УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року

м. Київ

Справа № 645/416/23

Провадження № 51-7113 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року, щодо

ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 10919 грн 10 коп. матеріальної та 200 000 грн моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 215 832 грн 41 коп., матеріальної та 20 000 грн моральної шкоди. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він 04 червня 2022 року, приблизно о 18:20 год., керуючи технічно справним автомобілем «Міtsubishі Раdjero», р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_8 , не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1 Правил дорожнього руху України, та рухаючись по Салтівському шосе в місті Харкові зі сторони вулиці Гв. Широнінців в бік проспекту Льва Ландау в районі перехрестя Салтівського шосе та вулиці Туркестанської в м. Харкові, діючи необережно, грубо порушив вимоги п. 11.4 та п. 14.6 а) Правил дорожнього руху України, рухаючись по дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги руху в одному напрямку, виїхав на зустрічний бік дороги та намагався здійснити обгін на перехресті Салтівського шосе та вулиці Туркестанської, де здійснив зіткнення із автомобілем «Кіа sрогtаgе», р.н. НОМЕР_2 , який рухався попереду нього під керуванням ОСОБА_6 , в результаті чого потерпілому ОСОБА_6 спричинено легкі та тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-23/1593-ІТ 26.01.2023 дії водія автомобіля «Міtsubishі Раdjero», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 11.4 та п. 14.6 а) Правил дорожнього руху України та знаходились з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушеннята особі засудженого, його явну несправедливість через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення в частині призначеного покарання й призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки йна підставі положень ст. ст. 75, 76 КК України просить звільнити йоговід відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що суди, призначаючи ОСОБА_5 покарання, не в повній мірі врахували ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, а також те, що він вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину, частково відшкодував завдану шкоду потерпілому, раніше не судимий; також те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, з першого дня війни пішов захищати Батьківщину в ряди добровольців, Добровольчим підрозділом «Слобожанщина» характеризується позитивно, в подальшому вступив до лав ЗСУ, за місцем служби характеризується добре, має стійкі соціальні зв`язки, проживає з матір`ю та сестрою, які фактично перебувають на його утриманні; до початку війни ОСОБА_5 працював на заводі ПРАТ «Харпласт» по виготовленню стеклопластики.

Зазначає, що ОСОБА_5 вибачився перед потерпілим майже через рік, оскільки раніше у нього не було можливості це зробити, тому що він постійно перебував на передовій, не було зв`язку, був неодноразово поранений, знаходився на лікуванні. Відшкодовувати шкоду не мав можливості, оскільки грошову винагороду військовослужбовцям майже не виплачували, й на даний час вживаються заходи щодо стягнення заборгованості. На думку захисника, вказані обставини є достатніми підставами для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання.

Вважає, що апеляційний суд формально погодився з висновками суду першої інстанції щодо призначеного покарання і належним чином доводи її апеляційної скарги не перевірив. Вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 2 ст.286 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Стосовно доводів захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_5 покарання, можливості його звільнення від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до положень ст. 50 КК Українипокарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК Україниособі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання, а також щодо неможливості звільнення його від відбування покарання з випробуванням, ґрунтується на наведених вимогах закону.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, є необережним, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу винного, який раніше не судимий, неодружений, дітей не має, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Згідно з наданою службовою характеристикою з 24.02.2022 року та на час вчинення кримінального правопорушення обвинувачений був у складі Добровольчого підрозділу «Слобожанщина», приймав участь у виконанні бойових завдань та наказів, спрямованих на забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, характеризувався позитивно.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд першої інстанції, проаналізувавши та надавши оцінку указаним обставинам, зробив висновок про неможливість виправлення ОСОБА_5 без його ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції за ч. 2 ст.286 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував.

Підстав для пом`якшення покарання, а також підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим внаслідок суворості, не вбачається.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , яка за змістом і доводами здебільшого є аналогічною касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 , обґрунтовано спростував доводи апеляційної скарги.

Зокрема, як вказав апеляційний суд, в матеріалах провадження відсутні й під час апеляційного перегляду не надані докази на підтвердження того, що обвинувачений щиро розкаявся, оскільки сам по собі факт визнання ОСОБА_5 своєї вини та висловлення слів вибачення перед потерпілим майже через рік після ДТП не вказує, що це стало результатом тривалого роздуму та свідчить про самоосуд свого вчинку.

При цьому апеляційний суд встановив, що тільки у день апеляційного розгляду, ОСОБА_5 здійснено грошовий переказ потерпілому у сумі 3000 грн, тобто більше ніж через рік та два місяці після події ДТП, й інших відомостей про добровільне відшкодування чи вживання заходів на відшкодування завданої злочином шкоди потерпілим до ухвалення вироку судом першої інстанції матеріали кримінального провадження не містять.

Також суд взяв до уваги те, що ОСОБА_5 після ДТП залишив місце злочину, не надав допомоги потерпілому, який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди став інвалідом.

Окрім того, судом було враховано, що ОСОБА_5 на час апеляційного розгляду перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 , де характеризується позитивно, в період з 25.01.2023 року по 01.03.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисті безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.

Також судом взято до уваги наслідки, які настали від вчиненого кримінального правопорушення, та враховано позицію представника потерпілого, який наполягав на суворому покаранні та зазначив, що він разом з потерпілими намагався домовитися з обвинуваченим про відшкодування завданої шкоди, починаючи з перших днів після ДТП, але ОСОБА_5 на будь-який контакт з цього приводу не йшов.

Отже, врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції зробив висновок про неможливість виправлення засудженого ОСОБА_5 без його ізоляції від суспільства, призначивши йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, визначене санкцією за ч. 2 ст. 286 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував, з чим погодився і апеляційний суд.

Колегія суддів убачає, що покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових правопорушень, відповідає вимогам ст. 65 КК України, принципам індивідуалізації та справедливості покарання.

Посилання захисника на висновок органу пробації про те, що засуджений може бути виправлений без позбавлення або обмеження волі, також не ставлять під сумнів обґрунтованість рішення суду щодо призначеного покарання, оскільки такий висновок має для суду рекомендаційний характер.

Стосовно доводів захисника про неврахування судом пом`якшуючих покарання обставин, то суди дійшли висновку про їх відсутність, навівши відповідні мотиви такого рішення.

Підстав для пом`якшення покарання, а також підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим внаслідок суворості, не вбачається.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника, які здебільшого є аналогічними доводам касаційної скарги, та із зазначенням докладних мотивів ухваленого рішення залишив апеляційну скаргу без задоволення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для зміни оскаржуваних судових рішень з метою пом`якшення призначеного засудженому покарання через надмірну суворість, а також для звільнення засудженого від відбування призначеного покарання.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та доданих до неї копій судових рішень не убачається підстав для її задоволення, згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3