Єдиний унікальний номер 722/2551/23
Номер провадження 1-в/722/162/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сокиряни клопотання начальника державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» та голови спостережної комісії Дністровської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Начальник державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» та голова спостережної комісії Дністровської районної державної адміністрації звернулися до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_4 .

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечувала, вказуючи що воно є передчасним, адже засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі перебуває з 2021 року. В 2022 році допустив грубе дисциплінарне порушення, несумлінно відносився до праці, а тому за такий незначний строк він не досяг необхідного ступеня виправлення.

Інші учасники процесу в судове засідання не викликались, адже подали до суду заяви розглянути справу без їхньої участі.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши письмові документи, додані до клопотання та детально матеріали особової справи засудженого суд вважає, що клопотання начальника державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» та голови спостережної комісії Дністровської районної державної адміністрації задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є виключною дискрецією суду.

Пунктом 2 ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом умисний тяжкий злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.10.2020 року за ст.ст. 15 ч.3, 185 ч.2, 297 ч.3, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання відраховано з моменту його затримання, тобто з 17.02.2021 року.

Відповідно, кінець строку відбування покарання засудженого ОСОБА_4 17.02.2025 року.

Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_4 відбув 2 роки 10 місяців 2 дні позбавлення волі, тобто більше двох третин строку покарання, призначеного судом.

Невідбутий засудженим ОСОБА_4 строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час постановлення судом даної ухвали, складає 1 рік 1 місяць 28 днів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року (далі Постанова №2), умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

Тобто, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому, основним і вирішальним є не факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови №2, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відповідно до п.17 Постанови №2 під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено, що ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі перебуває з 17.02.2021 року.

Відбуваючи покарання в Торецькій ВК, 25.06.2021 року, згідно витягу з протоколу №38 засідання дисциплінарної комісії, засуджений ОСОБА_4 допустив порушення режиму відбування покарання, а саме палив в не відведеному місці (а.о.с.18).

Згідно рапортів працівників відділення ВПО Торецької ВК №2 від 17.06.2021 року засуджений ОСОБА_4 палив в не відведеному для цього місці, а саме в коридорі свого відділення, чим порушив Р.2 ч.4 ПВР УВП. На зроблене зауваження не відреагував. Від дачі будь яких пояснень відмовився (а.о.с.20-23).

10.04.2022 року засуджений ОСОБА_4 був переведений для подальшого відбування покарання до СВК №67, де був під розпис ознайомлений з вимогами КВК України.

Згідно опитувального листа від 02.06.2022 року комісією установи одноголосно визначено ступінь оцінки виправлення засудженого як такого, що не став на шлях виправлення (а.о.с.36).

Згідно характеристики засудженого, затвердженої начальником СВК 30.6.2022 року засуджений ОСОБА_4 під час відбування покарання в установі зарекомендував себе посередньо. По прибуттю до установи та по червень 2022 року до будь-яких оплачуваних робіт не залучався. До персоналу установи з приводу працевлаштування не звертався. По відношенню до персоналу установи намагався бути тактовним. Дружні стосунки підтримував із засудженими різної спрямованості. Намагався утримувати в чистоті та порядку своє спальне місце та при ліжкову тумбочку.

Заходи виховного характеру, які проводилися у відділенні відвідував під контролем. Намагався робити для себе належні висновки.

Участі в програмах диференційованого виховного впливу не приймав (а.о.с.37).

30.06.2022 року адміністративною комісією СВК одноголосно прийнято рішення відмовити засудженому ОСОБА_4 в переведенні до дільниці соціальної реабілітації як особі, яка не довела, що стає на шлях виправлення (а.о.с.41).

Згідно рапортів начальника відділення СПС №6 ОСОБА_5 та чергового помічника ОСОБА_6 від 09.09.2022 року того ж дня, о 16 годині 40 хвилин було проведено вечірню поіменну перевірку наявності засуджених даного відділення. Під час проведення даної перевірки було встановлено, що засуджений ОСОБА_4 був відсутнім у строю своєї бригади.

Про відсутність даного засудженого був повідомлений черговий помічник чальника установи майор внутрішньої служби ОСОБА_7 .

В подальшому, засуджений ОСОБА_4 розшукувався персоналом колонії та був виявлений сплячим на своєму спальному місці в житловій секції №2, де він проживає.

На зроблені йому зауваження піднятись зі свого спального місця, одягнутись за встановленою формою одягу та стати до строю своєї бригади для проведення поіменної перевірки відреагував негативно та почав виражати своє незадоволення стосовно режиму відбування покарання, а також заявив, що не вважає не вихід на дану перевірку порушенням режиму відбування покарання.

В подальшому засудженому ОСОБА_4 було висунуто законну вимогу припинити свої протиправні дії та стати до строю своєї бригади, на що останній в категоричній формі відмовився, при цьому продовжував висловлювати своє незадоволення вимогами режиму відбування покарання, вів себе зухвало, вживаючи при цьому жаргонні та нецензурні слова, всіляко демонстрував при інших засуджених відділення неповагу до персоналу колонії. Після чого засудженого ОСОБА_4 було доставлено до чергової частини (а.о.с.43-44).

Згідно письмових пояснень засудженого ОСОБА_4 від 09.09.2022 року останній підтвердив викладені в рапорті обставини вчинення ним грубого дисциплінарного проступку (а.о.с.45).

Постановою від 10.09.2022 року за вказане дисциплінарне порушення ОСОБА_4 поміщено до ДІЗО (а.о.с.49).

Згідно протоколу адміністративної комісії від 10.01.2023 року одноголосно було прийнято рішення про визначення ступеня оцінки виправлення засудженого як такого, що не став на шлях виправлення (а.о.с.50-51).

Згідно характеристики засудженого, затвердженої начальником СВК 23.02.2023 року засуджений ОСОБА_4 під час відбування покарання в установі зарекомендував себе посередньо. По прибуттю до установи та по жовтень 2022 року до будь-яких оплачуваних робіт не залучався. До персоналу установи з приводу працевлаштування не звертався. З листопада 2022 року працевлаштований різноробочим їдальні. Свої обов`язки намагався виконувати. По відношенню до персоналу установи був вимушено вживчивий, їхні вимоги намагався виконувати. Дружні стосунки підтримував із засудженими різної спрямованості. Намагався утримувати в чистоті та порядку своє спальне місце та при ліжкову тумбочку.

Заходи виховного характеру, які проводилися у відділенні, відвідував лише під контролем, реагував на них посередньо, не завжди робив для себе належних висновків.

Роботи з благоустрою установи виконував, однак потребував періодичного контролю за якістю їх виконання (а.о.с.52).

Рішенням адміністративної комісії СВК від 23.02.2023 року ОСОБА_4 відмовлено в клопотанні перед судом про застосування ст.82 КК України як особі, яка не довела, що стала на шлях виправлення. Голосували одноголосно (а.о.с.56).

Лише 10.07.2023 року ОСОБА_4 змінив своє відношення до праці та режиму відбування покарання, за що постановою начальника СВК від 10.07.2023 року премійований оголошенням подяки (а.о.с.57).

Таким чином досліджені судом матеріали особової справи чітко вказують на те, що після поміщення до місць позбавлення волі засуджений ОСОБА_4 не зробив для себе належних висновків та вперто не бажав стати на шлях виправлення протягом майже двох третин строку покарання, призначеного судом.

24.11.2023 року на засіданні адміністративної комісії одноголосно прийнято рішення клопотати перед судом про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 як особі, яка довела своє виправлення (а.о.с.79).

Суд не погоджується з таким висновком засідання комісії та оцінкою ступеня його виправлення з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування ст.81 КК України.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і ці дані оцінюються в їх сукупності.

З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що з початку строку відбуття покарання з 17.02.2021 року до липня 2023 року, тобто протягом майже 2-х з половиною років поведінка засудженого ОСОБА_4 була негативною.

І лише з липня 2023 року поведінка засудженого ОСОБА_4 змінилася на краще, як і змінилося його відношення до праці. Суд вважає, що саме з цього часу почалося його дійсне виправлення.

Проте, як зазначалося судом, для застосування до засудженого такої заохочувальної норми, як ст.81 КК України, сумлінна поведінка і сумлінне відношення до праці мало проявлятися у засудженого з перших днів початку відбування покарання, а не безпосередньо за рік до дати настання пільги.

Частиною 2 ст.65 КВК України визначено, що активна участь засуджених у виховних заходах заохочується і враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення.

Згідно ч.4 ст.126 КВК України, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання засуджених заохочується і враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення.

Відповідно до ст.127 КВК України, участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого, його соціально корисна активність заохочується адміністрацією колонії і враховується при визначенні ступеня його виправлення.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 лише 24.07.2023 року подав до адміністрації установи письмову заяву про зарахування його на реалізацію програми диференційованого виховного впливу «Творчість» (а.о.с. 64).

Суд критично оцінює вказану заяву та вважає її подання формальним, для створення позитивної характеристики для розгляду даного клопотання.

Враховуючи викладене, з огляду на всі характеризуючи матеріали особи засудженого ОСОБА_4 , значний строк невідбутого ним покарання, суд вважає, що в задоволенні подання начальника СВК слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.81 КК України, ст.6 КВК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання начальника державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» та голови спостережної комісії Дністровської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: