Справа № 517/99/24
Провадження № 1-кп/517/5/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року смт Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Захарівка кримінальне провадження, внесене 02 січня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Загір`я Фрунзівського району Одеської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, із базовою загальною середньою освітою, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 27.12.2023, приблизно о 20 год 00 хв., знаходився разом із своєю співмешканкою ОСОБА_6 за місцем свого проживання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У цей час у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень своїй співмешканці ОСОБА_6 .

У подальшому, ОСОБА_4 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, наблизився до ОСОБА_6 та наніс їй два удари по спині та один удар по лівій кінцівці.

Вказаними діями ОСОБА_4 спричинив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 у вигляді синців на нижній половині спини праворуч та ліворуч, на зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу. Вказані ушкодження не були небезпечні для життя в момент спричинення, мають незначні, швидкоплинні наслідки, які тривали не більше 6 днів і по цьому критерію, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального проступку визнав та суду пояснив, що 27.12.2023 він знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . У цей же час у будинку знаходилася його співмешканка ОСОБА_6 . Через деякий час між ними на побутовому ґрунті розпочалася сварка, в ході якої він наніс ОСОБА_6 два удари рукою по спині та один удар по руці. Обвинувачений суду повідомив, що він у вчиненні вказаного проступку розкаюється та просив пробачення у потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що 27.12.2023 вона перебувала разом із своїм співмешканцем ОСОБА_4 в будинку за місцем їх проживання в с. Загір`я Роздільнянського району Одеської області. Між ними виникла сварка, в ході якої він наніс їй декілька ударів по спині та удар по руці. Будь-яких претензій до ОСОБА_4 вона не має. Щодо міри покарання обвинуваченому, просила суд призначити не суворе покарання.

Судом дослідженні наступні докази, надані прокурором під час судового провадження.

З досліджених в судовому засіданні доказів, що надані сторонами вбачається, що з заявою про вчинення кримінального проступку звернулася ОСОБА_6 , яка просила прийняти міри до ОСОБА_4 , який 27.12.2023 наніс їй тілесні ушкодження, що підтверджується змістом заяви ОСОБА_6 .

Вказана заява зареєстрована у встановленому порядку, що підтверджується витягом з ЄРДР від 02.01.2024.

Висновком експерта № 1 від 02.01.2024 підтверджено, що на підставі судово-медичного обстеження у ОСОБА_6 було виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на нижній половині спини праворуч та ліворуч, на зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 не були небезпечними для життя у момент спричинення, а мають незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше 6 діб і за цим критерієм, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Суд, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин справи, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позиції та роз`яснивши, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Розглянувши вказане провадження в межах висунутого обвинувачення, дослідивши докази у справі в заявленому сторонами обсязі, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого доведена, оскільки підтверджена показаннями обвинуваченого, потерпілої та письмовими доказами у справі, які узгоджуються між собою. Вказані докази суд приймає до уваги як належні та допустимі, та вважає їх достатніми для висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 .

Так, обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суду всі обставини вчинення кримінального проступку, його об`єктивні дії, які підтверджують наявність умислу в його діях на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 . Так, суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ у справі показання обвинуваченого, який в судовому засіданні визнав, що дійсно 27.12.2023 умисно наніс ОСОБА_6 два удари рукою по спині та один удар по лівій руці.

Вказані показання повністю узгоджуються з показаннями потерпілої, яка підтвердила обставини повідомлені обвинуваченим щодо способу, часу, місця вчинення проступку, характеру та локалізації ударів, механізму отримання нею тілесних ушкоджень, та висновком експерта, яким підтверджено отримання потерпілою легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, суд оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до довідки лікаря-психіатра Захарівської багатопрофільної лікарні від 04.01.2024 вбачається, що ОСОБА_4 на обліку у вказаному закладі не перебуває.

Згідно довідки Захарівської багатопрофільної лікарні ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває.

З характеристики наданої за місцем проживання обвинуваченого № 3 від 02.01.2024 вбачається, що ОСОБА_4 характеризується з позитивної сторони.

З вимоги про судимість ГУНП в Одеській області від 03.01.2024 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, свою винуватість у вчиненні кримінального проступку визнав, позитивно характеризується за місцем проживання, не працевлаштований, просив пробачення у потерпілої за вчинене.

Суд приймає до уваги, що обвинувачений вину визнав, розкаявся та оцінює зазначене як обставину, що пом`якшує покарання у виді щирого каяття.

Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК України підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК України суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, думки потерпілої, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, оскільки вказане покарання досягне мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим.

При цьому суд враховує те, що призначення покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, у виді штрафу чи виправних робіт є недоцільним оскільки ОСОБА_4 офіційно не працює.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Запобіжний захід у вказаному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. 125 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.125 КК України увиді 100 (ста) годин громадських робіт.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Фрунзівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: