ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 638/6987/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1690/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.190КК України
ВИРОК
31 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 09 2023 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, Харківської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 30 травня 2014 за п.1 ч.2 ст.115 КК України, ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ст.70 КК України з призначенням покарання строком 10 років позбавлення волі, звільненого 10 червня 2022,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року 5 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, вирішено залишити тримання під вартою. Початок відбування покарання визначено рахувати з 30.05.2023 року.
Також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп.
Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 74 000 (сімдесят чотири тисячі) грн. 00 коп.
Вироком встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , у невстановлений в ході досудового розслідування період часу, маючи корисливий умисел, вступив в злочинну змову з групою невстановлених в ході досудового розслідування осіб, з якими, маючи єдиний злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна шляхом обману, розподілили між собою ролі та заздалегідь домовилися про реалізацію спільного злочинного плану.

Такі домовленості передбачали план сумісних протиправних дій під час скоєння злочинів, з розподіленням ролей кожного з учасників злочинної групи, відповідно до яких, зокрема, ОСОБА_7 , було відведено окрему роль, яка полягала у фізичному отриманні готівкових грошових коштів від ошуканих осіб, в той час, як інші невстановлені учасники злочинної групи, відповідно до розподілених ролей, здійснювали дзвінки на телефон потерпілих, вводили їх під час телефонної розмови в оману, отримували під вигаданими приводами від ошуканих осіб згоду передати їм свої грошові кошти та після повідомлення про це ОСОБА_7 , відволікали увагу потерпілих, доки ОСОБА_7 фізично не отримає від ошуканих осіб грошові кошти.

Реалізуючи свій спільний злочинний план, 03 травня 2023 року в період часу з 08:00 до 13.30 години, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 щодо заволодіння грошовими коштами шляхом обману, спільник останнього, який є одним з невстановлених в ході досудового розслідування членів злочинної групи, з використанням засобів мобільного зв`язку неодноразово телефонував на стаціонарний домашній номер телефону особі похилого віку ОСОБА_10 , якій під час розмови представився головним лікарем клінічної лікарні та повідомив про те, що її син нібито потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої отримав важкі травми та перебуває у критичному стані, а також про те, що її сину необхідно провести хірургічну операцію на імпортному обладнанні в лікарні, яка знаходиться у місті Києві, розповівши у подробицях про обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка нібито сталася та важкі наслідки, які настали для її сина в її результаті, а також про необхідність написання пов`язаних з пригодою та лікуванням заяв та сплати грошових коштів на проведення необхідної хірургічної операції, лікування та подальшої реабілітації її сина.

Будучи введеною в оману та перебуваючи у стресовому стані через хвилювання за стан здоров`я свого сина, ОСОБА_10 погодилась на пропозицію невстановленої особи передати на лікування сина свої грошові кошти, повідомивши при цьому невідомій особі про наявну в неї суму грошових коштів та адресу свого місця проживання, після чого вказана невстановлена особа повідомила по мобільному телефону ОСОБА_7 про місце знаходження ОСОБА_11 для його подальшого візиту до неї за вказаною йому адресою для подальшого протиправного отримання ним грошових коштів від потерпілої на загальну суму 74000 грн.

Того ж дня, тобто 03.05.2023 року близько 13 год. 30 хв., ОСОБА_7 прибув до місця проживання ОСОБА_11 за вказаною невстановленою особою адресою, а саме: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 представившись інтерном, повідомив останній неправдиву інформацію про те, що він нібито прибув від лікаря за грошима, які він має передати на лікування її сина, після чого, будучи введеною в оману, зокрема й ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_11 , вважаючи, що це є правомірним та вкрай необхідним для близької людини сина, добровільно передала безпосередньо в руки ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 74000 гривень, які він отримав та одразу покинув місце скоєного ним злочину, отримавши таким чином можливість розпоряджатися чужими грошовими коштами, як своїми власними, чим протиправно заволодів ними та в подальшому розподілив їх між учасниками злочинної групи, спричинивши тим самим потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вищевказану грошову суму.

Крім цього, ОСОБА_7 , 14 травня 2023 року в період часу з 08:00 до 11:00 години, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 щодо заволодіння грошовими коштами, шляхом обману, два спільники останнього, які є невстановленими в ході досудового розслідування членами злочинної групи, аналогічним способом зателефонували на стаціонарний домашній номер телефону особі похилого віку ОСОБА_12 , діючи за аналогічним планом та повідомивши їй про отримані в результаті ДТП у її сина важкі травми, а також про необхідність сплатити грошові кошти на проведення необхідної хірургічної операції, лікування та подальшої реабілітації її сина. Будучи введеною в оману та перебуваючи у стресовому стані через хвилювання за стан здоров`я свого сина, ОСОБА_12 погодилась на пропозицію невстановленої особи передати їй на лікування сина грошові кошти, повідомивши при цьому невідомій особі про наявну в неї суму грошових коштів та адресу свого місця проживання, після чого вказана невстановлена особа повідомила по мобільному телефону ОСОБА_7 про місце знаходження ОСОБА_12 для його подальшого візиту до неї за вказаною йому адресою для подальшого протиправного отримання ним грошових коштів від потерпілої. Того ж дня, тобто 14.05.2023 року близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_7 , прибув до місця проживання ОСОБА_12 за вказаною невстановленою особою адреси, а саме: АДРЕСА_4 , де ОСОБА_7 представившись лікарем, запевнив останню в тому, що з її сином буде все гаразд, чим запевнив останню в неправдивій інформації щодо тяжкого стану здоров`я її сина та необхідності передачі для нього грошових коштів на лікування, після чого, будучи введеною в оману, зокрема й ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_12 передала безпосередньо ОСОБА_7 в руки грошові кошти в сумі 30000 гривень. Після цього, приблизно через 30 хвилин, ОСОБА_7 повернувся до ОСОБА_12 , повідомивши їй, що переданої нею раніше грошової суми на лікування сина не вистачить, у зв`язку з чим, додатково отримав від останньої ще 20000 гривень. Таким чином, ОСОБА_7 , діючи умисно за попередньою змовою у групі осіб, маючи єдиний корисливий умисел, спрямований на незаконне збагачення за рахунок майна особи похилого віку ОСОБА_12 отримав від ОСОБА_12 грошові кошти на загальну суму 50000 грн., з якими одразу покинув місце скоєного ним злочину, отримавши таким чином можливість розпоряджатися чужими грошовими коштами, як своїми власними, чим протиправно заволодів ними та в подальшому розподілив їх між учасниками злочинної групи, спричинивши тим самим потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вищевказану грошову суму.

Окрім того, ОСОБА_7 , 14 травня 2023 року приблизно о 19:00 годині, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 щодо заволодіння грошовими коштами шляхом обману, спільник останнього, який є одним з невстановлених в ході досудового розслідування членів злочинної групи, з використанням засобів мобільного зв`язку зателефонував на стаціонарний домашній номер телефону особі похилого віку ОСОБА_9 за аналогічним планом, повідомивши останньому, що його дружина перебуває у лікарні у критичному стані та на її лікування необхідні грошові кошти. Оскільки дружина ОСОБА_9 на цей час дійсно перебувала у лікарні на лікуванні, а напередодні повідомила ОСОБА_9 про місце знаходження заощадженої нею значної для родини суми грошових коштів, які просила його вдома переховати, ОСОБА_9 відразу повірив зловмиснику та став справлятися станом здоров`я дружини і її потребами у лікарні. Скориставшись отриманою від ОСОБА_9 інформацією, невстановлена особа повідомила останньому, що у його дружини під час лікування виявлено ряд інших захворювань, у зв`язку з чим її стан погіршився та на її лікування в іншій лікарні необхідні грошові кошти, простирадло, капелюх та халат. Після чого, будучи введеним в оману, та, перебуваючи у стресовому стані через хвилювання за стан здоров`я своєї дружини, ОСОБА_9 погодився на пропозицію невстановленої особи передати їй на лікування дружини грошові кошти, повідомивши при цьому невідомій особі про наявну в нього суму грошових коштів та адресу свого місця проживання. Після чого, вказана невстановлена особа повідомила по мобільному телефону ОСОБА_7 про місце знаходження ОСОБА_9 для подальшого його візиту до нього за вказаною йому адресою для протиправного отримання ним грошових коштів від потерпілого на загальну суму 250000 грн., які він того ж дня, близько 19 год. 30 хв., отримав від ОСОБА_9 , які йому останній, будучи введеним в оману, зокрема й ОСОБА_7 , добровільно передав безпосередньо в руки ОСОБА_7 у сумі 250000 гривень, з якими ОСОБА_7 одразу покинув місце скоєного ним злочину, отримавши таким чином можливість розпоряджатися чужими грошовими коштами, як своїми власними, чим протиправно заволодів ними та в подальшому розподілив їх між учасниками злочинної групи, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_9 значну матеріальну шкоду на вищевказану грошову суму.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом за ч.2 ст.190 КК України, тобто, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілим..

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винниму вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, а також ставлення його до кримінального правопорушення. Як зазначив прокурор, судом не було враховано, що на момент скоєння злочину ОСОБА_7 ніде не працював, офіційних джерел існування мав, не одружений та був раніше судимий за ч.ч.1,2 ст.115 КК України і після звільнення, маючи не зняту та непогашену судимість, знов скоїв злочини, частина з яких зараз знаходиться на розгляді в інших судах, а частина знайшла свою оцінку у оскаржуваному вироку. На думку прокурора, вказані обставини характеризують обвинуваченого, як особу антисоціальну та вказують на той факт, що скоєння корисливих злочинів проти власності для нього є засобом існування. ОСОБА_7 отримав від трьох потерпілих похилого віку грошові кошти на загальну суму 374 000 грн., при цьому, спричинену шкоду не відшкодував та навіть не намагався цього зробити, що, на його думку, свідчить про відсутність каяття з боку обвинуваченого. Будучи допитаним в судовому засіданні, ОСОБА_7 свою провину визнав та надав свідчення щодо скоєних кримінальних правопорушень. При цьому, як зазначає прокурор, ОСОБА_7 вчиняв злочини в змові з групою невстановлених осіб, але не повідомив жодних відомостей, щодо осіб складу злочинної групи або даних, які б надали можливість слідству встановити їх особи, що, на думку прокурора, не може свідчити про активне сприяння розслідуванню.

На думку прокурора, при призначенні покарання, судом необґрунтовано було визнано пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розслідуванню і внаслідок цього, було призначено фактично мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 чст.190 КК України, яке вочевидь, не відповідає тяжкості скоєного злочину та є недостатнім для виправлення обвинуваченого, оскільки, в такому випадку, не може бути досягнута мета покарання.

Враховуючи вищевикладене, прокурор просив скасувати вирок та постановити новий, яким обрати ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Позиції учасників апеляційного провадження.

У судовому засіданні прокурор, просив про задоволення апеляційних вимог у повному обсязі.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Потерпілі в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином, надали заяви до суду про розгляд справи без них.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляції прокурора, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, фактичні обставини його вчинення в апеляційних скаргах не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Надаючи оцінку доводам апеляційних скарг щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів дійшла висновку, що вони ґрунтуються на законі та матеріалах справи, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 підлягає скасуванню через його невідповідність кримінальному закону, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні та визначенні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував тяжкість скоєного ним злочину, а саме те, що він скоїв нетяжкий злочин, а також врахував, як пом`якшуючі покарання обставини, відповідно до вимог ст. 66 КК України, щире каяття обвинуваченого в скоєному та активне сприяння розкриттю злочину, а також обтяжуючи покарання обставин, згідно ст. 67 КК України, щодо скоєння злочину щодо осіб похилого віку.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставин його вчинення та наслідків, даних про особу обвинуваченого, визнання ним вини, ставлення до скоєного, повідомлення обвинуваченому про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень, відсутність відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, скоєння злочину з корисливих мотивів відносно осіб похилого віку, вчинення нового злочину у незначний проміжок часу після звільнення, та в їх сукупності, суд дійшов помилкового висновку про необхідність обрання обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст.190 КК України, а саме - у виді позбавлення волі, обравши покарання у її мінімальному розмірі.

З даним висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.190 КК України суд першої інстанції у повній мірі не врахував тяжкість кримінального правопорушення, характеру та обставин його вчинення, які носять підвищений суспільно небезпечний характер, враховуючи, що злочини ним скоєно відносно осіб похилого віку, а також не було враховано суму завданих потерпілим збитків, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку скоєних обвинуваченим корисливих злочинів. При цьому, на час розгляду справи в апеляційному суді, обвинувачений матеріальної шкоди потерпілим не відшкодував, що, на думку колегії суддів, свідчить про відсутність дієвого каяття з боку обвинуваченого і не може бути враховано при призначенні покарання, як пом`якшуюча покарання обставина.

Слід зауважити, що при призначенні покарання, судом було зазначено про врахування наявності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме вчинення ним кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, яке відповідно до п.6 ч.1 ст.67 КК України, проте, фактично, вказана обставина при призначенні покарання судом врахована не була, внаслідок чого, на думку колегії суддів, було обрано ОСОБА_7 невідповідне тяжкості скоєного злочину покарання.

Водночас, згідно роз`яснень, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п.6 вказаної Постанови Пленуму, відповідно до ч. 2 ст. 67 КК ( 2341-14 ) суд, установивши наявність зазначених у пунктах 2, 6, 7, 9, 10, 12 ч. 1 цієї статті обтяжуючих обставин, зобов`язаний навести їх у вироку та врахувати при призначенні покарання.

Проте, при призначенні покарання, судом першої інстанції формально було зазначено про вчинення обвинуваченим злочину відносно осіб похилого віку і врахування цієї обставини, згідно вимог ст. 67 КК України, як обтяжуючої покарання, проте, її не було враховано при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання, наближене до мінімальної межі, встановленої санкцією ч.2 ст. 190 КК України, пославшись на обставини, які він враховує при призначенні покарання, належним чином не мотивував і не навів переконливих доводів про доцільність призначення саме такого розміру покарання, обмежившись лише формальним посиланням на вищезазначені обставини.

Крім того, посилання у вироку на те, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, також є формальним і фактично не враховує характеру вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції фактично не врахував обтяжуючої покарання обставини, зокрема, вчинення кримінального правопорушення щодо осіб похилого віку (п.6 ч.1 ст.67 КК), а також не в достатній мірі врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, та необґрунтовано врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Також Верховним Судом України вказується на обов`язкову необхідність індивідуалізації покарання, яке судом призначається конкретній особі з врахуванням даних, які всебічно характеризують особу винного, суди також повинні додержуватися принципу доцільності покарання, сформульованому у ч. 2 ст. 65 КК України, тобто покарання повинно бути необхідне та достатнє для виправлення особи, попередження вчинення нових злочинів, в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання повинен мотивувати у вироку чому саме обрана ним міра покарання є достатньою для досягнення цілей, сформульованих у ч. 2 ст. 50 КК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 5 місяців позбавлення волі, не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

На підставі вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити свій вирок.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що обтяжують покарання, передбачені п.6 ч.1 ст.67 КК України, а саме вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення щодо осіб похилого віку. При цьому, колегія суддів вважає, що обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , в даному випадку, відсутні.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції є незаконним в частині призначеного покарання, ухваленим з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а тому підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В решті - вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора та вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, та ухвалити новий вирок в цій частині, тобто у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.3 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 09 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України,в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий вирок в цій частині.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в частині постановленого вироку, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

___________ ______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3