Справа №454/523/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2024 р. місто Сокаль

Сокальський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

та обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сокалі кримінальне провадження з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець м. Великі Мости

Сокальського району Львівської

області, громадян України, з середньоюспеціальною освітою, проживаючий по

АДРЕСА_1 , пенсіонер, інвалід 3-ї групи,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України.

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році (точну дату та час досудовим розслідуванням встановити не виявилось можливим), обвинувачений ОСОБА_4 діючи в особистих інтересах, з корисливих мотивів, здійснив самовільне будівництво паркану бетонного та господарської будівлі, (переміщення яких неможливе без нанесення їм неспівмірної шкоди та втрати цілісності вказаного фундаменту), частина яких збудована на самовільно зайнятій

земельній ділянці, що знаходиться поблизу території господарства, що за

адресою:

АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка, на частині якої збудовані вищевказані споруди перебуває у комунальній власності Великомостівської міської ради. Так, ОСОБА_4 достовірно знаючи, та розуміючи, що ним буде вчинено неправомірні дії. реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільнонебезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи настання суспільнонебезпечних наслідків, у 2020 року (точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено), в порушення положень:

ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним

багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними

особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю,

ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та

юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону, ч.І ст. 81 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі - продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільноправовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю),

ст. 125 Земельного кодексу України, згідно з якою право власності на

земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації, які регламентують набуття і реалізацію права на землю,

ч.5 ст.26, п.1 ч.І ст.34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності»,

ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність»,

п.3.2. «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів

нерухомого майна», самовільно, на частині території земель, що відносяться до комунальної власності Великомостівської міської ради, та яка розташована поблизу господарства, що за адресою: м. Великі Мости вул. 16 Липня, буд. 4, Червоноградського району Львівської області, збудував бетонний паркан та господарську будівлю, переміщення яких неможливе без нанесення їм неспівмірної шкоди та втрати цілісності вказаного фундаменту, тобто капітальну споруду - об`єкт капітального будівництва, який має у своєму складі фундамент (тобто штучно збудований на земельній ділянці самостійний об`єкт, що фундаментально пов`язаний з земельною ділянкою, використовується за цільовим призначенням та переміщення якого без незрівнянної шкоди його призначенню неможливе).

Таким чином, ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується в

самовільному будівництві споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 197-1КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування та в ході підготовчого судового засідання добровільно, без примусу та тиску в повному обсязі беззаперечно визнав свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.197-1 КК України, щиро розкаявся.

Під час досудового розслідування 07.02.2024 року прокурор відділу Червоноградської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 діючи добровільно, без застосування насильства та примусу, погроз уклали угоду про визнання винуватості.

Відповідно до змісту угоди, в ході розслідування кримінального провадження прокурором Сокальського відділу Червоноградської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.197-1 КК України, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000грн.

В угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.197-1 КК України.

Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 472 КПК України, а також вимогам ч. 3ст.197-1 КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання, яка передбачена санкцією цієї статті.

Вивчивши документи кримінального провадження та опитавши сторони угоди, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч.6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання судом угоди про визнання винуватості.

Судом з`ясовано, що обвинуваченому ОСОБА_4 цілком зрозумілі його права визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, дані наслідки йому зрозумілі.

Після наданих роз`яснень обвинувачений та захисник не заперечили проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Прокурор, також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Таким чином, за наслідками розгляду угоди під час підготовчого судового засідання суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Сокальського відділу Червоноградської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 та призначення ОСОБА_4 узгодженого сторонами виду покарання за ч.3 ст.197-1 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 07 лютого 2024 року, укладену між прокурором Сокальського відділу Червоноградської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 .

Визнати винним та обрати узгоджене сторонами покарання ОСОБА_4 за ч.3 ст.197-1 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч)грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Сокальський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених частиною 4 статті 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення цього тридцятиденного строку апеляційного оскарження, якщо не було подано апеляційної скарги.

У разі надходження апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Решті учасників судового провадження роз`яснити їх право на отримання в суді копії вироку.

Головуючий:ОСОБА_1