Дата документу 16.11.2023
Справа № 334/6610/23
Провадження № 1-кс/334/3134/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року Ленінський районного суду м. Запоріжжя у складі

слідчої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Ленінського районного суду м. Запоріжжя клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізький області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001519 від 26.07.2023 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізький області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001519 від 26.07.2023 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що листопаді 2021 року (більш точна дата і час в ході досудового розслідування не встановлена) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, підшукали ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який в той час перебував в стані емоційного хвилювання з приводу смерті своєї матері та не міг проживати з цього приводу в своїй квартирі, за адресою: АДРЕСА_1 , яка на той час належала йому в приватній спільній частковій власності у частці , та в силу цих обставин, відповідно, не міг контролювати незаконні дії, вчинені із вищевказаною квартирою, своєчасно висувати претензії на протиправні дії третіх осіб і запобігати їм.

В подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, увійшли у довіру потерпілого ОСОБА_7 , повідомивши останньому неправдиві відомості, що вони є особами, які займаються послугами щодо продажу квартир на території міста Запоріжжя та запевнили його скористатись їх послугами щодо розміну його двокімнатної квартири на однокімнатну в Дніпровському районі міста Запоріжжя з доплатою 10 000 доларів США, при цьому, заздалегідь не маючи намірів виконувати свої домовленості, які не відповідали дійсності.

В свою чергу, потерпілий ОСОБА_7 , будучи введеним в оману, погодився на їх послуги та передав ОСОБА_6 та ОСОБА_5 правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру.

Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , переконали потерпілого ОСОБА_7 скласти на їх ім`я довіреність щодо розпорядження його квартирою.

Так, за допомогою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 , якій не було відомо про злочинні наміри співучасників, оформили довіреність з реєстраційним номером 53067866 від 23.11.2021 р. щодо надання ОСОБА_7 дозволу оформлення його спадкових прав, продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , купівлі на його ім`я будь-якого нерухомого майна в Україні, на представників: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , тобто на повний супровід на подальше відчуження майна потерпілого, при цьому переслідуючи злочинний умисел, направлений на заволодіння шахрайським шляхом вказаної квартири ОСОБА_7 .

Так, з метою реалізації свого злочинного наміру, 22.12.2021 о 16 годині 23 хвилині, на підставі вищезазначеної довіреності, у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_9 , якій не було відомо про злочинні наміри співучасників, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі вищезазначеної довіреності, яка була надана приватному нотаріусу ОСОБА_9 , було укладено договір купівлі-продажу (реєстровий №1841, виданий 22.12.2021) квартири АДРЕСА_3 між представником продавця ОСОБА_6 та сумлінним покупцем ОСОБА_10 на суму 678 810 гривень.

В подальшому, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , скориставшись довірою потерпілого ОСОБА_7 , наприкінці грудня 2021 року (більш точна дата і час в ході досудового розслідування не встановлена) повідомив останнього, що він - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , та повідомили, що вона на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , передавши останньому ключі від вказаної квартири, проте, не надавши останньому правовстановлюючі документи на дану квартиру, достовірно знаючи, про те, що вищевказана квартира лише здається в оренду.

Таким чином, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_5 , шляхом обману, отримавши від потерпілого ОСОБА_7 довіреність на право розпорядження його нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_3 , здійснили її продаж, та розпорядились отриманими коштами на власний розсуд, заподіявши потерпілому матеріальний збиток на суму 678 810 гривень, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує встановлений на той період часу законодавством України неоподаткований мінімум доходів громадян і є великим розміром.

02.11.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири за адресою: АДРЕСА_5 , є ОСОБА_6 , у розмірі 2/3.

Метою арешту майна є відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Клопотання слідчого оформлено відповідно до ст. 171 КПК України та погоджено прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 .

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Слідчий суддя вважає за необхідне здійснити розгляд клопотання без участі власника майна, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України.

Вислухавши доводи прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Однією з засад кримінального судочинства в силу ст. 16 КПК України є недоторканість права власності.

Виняток з цього правила становить накладення арешту на майно особи під час здійснення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Арешт у відповідності до ст. 131 КПК України є одним з заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно обвинуваченого за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

За приписами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати, зокрема: правову підставу для арешту майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів клопотання ОСОБА_7 визнано потерпілим в кримінальному провадженні № 0001519 від 26.07.2023 року за ч.3 ст. 190 КК України та ним заявлений цивільний позов про відшкодування шкоди, тому він має статус цивільного позивача.

10.11.2023 року ОСОБА_7 було подано цивільний позов до ОСОБА_11 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 678 810 гривень та моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень.

За змістом ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та /або моральної шкоди та яка (який) в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила (пред`явив) цивільний позов.

З наведено положення процесуального законодавства випливає, що статус цивільного позивача набуває особа, що зазнала шкоди від кримінального правопорушення та пред`явила в кримінальному провадженні цивільний позов про відшкодування цієї шкоди, тобто пред`явлення цивільного позову є обов`язковою складовою поряд з отриманням шкоди для визначення учасника як цивільного позивача.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 171 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Положеннями ч. 2, ч. 6 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи, що існує обґрунтована підозра вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, потерпілим у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, з метою забезпечення виконання у подальшому судових рішень у кримінальному провадженні та збереження речових доказів, враховуючи негативні наслідки, що мають місце при незастосуванні даної міри забезпечення, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню, оскільки незастосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню і усуненню негативних наслідків вчиненого кримінального правопорушення.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001519 від 26.07.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, який належить ОСОБА_6 , а саме: 2/3 частини квартири АДРЕСА_6 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1