», вздовж припаркованих автомобілів. Проходячи повз автомобіль «HONDA JAZZ» під керуванням ОСОБА_8 , який виїжджав з парковки, чоловік вдарив рукою по капоту вказаного автомобіля, автомобіль зупинився, а жінка, яка була ближче до автомобіля, почала кричати та звинувачувати водія автомобіля в тому, що остання травмувала їй коліно.

Окрім даних показань, свідок ОСОБА_14 в суді апеляційної інстанції повідомив, що свій висновок про те, що контакту автомобіля з потерпілою не було, він зробив виходячи з того, що потерпіла не падала. Проте категорично стверджувати про те, що контакту не було, він не може, оскільки звернув увагу на ці події в той момент, коли ОСОБА_13 вдарив рукою по капоту автомобіля.

Колегія суддів вважає, що показаннями даного свідка не спростовується факт наїзду автомобіля під керування обвинуваченої ОСОБА_8 на потерпілу ОСОБА_10 , внаслідок чого їй була заподіяна травма правої ноги, оскільки даний свідок свій висновок про те, що контакту автомобіля з потерпілою не було робить виходячи з того, що після зупинки автомобіля під керування обвинуваченої потерпіла не падала, а її поведінка виглядала дивною.

Цим самим спростовуються висновки суду про те, що показання потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_13 . іОСОБА_14 є неналежними доказами, оскільки їх показаннями не підтверджується прямо чи опосередковано існування обставин, які є предметом доказування в даному провадженні.

На підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину за висунутим обвинуваченням сторона обвинувачення надала наступні письмові докази, досліджені судом першої інстанції:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.12.2019 року, а саметранспортного засобу «HONDA JAZZ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому виявлені потертості бруду на правій частині капоту;

- висновок судово-медичної експертизи № 042-167-2020 від 27.02.2020;

- висновок судово-медичної експертизи№042-813-2020 від 27.05.2020;

Зокрема висновком експерта №042-167-2020 від 27.02.2020, встановлено, що ОСОБА_10 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита травма правого колінного суглоба у вигляді розривів заднього рогу медіального меніска, медіального утримувача надколінника та медіальної колатеральної зв`язки, інтерстиціального розриву власної зв`язки надколінника, забою кісткового мозку латерального та медіального виростків, рідини в порожнині суглоба, навколосуглобових кишенях, забою параартикулярних м`яких тканин.

Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони травмуючою дією тупого(их) предмета(ів), могли утворитися в термін та за обставин, сказаних в постанові, тобто 21.12.2019 при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом).

Морфологічні властивості виявлених розривів - дозволяють стверджувати, експерту, що як відновлення анатомічної цілісності вказаних структур так і відновлення функцій правого колінного суглоба буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеня тяжкості. Тому, вказана закрита травма колінного суглоба за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Із висновку експерта №042-813-2020 від 27.05.2020вбачається, що дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_10 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 21.12.2019 о 17.04, у ОСОБА_10 мало місце тілесне ушкодження: закрита травма правого колінного суглобу: розрив медіального утримувача надколінника та медіальної колатеральної зв`язки, синовііту (наявності рідини в порожнині суглобу та навколосуглобових кишенях), набряк (забій) кісткового мозку та трабекулярного набряку медіального виростку стегнової кістки, набряку (забою) параартекулярних м`яких тканин, медіального та ларерального широких м`язів стегна. інтерстиціального розриву власної зв`язки надколінника, забою кісткового мозку латерального та медіального виростків, рідини в порожнині суглоба, навколосуглобових кишенях, забою параартикулярних м`яких тканин, медіального та латерального широких м`язів стегна.

Відповідно п.п. 4.6 та 2.2.1/в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», наявне тілесне ушкодження, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось в наслідок травматичної дії тупим(ми) предметом(ми), що могло бути при транспортній травмі(травма при зіткненні автомобіля, який рухався, з пішоходом). Часові дані, наведені в медичній документації, свідчать проте, що тілесне ушкодження було спричинено до 17.04 год. 21.12.2020 року.

Допитаний в суді апеляційної інстанції експертОСОБА_12 підтвердив зроблений ним висновок №042-813-2020 від 27.05.2020та роз`яснив, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження, описані ним у висновку, могли бути спричинені виключно травмуючою дією тупого предмета (розрив медіального утримувача наколінника та медіальної колатеральної зв`язки), та могли утворитись в термін та за обставин, вказаних в постанові, тобто 21.12.2019 приблизно о 16.44 год. внаслідок наїзду легковим автомобілем. Характер отриманих травм міг не мати видимих зовнішніх тілесних ушкоджень.Даний висновок ним зробленим на підставі протоколу магнітно-резонансної томографії від 29.12.2019 року на ім`я ОСОБА_10 . Наданої на дослідження медичної документації було достатньо для вирішення питань, які ставились експерту.

Дослідивши висновки експертів та заслухавши пояснення експерта колегія суддів визнає дані висновки експертиз належними та допустимими доказами, якими встановлено характер та морфологію завданих потерпілій тілесних ушкоджень.

Оцінивши дані висновків експерта в сукупності з іншими доказами, а саме показаннями потерпілої та свідків, колегія суддів вважає їх належними та допустимим доказами, якими підтверджуєтьсяяк заподіяння потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так і причинно-наслідковий зв`язокміж дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді заподіяння потерпілій цих тілесних ушкоджень.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що зазначаючи у виправдувальному вироку про недопустимість вищезазначених висновків експерта, суд першої інстанції не наводить жодних мотивів, з яких він визнав їх недопустимими доказами.

Частиною 1 статті 286 КК України в редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, встановлена кримінальна відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При цьому, за висунутим обвинуваченням ОСОБА_8 ставиться у провину порушення п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України.

Згідно пункту 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

Пунктом 1.5 ПДР України передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян завдавати матеріальних збитків;

Пункт 2.3 (б) ПДР України , зобов`язує водія транспортного засобу, для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розташування та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі;

Пункт 10.1 ПДР України, зобов`язує в тому, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

Згідно пункту 10.2 ПДР України, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Колегія суддів вважає, що наданими стороною обвинувачення доказами доводиться порушення ОСОБА_8 п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази у відповідності до положень ст.9 КПК України, колегія суддів вважає їх належними, допустимими та достовірними, а в їх сукупності достатніми, якими поза розумним сумнівом доводиться те, що ОСОБА_8 21 грудня 2019 року приблизно о 14 год. 35 хв., керуючи технічно-справним автомобілем «HONDA JAZZ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по території стоянки, що розташована по вул. Берковецька, 6-Дв м. Києві, допустила порушення п.п.1.3, 1.5, 2.3 (б), 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, проявила неуважність, відповідно не відреагувала на зміну дорожньої обстановки, та здійснила наїзд на пішоходаОСОБА_10. , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми правого колінного суглоба, яка відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.

Колегія суддів вважає, своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_25 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

Призначаючи ОСОБА_25 покарання за ч.1 ст.286 КК України, колегія суддів, діючи у відповідності до положень ст.65 КК України, враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, його наслідки, обставини справи, дані про особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

З урахуванням наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_25 покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Відповідно до положень статті 49 КК України, в редакції яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення,особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до обвинувального акту обвинувачена ОСОБА_25 в грудні 2019 року вчинила злочин невеликої тяжкості, передбачений ч.1 ст.286 КК України. З моменту вчинення вказаного злочину минуло більше чотирьох років.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у відповідності до положень статті 49 КК України спливли строки притягнення обвинуваченоїОСОБА_25 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

З наведених підставОСОБА_8 необхідно звільнити від покарання, призначеного їй по ч.1 ст.286 КК України,у зв`язку із закінченням строків давності.

Розглядаючи цивільний позов потерпілоїОСОБА_10 , колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 25.05.2001 та 27.02.2009), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, діями ОСОБА_8 потерпілійспричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, в зв`язку з чим вона тривалий час проходила лікування та реабілітацію. Ці обставини суттєво та тривало вплинули на звичайний перебіг життя потерпілої та завдали фізичних та душевних страждань, що зумовило спричинення їй моральної шкоди.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якої стало спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, їй завдано моральної шкоди в розмірі 30 000 грн., яка підлягає стягненню на її користь з обвинуваченої, що буде відповідати принципам законності та справедливості.

Разом із цим, в частині стягнення на користь потерпілої з ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «БРОКБІЗНЕС» майнової шкоди в сумі 8 437,30 грн. та моральної шкоди в сумі 421, 87 грн., колегія суддів вважає цивільний позов необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається із відзиву ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «БРОКБІЗНЕС» на позовну заяву потерпілої, страховою компанією за наказом №93365/1/1 від 13.01.2021 року ОСОБА_10 здійснено виплату, що складається із витрат на лікування в сумі 4268,90 грн. та 5% моральної шкоди в сумі 213,45 грн. Зокрема представником страхової компанії у поданому відзиві зазначається, що частина лікарських засобів товарів і послуг, що зазначені в наданих ОСОБА_10 документах, не підтвердженні рекомендаціями і призначенням лікарів (а.с.187-204).

Перевіривши долучену до позовної заяви потерпілої документацію, колегія суддів вважає, що ряд ліків, товарів та послуг, які придбавались нею, не мають належного підтвердження, що вони були призначені для проходження лікування потерпілої, внаслідок спричинення їй тілесних ушкоджень в результатідорожньо-транспортної пригоди.

У зв`язку із вищевикладеним, суд апеляційної інстанції вважає за необхідним задовольнити частково, поданий потерпілою ОСОБА_10 цивільний позов.

Згідно з частиною 1статті 126 КПКпитання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до частини1статті 118 КПКпроцесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогута витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування кримінального провадження №0000358 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України, було залучено експертів для проведення судово-медичних та судово-автотехнічноїекспертиз, витрати на проведення яких склали 4314 грн. 10 коп. (а.с.86-99, 122-126).

Таким чином колегія суддів вважає за необхідним покласти процесуальні витрати на ОСОБА_8 , оскільки звільнення її від призначеного покарання не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз.

Відповідно до положень ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

З наведених вище підстав апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 420, ч.15 ст.615 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року, ухвалений відносно ОСОБА_8 , скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 500неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.,з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Задовольнити частково цивільний позовпотерпілої та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1030 000 грн. в рахунок відшкодування завданих їй моральних збитків.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 4314 гривень 10 копійок.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Судді:

__________________ _________________ ______________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4