ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/267/24 Справа № 204/184/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000499 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161 КК України ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Зазначає, що рішення слідчого судді є необґрунтованим та незаконним.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, а підозрюваного звільнити з-під варти і зобов`язати прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що підозра , зокрема, за ч. 3 ст. 436-2 КК України є необґрунтована, а зазначені в клопотанні слідчого ризики, передбачені п. 1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, - не підтверджуються жодними доказами, при цьому прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Тяжкість кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 436-2 КК України, у якому підозрюється ОСОБА_8 , не може слугувати окремою підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розповсюдження у власному обліковому записі в соціальній мережі "Facebook" висловлювань у розумінні п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону України " Про медіа" не можуть вважатися такими, що поширені за допомогою засобів масової інформації .

Посилається на те, що підозрюваний має постійне місце реєстрації та проживання, займається господарською діяльністю, сплачує податки, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікаря психолога та нарколога не перебуває, має хронічне захворювання, раніше не судимий.

Визначений розмір застави є непомірним для підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року було задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 березня 2024 року , з визначенням розміру застави.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину за ч. 1 ст. 161 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до трьох років, а також у вчинення тяжкого злочину за ч. 3 ст. 436-2 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, наявні ризики, передбачені п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також врахував те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні, зокрема, умисного тяжкого злочину, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчиненого на території України, де на даний час введено воєнний стан .

17.01.2024 року від захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 до суду апеляційної інстанції надійшла відмова від його апеляційної скарги, підозрюваному ОСОБА_8 в судовому засіданні були роз`яснені наслідки відмови від апеляційної скарги у відповідності до положень ч. 1 ст. 403 КПК України. Однак у зв`язку із тим, що підозрюваний думку щодо відмови від апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 не висловив, колегія суддів продовжила розгляд апеляційних скарг захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні скарги, доводи прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, думку підозрюваного, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи захисників, викладені в апеляційних скаргах та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів враховує правову позицію, викладену у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якої для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі«Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих до клопотання матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема:

- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 20.07.2023 року;

- протоколом огляду соціальної мережі "Facebook" від 25.07.2023 року;

- заявою про вчинення кримінального правопорушення від 27.10.2023 року від директора єврейських релігійних громад та організацій Дніпропетровського регіону ОСОБА_10 ;

- протоколом огляду глобальної мережі "Інтернет" від 14.11.2023 року;

-висновком експерта ЗЕС ІСТУ СБУ в УСБУ у Дніпропетровській області №290 від 11.08.2023 року, відповідно до якого на відеозаписі із соціальної мережі "Facebook", обліковий запис " ОСОБА_11 " , останній виправдовує, заперечує збройну агресію РФ проти України;

- висновком експерта ЗЕС ІСТУ СБУ в УСБУ у Дніпропетровській області №417 від 30.11.2023 року, відповідно до якого на відеозаписі із соціальної мережі "Facebook", обліковий запис " ОСОБА_11 " , виявлені висловлювання, які за своїм змістом є такими, що створюють узагальнений негативний образ осіб єврейської національності, розпалюють національно-релігійну ворожнечу стосовно осіб єврейської національності ( юдеїв).

Твердження апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять наявність обґрунтованої підозри, зокрема, за ч.3 ст. 436-2 КК України, колегією суддів не може бути взято до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.

Отже, на початковій стадії розслідування оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як під час формулювання остаточного обвинувачення та обґрунтування засудження.

Разом з тим, посилання захисника на те, що розміщені висловлювання ОСОБА_8 в соціальній мережі "Facebook" у розумінні п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону України " Про медіа" не можуть вважатися такими, що поширені за допомогою засобів масової інформації , не є слушними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про інформацію» масовою інформацією є інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб.

Згідно із п. 54) ст. 2 Законом України «Про електронні телекомунікації» мережа Інтернет (Інтернет) - глобальна електронна комунікаційна мережа, що призначена для передачі даних та складається з фізично та логічно взаємоз`єднаних окремих електронних комунікаційних мереж, взаємодія яких базується на використанні єдиного адресного простору та на використанні інтернет-протоколів, визначених міжнародними стандартами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що інформація, яка поширюється через мережу "Інтернет", орієнтована на необмежене коло осіб, відповідно є масовою інформацією. При цьому інтернет-видання (вебсайт) є засобом, призначеним для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації, тобто є засобом масової інформації.

У свою чергу «Facebook» є загальновідомою соціальною мережею в інтернет просторі, де підозрюваний публікував дописи, які були розраховані на необмежене коло осіб.

Тому, враховуючи те, що соціальна мережа «Facebook» діє в інтернет-просторі й інформація на сторінках її користувачів, якщо власник сторінки не обмежив доступ до неї, є загальнодоступною, то ця соціальна мережа, на думку колегії суддів, є засобом, за допомогою якого така інформація поширюється серед необмеженого/невизначеного кола осіб.

Таким чином, підтверджується використання засобів масової інформації, що узгоджується із правовою позицією, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2023 року (справа № 595/359/21,провадження № 51-5402км23 ) .

При цьому на етапі досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання, які підлягають вирішенню судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, з`ясовувати наявність складу кримінального правопорушення в діях підозрюваної особи, правильність кваліфікації цих дій, оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Водночас колегія суддів враховує, що, згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Отже, обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_8 правопорушень є доведеною.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчим суддею правильно встановлена наявність ризиків, передбачених п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, наявний ризик, передбьачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні нетяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень, тому враховуючи матеріальне становище підозрюваного, існує ризик того, що підозрюваний може виїхати за межі країни, або іншим чином переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, разом з цим, відповідно до матеріалів справи підозрюваний має паспорт для виїзду за кордон ( т. 1 ст. 137).

Також підозрюваний може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні для зміни їх показів в суді, при цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, тому враховуючи те, що відповідно до матеріалів справи органом досудового розслідування перевіряється причетність інших осіб , які поширювали матеріали з ознаками заперечення російської агресії проти України, що підтверджується матеріалами, доданими до клопотання ( т.1 а.п. 122-124) , вказаний ризик має місце.

Підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів , які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення , а саме: чорнові записи, комп`ютерну техніку, мобільні термінали, які на теперішній час органом досудового розслідування не в повному обсязі встановлені.

Разом з тим, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, так як відповідно до матеріалів справи підозрюваний ОСОБА_8 неодноразово розміщував записи з власного облікового запису в соціальній мережі щодо виправдування та заперечення збройної агресії РФ щодо України та записи, які містять висловлювання, що розпалюють національно-релігійну ворожнечу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні слідчого та встановлені в ухвалі слідчого судді.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , вагомість наявних доказів вчинення ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також особу підозрюваного, який раніше не судимий, та має постійне місце проживання.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного з огляду на тяжкість кримінального правопорушення , зокрема, за частиною 3 статті 436-2 КК України, у вчиненні якого підозрюється особа, та встановлені ризики; заяв про взяття на поруки підозрюваного не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміновані кримінальні правопорушення, у яких підозрюється ОСОБА_8 , не є дійовим запобіжним заходом щодо підозрюваного, так як перебуваючи під домашнім арештом підозрюваний не обмежений у доступі до власної сторінки в соціальній мережі, окрім цього матеріали справи не містять відомостей щодо наявності міцних соціальних зв`язків за місцем проживання підозрюваного.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням обставин кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_8 а саме, зокрема, вчинення тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчиненого на території України , в умовах воєнного часу, що полягає у поширені інформації, в яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії РФ проти України, розпочатої в 2014 році, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, глорифікація осіб, задіяних в збройній агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано визначив заставу у розмірі 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який перевищує встановлену межу, і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, тоді як за вказаних обставин застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених обов`язків, тому доводи захисника ОСОБА_7 в цій частині є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, підозрюваний має постійне місце реєстрації та проживання, займається господарською діяльністю, сплачує податки, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікаря психолога та нарколога не перебуває, раніше не судимий, колегія суддів вважає такими , що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, так як зазначені обставини не були стримуючими факторами.

Посилання захисника ОСОБА_7 на те, що підозрюваний хворіє, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відомостей щодо погіршення стану здоров`я підозрюваного, що унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до суду не надано.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 було затримано з суттєвими порушеннями законодавства України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не заслуговує на увагу, так як не підтверджується матеріалами провадження, окрім цього в судовому засіданні прокурор зазначив, що ОСОБА_8 не був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Посилання захисника ОСОБА_12 на застосування щодо підозрюваного запобіжних заходів у зв`язку із психічним здоров`ям не заслуговує на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Так, відповідно до довідок КП " Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги" ДОР ( т. 1 а.п. 126, 127) ОСОБА_8 в КП "ДБКЛПД" ДОР не знаходиться, раніше за архівною документацією та в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться.

Захисником під час розгляду справи не були надані підтвердження того, що підозрюваний ОСОБА_8 є особою, яка потребує застосуванню запобіжного заходу, передбаченого ст. 508 КПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Отже, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, тому в задоволенні вимог апеляційних скарг слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ ________________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4