В И Р О К

Іменем України

09.11.2023 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000502 від 13.09.2022 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, військовозобов`язаного, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_6 об 11 годині 50 хвилин 13.09.2022 року, керуючи технічно-справним автомобілем "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі М-21 сполученням Виступовичі - Вінниця - Могилів-Подільський, поблизу с.Слобода-Носківецька Жмеринського району Вінницької області не обрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини праворуч з подальшим наїздом на дерево. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир вказаного автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER" ОСОБА_8 від отриманих травм загинув на місці пригоди. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 27.09.2022 року №76 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми: крововиливу у м`які тканини голови відповідно лівій лобно-скроневій ділянці, численних переломів кісток мозкового черепу, травматичного вивиху 1, 2 зубів на верхній щелепі зліва, а також закритого перелому кісток лівого передпліччя в середній третині та перелому другого ребра зліва. Смерть ОСОБА_8 настала від внутрішньочерепної травми, що супроводжувалась забиттям головного мозку; ця травма має ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебуває у причинному зв`язку зі смертю. При судово-медичній експертизі крові та сечі трупа ОСОБА_8 етилового спирту не виявлено. Згідно висновку експертизи технічного стану транспортного засобу від 22.09.2022 року №СЕ-19/102-22/13688-ІТ у деталях та вузлах рульового керування, ходової частини та гальмівної системи автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 , несправностей, які б могли виникнути та впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено. Згідно висновку автотехнічної експертизи від 23.09.2022 року №СЕ-19/102-22/14208-ІТ у дорожній ситуації, що склалася, дії водія автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306. Водій автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 з технічної точки зору мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_6 за вказаних вище обставин порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Порушення ОСОБА_6 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками - настанням смерті ОСОБА_8 .

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерплого.

Потерпіла ОСОБА_5 під час підготовчого провадження подала до суду цивільний позов із уточненими вимогами стягнення на її користь з обвинуваченого ОСОБА_6 завданих злочином моральної шкоди в розмірі 500000 грн, а також стягнення матеріальної шкоди в сумі 52199 грн, з яких 20400 грн складають ритуальні послуги та 31799 грн витрати на поминальний обід (а.с.48-50).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватим себе у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю. Пояснив, що напередодні вказаного дня до нього зателефонував ОСОБА_9 та попросив його відвезти на авторинок в м.Вінниці, щоб придбати шини для колес автомобіля, на що він погодився. 17.09.2022 року о 07 годині 00 хвилин він на ватажно-пасажирському автомобілі "Volkswagen T4 Transporter", 1997 року випуску, який належить його братові ОСОБА_10 , заїхав за ОСОБА_9 , далі вони поїхали на автозаправку. Після того ОСОБА_9 запропонував йому також взяти з собою його товариша ОСОБА_8 , так як останньому також було необхідно вирішити у м.Вінниця якісь особисті питання. Він погодився і поїхав за ОСОБА_8 , а ОСОБА_9 залишився чекати на них на АЗС. Потім вони утрьох вирушили до м.Вінниці, де спочатку заїхали на авторинок, де ОСОБА_9 придбав гуму для коліс, потім вони поїхали до лікарні ім.Пирогова, куди пішов ОСОБА_8 , а вони на нього чекали в автомобілі. Після того як ОСОБА_8 повернувся, вирішивши свої питання, вони вирушили додому та дорогою ще заїхали на автовокзал, який знаходиться на Барському шосе, так як хлопці попросили подивитися чи там немає нікого з їхніх знайомих. Він туди пішов, а хлопці удвох у цей час вийшли покурити. Так як на автовокзалі нікого з їхніх знайомих не виявилося, вони поїхали далі. ОСОБА_8 сів на пасажирське сидіння ліворуч від нього, а ОСОБА_9 розташувався на сидінні позаду нього. Коли вони сіли до авто, то ОСОБА_9 порадив їм натягнути ремені безпеки, так як попереду знаходиться блок-пост, з чим вони погодилися і зробили це. Дорогою, коли вони доїжджали до с.Слобода-Носківецька, де розпочався двосторонній рух на підйом, він почав обганяти автомобіль, що рухався попереду нього, на швидкості 90-100 км. Після того, як він його обігнав, з його автомобілем щось трапилось і його почало тягнути різко вправо, на що він почав гальмувати, але вирівняти автомобіль так і не вдалося, в результаті чого транспортний засіб виїхав на узбіччя та зіткнувся з деревом. Дана дорожньо-траспортна пригода сталася того ж дня близько опівдня. Інших автомобілів, окрім автомобіля "ВАЗ 2115", який він обігнав, на даному відтинку дороги не було. Зауважив, що на момент зіткнення автомобіля з деревом він був пристебнутий, а ОСОБА_8 - ні, проте коли саме останній зняв свій ремінь безпеки йому невідомо. З моменту несправності автомобіля і до його зіткнення з деревом пройшло близько хвилини, він здійснював гальмування, але сповільнення автомобіля не відчував. Після ДТП його автомобіль з правого боку був трохи припіднятий, тому ОСОБА_8 опинився на його боці салону, що завадило йому зняти з себе ремінь безпеки, та вибратися з автомобіля йому допомагали невідомі йому люди. Вказав, що керований ним автомобіль не обладнаний звуковою чи візуальною сигналізацією щодо ременів безпеки. Заявлений до нього цивільний позов визнав частково, вказавши, що має можливість відшкодувати лише 100000 грн. Під час судових дебатів попросив вибачення у потерпілої, просив суворо не карати та вказав, що готовий надалі відшкодувати збитки частинами.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що що загиблий ОСОБА_8 являвся її сином. 13.09.2022 року він повідомив їй, що їде разом з ОСОБА_6 , який був його знайомим та односельчанином, до м.Вінниці та о 7 годин ранку пішов з дому. Потім близько 11 годин 30 хвилин до неї прийшов її старший син ОСОБА_11 та повідомив, що ОСОБА_8 загинув в ДТП. Знає, що коли вони поверталися з м.Вінниця додому, то десь біля м.Жмеринка сталася зазначена дорожньо-транспортна пригода. Обвинувачений ОСОБА_6 після даної події приходив до неї та просив вибачення, але вона його досі не пробачила. Зазначила, що страхова компанія за даний випадок в рахунок відшкодування шкоди виплатила їй 12000 грн, та ще близько 240000 грн було виплачено дитині покійного сина, тобто її онуку. Вказала, що обвинувачений двічі вже під час судового розгляду здійснював грошові перекази поштою на її ім`я в сумі по 5000 грн кожний, однак вона їх не забажала отримувати, так як вважає цю суму замалою і хоче отримати одразу всі кошти разом. Стосовно міри покарання, вважає ОСОБА_6 винним, але просила його суворо не карати та волі не позбавляти і стягнути з нього на її користь оспорювану матеріальну і моральну шкоду. Моральну шкоду обгрунтувала тим, що загибель молодшого сина принесла їй тяжку психологічну травму. Після цього у неї порушився ритм життя, вона не може ні з ким спілкуватися, стала розсіяною, нервовою та перетворилася на постійним покупця ліків у аптеках. Їй це все принесло моральні та душевні страждання, через що вона часто плаче. Відразу після поховання сина, її забрали до лікарня. Потім ще двічі вона лікувалася. Лікарі з приводу її стану, якісь незворотні наслідки не визначали. Матеріальної шкоду у заявленому розмірі складають витрати на поховання, а саме поминальний обід та обрядові речі на поховання.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що у вересні 2022 року він попросив ОСОБА_6 відвезти його на авторинок "Сатурн" в м.Вінниця, щоб придбати шини до автомобіля, та попросив взяти з собою ще його товариша ОСОБА_8 , якому було потрібно відвівати стоматолога. Зранку 13.09.2023 року він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на автомобілі "Volkswagen T4" вирушили до м.Вінниці. Приїхавши до м.Вінниці, він придбав шини для коліс автомобіля в кількості шести штук, після чого повезли ОСОБА_8 до стоматологічної клініки. Потім вирушили до дому. Того ж дня близько 11 години 30 хвилин, коли вони їхали у напрямку смт.Муровані Курилівці за м.Жмеринка сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув його товариш ОСОБА_8 , який сидів на передньому пасажирському сидінні ліворуч від водія. Зі слів водія швидкість була 90-100 км. З того, що він бачив, то вони їхали нормально та не швидко. Багато чого він не пам`ятає, оскільки під час їхньої поїздки він спав та прокинувся вже від того, що його товариш вигукнув: "Куди ти їдеш". Після цього їхній автомобіль збив дорожній знак і потім зіткнувся з деревом поза узбіччям. Далі біля них зупинилися якісь люди, які відкрили йому дверку і допомогли вийти. Ці ж люди викликали екстрені служби. Після їх приїзду працівники МЧС вирізали водійські двері і витягували водія та пасажира, що був біля нього. Удар був у ліву сторону автомобіля. Зауважив, що ремені безпеки у ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були пристебнуті, ще тоді, коли вони проїжджали блок-пост при виїзді з м.Вінниця, особисто він не був пристебнутий, оскільки заднє сидіння не було обладнане ременем безпеки.

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що обвинувачений ОСОБА_6 є його рідним братом. Автомобіль "Volkswagen T4 Transporter" вантажопасажирський, який був учасником ДТП, належить йому, але він близько шести років до цієї події надав у користування цей транспортний засіб своєму братові, оскільки сам у користуванні мав інший автомобіль. З приводу ДТП він дізнався від свого брата того ж дня, коли воно сталося, близько 11 годин 30 хвилин останній зателефонував йому та повідомив, що потрапив в дорожньо-транспортну пригоду і поклав слухавку. Зауважив, що його брат ОСОБА_6 завжди їздив нормально, не підвищуючи швидкість, та не порушував Правила дорожнього руху. Страховку на зазначений автомобіль оформлював ОСОБА_6 самостійно.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він разом з дружиною у вересні 2022 року в першій половині дня їхали до м.Могилів-Подільський. Приблизно через 2 км після м.Жмеринки його автомобіль на підйомі почав обганяти мікроавтобус "Volkswagen T4", так як швидкість його автомобіля не була великою, оскільки він був занадто завантажений. Потім за метрів 100 попереду нього він побачив як вказаний мікроавтобус почав плавно з`їжджати в правий бік, після чого збив дорожній знак на узбіччі і зіткнувся з деревом. У цей час жодних сигналів повороту водій зазначеного автомобіля не вмикав. Безпосередньо зіткнення автомобіля "Volkswagen T4" з деревом він бачив, після чого він проїхав трохи вперед і зупинився, вийшов з своєї машини і побіг до вказаного автомобіля, де побачив крізь вікно потилицю водія та пасажира, який перебував позаду нього. Лівою частиною автомобіля відбувся контакт з деревом, водійська дверка була затиснута, лобове скло знаходилося на місці, але чи було воно пошкоджене він не пам`ятає. Далі допоміг пасажиру, що сидів позаду водія, вилізти з автомобіля і почав зупиняти інші автомобілі. Зупинилося до трьох автомобілів та люди, які в них знаходилися, допомогли дістати водія, а пасажира, що знаходився на передньому сидінні, вже діставали працівники МЧС. Зауважив, що як водій він не виключає, що автомобіль повело в сторону не з вини водія, а через технічні несправності.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що в першій половині одного дня у вересні 2022 року вона їхала з чоловіком на автомобілі, везли товар до м.Могилів-Подільський. За дорожньою обстановкою вона не слідкувала, так як відволіклась на телефон та згодом чоловік звернув її увагу на автомобіль, що їх обігнав. Коли вона підвела погляд, то побачила, що зазначений автомобіль знаходився вже поміж дерев. Після цього вони зупинилися та вона почала телефонувати до усіх екстрених служб, а чоловік побіг до автомобіля, особисто вона до зазначеного автомобіля не підходила. Потім зупинилися інші автомобілі, які допомагали виймати людей з того транспортного засобу, що був учасником ДТП. Також бачила, як ходив водій зазначеного автомобіля, який був у шоковому стані та чула від тих людей, що допомагали, що пасажир, який сидів біля водія спочатку був живий, а потім приїхала швидка допомога, яка проводила йому реанімаційні заходи, але врятувати останнього так і не вдалося. Зазначила, що вони з чоловіком їхали на швидкості приблизно 80-90 км.

Винуватість ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за встановлених судом обставин, також підтверджується відомостями, що містяться у досліджених в судовому засіданні письмових доказах:

витягом з ЄРДР щодо кримінального провадження №0000502, згідно якого були внесені відомості за усною заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення від 13.09.2022 року щодо того, що близько 12:00 годин 13.09.2022 року водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем "VOLKSWAGEN T4", державний номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись автодорогою М-21 "Виступовичі - Вінниця - Могилів-Подільський", біля с.Слобода-Носківецька Жмеринського району Вінницької області допустив виїзд керованого автомобіля за межі проїзної частини з подальшим наїздом на дерево; внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_8 від отриманих травм помер на місці пригоди (а.с.110);

протоколом огляду від 13.09.2022 року з фототаблицею даної слідчої (розшукової) дії, під час проведення якої в ході огляду ділянки 348 км + 550 м автодороги М-21 у кюветі за правим узбіччям виявлено автомобіль "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 , синього кольору, без вантажу, який мав візуальні пошкодження з лівої бокової частини та передньої частини у виді вм`ятини та розбиття скла, спущеного стану шини переднього правого колеса. На рівні водостічної канави наявне нашарування сліду чорного кольору довжиною 0,9 м, який в подальшому переходить на праве узбіччя у вигляді кочення колеса автомобіля довжиною 46 м, проходить вказаним узбіччям і закінчується на відставні 2,6 м від краю дороги. Далі починаються сліди рихлення грунту шириною 1,5 м довжиною 24,8 м, в місці початку слідів рихлення грунту наявні осип пластику та лакофарбового покриття синього кольору, поруч на узбіччі знаходився пошкоджений дорожній знак з металевою стійкою та бетонованою основою. На проїзній частині дороги слідів гальмування чи юзу шин коліс автомобіля не виявлено. Також на правому узбіччі неподалік вказаного транспортного засобу був розташований труп ОСОБА_8 у положенні лежачи на спині та закривавленим обличчям (а.с.111-118,119-128);

копією посвідчення водія серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_6 , вилученого з місця подій (а.с.129);

копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-207144768 щодо автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.130);

копією лікарського свідоцтва про смерть від 14.09.2022 року №76, яким причиною смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 визначено внутрішньочерепну травму (а.с.131);

висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 13.09.2022 року №413 стосовно ОСОБА_6 , згідно якого ознак сп`яніння останнього не виявлено (а.с.132);

висновком судово-медичної експертизи від 21.09.2022 року №1972, відповідно до якого встановлено, що при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_6 методом газово-рідинної хроматографії наявність метилового, етилового спиртів, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено; наявність в крові похідних барбітурової кислоти, алкалоїдів групи опію, похідних бензодіазепіну, фенотіазину та фенілалкіламіну, а також тетрагідроканабінолу не виявлено (а.с.133-134);

висновком судово-медичної експертизи від 27.09.2022 року №76, відповідно до якого встановлено, що при експертизі трупа ОСОБА_8 виявлено внутрішньочерепну травму у вигляді крововиливу у м`які тканини голови відповідно лівій лобно-скроневій ділянці, численні переломи кісток мозкового черепу, травматичного вивиху 1,2 зубів на верхній щелепі зліва, а також закритого перелому кісток лівого передпліччя в середній третині та перелому другого ребра зліва; всі виявлені ушкодження сприченені діями тупих предметів при умові дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13.09.2022 року, невиключно внаслідок зіткнення транспортного засобу, будучи пасажиром переднього сидіння, з стаціонарним об`єктом (деревом). Смерть ОСОБА_8 настала від зазначеної внутрішньочерепної травми, що супроводжувалась забиттям головного мозку, ця травма має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, перебуває у причинному зв`язку зі смертю. При судово-медичній експертизі крові та сечі трупа ОСОБА_8 методом газово-рідинної хроматографії етилового спирту не виявлено, що може свідчити про те, що він в момент смерті був тверезий (а.с.137-138);

висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 22.09.2022 року №СЕ-19/102-22/13688-ІТ, відповідно до якого встановлено, що гальмівна система автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 , виконує свої конструктивні функції та невідповідностей п.31.4 Правил дорожнього руху не виявлено; у деталях та вузлах його гальмівної системи експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено. На час огляду рульове керування та ходова частина автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 , знаходяться у технічно несправному та непрацездатному стані, який полягає у значних механічних деформаціях та пошкодженнях, та які виникли в результаті розвитку події ДТП; у деталях та вузлах його рульового керування та ходової частини експлуатаційних несправностей, які могли виникнути та впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено (а.с.140-145);

висновком судової автотехнічної експертизи від 23.09.2022 року №СЕ-19/102-22/14208-ІТ, відповідно до якого встановлено, що в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 з технічної точки зору повинні регламентуватись вимогами п.12.1 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 з технічної точки зору мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, при умові постійного контролю за рухом автомобіля. В даній дорожній обстановці у діях водія автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.147-149).

Суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_6 щодо можливої неконтрольованої зміни праворуч напрямку руху та виїзду на узбіччя керованого ним автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок раптового пошкодження шини правого переднього колеса, оскільки вони спростовуються висновком судової автотехнічної експертизи від 23.09.2022 року №СЕ-19/102-22/14208-ІТ в частині дослідження ходової частини вказаного автомобіля. Так, даним експертним дослідженням встановлено, що шина переднього правого колеса має наскрізний розріз на боковині з зовнішньої сторони біля 5 см, який розташований на відстані біля 8 см від поверхні бігової доріжки. При дослідженні перерізу встановлено, що він має рівні краї, нитки корду тупо обстрижені, що може свідчити про миттєве проникнення в шину твердого гострого предмету (предметів), і враховуючи розташування пошкоджень, не могло утворитись під час експлуатації транспортного засобу, а сталося в результаті його зіткнення з перешкодою, тобто під час розвитку дорожньо-транспортної пригоди, тим більш воно розташоване в зоні максимальних деформацій. Вихід повітря з шини стався в процесі розвитку події ДТП, при дії значного ударного навантаження, тим більш, що дані пошкодження сконцентровані в зоні максимальних деформацій підвіски. Про відсутність руху автомобіля на розгерметизованих шинах до ДТП свідчить відсутність зломів та термічних пошкоджень шин в місцях злому в районі розташування посадочних місць диску-шина колеса.

Також суд визнає необгрунтованими заперечення захисником ОСОБА_7 доведеності стороною обвинувачення факту не обрання безпечної швидкості ОСОБА_6 за обсягом пред`явленого йому обвинувачення, оскільки не обрання останнім безпечної швидкості при здійсненні обгону іншого транспортного засобу, що рухався у суміжній смузі праворуч у попутному напрямку, визначається нездатністю ОСОБА_6 одразу після цього контролювати рух свого автомобіля та безпечно керувати ним у межах проїзної частини дороги за відсутності непередбачуваних заздалегідь чинників, надто з огляду на неспроможність ОСОБА_6 в умовах стверджуваного свідком плавного з`їзду автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER" на узбіччя та в кювет істотно зменшити швидкість його руху для запобігання або зниження ступеня негативних наслідків шляхом екстреного гальмування, враховуючи відсутність слідів такого гальмування або юзу на ділянці асфальтованого покриття згідно протоколу огляду місця подій.

В решті вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному, ніким не заперечуються, містять об`єктивні відомості щодо обставин кримінального правопорушення, яке є предметом судового розгляду, відтак є належними та допустимими.

Таким чином, суд доходить висновку, що, дотримуючись засад змагальності, стороною обвинувачення в порядку ст.92 КПК України доведено перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в ході судового розгляду, а саме, що обвинувачений ОСОБА_6 своїми необережними діями вчинив порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої постраждалий пасажир ОСОБА_8 помер на місці пригоди, отримавши тяжкі тілесні ушкодження, зокрема у виді внутрішньочерепної травми, які перебувають у причинному зв`язку з його смертю, а тому обвинувачений ОСОБА_6 повинен нести кримінальну відповідальність за ч.2 ст.286 КК України за кваліфікуючою ознакою порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_6 за вказаною частиною статті закону про кримінальну відповідальність, суд враховує відповідні роз`яснення за змістом п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", що порушення особою правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспорту, яке спричинило наслідки, передбачені різними частинами ст.286 КК України, слід кваліфікувати як один злочин за тією частиною цієї статті, яка передбачає більш тяжкі наслідки.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, враховує думки потерпілих.

Судом при призначенні покарання також враховуються вимоги ст.50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 є громадянином України та має повнолітній вік (а.с.150); раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.151); за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.152); на обліку у лікаря наркологів не перебував, за медичною допомогою до лікаря психіатра не звертався (а.с.153), згідно власних пояснень існує за рахунок випадкових заробітків.

Ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, суд визнає такою, що пом`якшує його покарання. Так, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_16 , окрім визнання ним факту скоєння злочинних дій, виявляє ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання власної провини у вчиненому злочині, висловлює щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що виражаються у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілих осіб, дієвому посильному намаганні відшкодувати завдані злочином збитки та бажанні виправити наслідки ним скоєного, сукупність чого характеризує розкаяння. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 року в справі №166/1065/18. Також судом враховується правовий висновок, який викладений у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 року в справі №298/95/16-к, що закон не надає юридичного значення моменту, коли особа щиро розкаялась у вчиненому, і тому у вказаній справі апеляційний суд був вправі визнати дійсним щире каяття засудженого, навіть якщо воно відбулося під час апеляційного розгляду. З огляду на таке, можливість врахування судом першої інстанції щирого каяття обвинуваченого, що відбулося на стадії судового розгляду, яке вочевидь передує стадії апеляційного провадження, у даній справі також не виключається.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Натомість тяжкі наслідки, завдані даним злочином, у виді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_8 , не підлягають врахуванню при призначенні покарання як обставина, що його обтяжують, оскільки вони охоплюються диспозицією ч.2 ст.286 КК України, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію.

Згідно висновків досудової доповіді, складеної Могилів-Подільським районним відділом філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області 27.02.2020 року, оцінено низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_6 та низький ризик небезпеки для суспільства, визначено за можливе виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умов здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (а.с.59-62).

Відтак, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, встановлення в ході судового розгляду обставин, що пом`якшують покарання, та за відсутності обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням особи ОСОБА_6 й думки потерпілої ОСОБА_5 , судом визначається необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових правопорушень призначення обвинуваченому ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі, безальтернативно передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, та передбаченого даною частиною статті закону про кримінальну відповідальність додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не вбачаючи підстав застосування щодо ОСОБА_6 вимог ст.69 КК України. Необхідність призначення вказаного додаткового покарання судом визначається з підстав того, що порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України з його власної недбалості призвело до спричинення смерті людини, що є незворотнім наслідком. При цьому, використання обвинуваченим вказаного автомобіля не є джерелом його постійного доходу, він здатен пересуватись самостійно, постійно проживає у населеному пункті з діючою інфраструктурою, відтак для переміщення на значні відстані не позбавлений можливості використовувати громадський транспорт, або винаймати транспортні засоби для індивідуальних потреб перевезень. Твердження сторони захисту щодо необхідності використання автомобіля обвинуваченим ОСОБА_6 для отримання доходу, включно з метою відшкодування потерпілій спричиненої даним злочином шкоди, суд визнає необгрунтованими, оскільки можливість здійснення обвинуваченим ОСОБА_6 комерційних перевезень автомобільним транспортом у встановленому законом порядку не підтверджена жодними доказами. Окрім того, судом враховується, що за повідомлених учасниками кримінального провадження обставин, включно самим обвинуваченим ОСОБА_6 , останнім не здійснювався достатній контроль використання під час руху керованим ним автомобілем його пасажиром ОСОБА_8 ременем безпеки, яким обладнаний транспортний засіб, що за відсутності визначених законом підстав можливості його не використання, фактично не становить заздалегідь належного виконання обов`язку водія не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Водночас, ураховуючи конкретні обставини справи, а саме те, що дане кримінальне правопорушення вчинене з необережності, протиправні дії ОСОБА_6 хоча й спричинили незворотні наслідки у виді смерті людини, проте обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому ним злочині та у власній посткримінальній поведінці добровільно вживає посильних заходів щодо відшкодування потерпілій завданої шкоди наразі в загальній сумі 30000 грн (а.с.164-165), й остання вказала про відсутність для неї потреби у суворому покаранні обвинуваченого; за відсутності обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який до кримінальної відповідальності притягається вперше, та позитивно характеризується за місцем проживання; а також з огляду на відповідний висновок уповноваженого органу з питань пробації суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання шляхом звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням на нього певних обов`язків на період іспитового строку.

При цьому суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 року в справі № 298/95/16-к, стосовно того, що у ч.2 ст.65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Касаційний суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Так, суд зважає, що в ході судового розгляду прокурор ОСОБА_4 у вирішенні судом призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 просив застосувати до останнього звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з певним іспитовим строком, вважаючи його недостатнім для досягнення мети покарання та виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Також судом встановлено, що можливість саме такого порядку відбування покарання визначена висновком досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, який не є заінтересованим учасником кримінального провадження. Цьому зрештою не суперечить думка потерпілої ОСОБА_5 , яка не потребувала призначення суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 , суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до вимог ст.1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до ч.1,2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиневленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до вимог ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Так, суд визнає неаргументованими позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_5 щодо відшкодування власне обвинуваченим ОСОБА_6 завданих їй протиправними діями останнього майнових збитків, які складаються з витрат на поховання загиблого внаслідок ДТП її сина ОСОБА_8 в загальній сумі 52199 грн, що хоча й доводяться доданими до цивільного позову квитанцією, накладною та копіює фіскального чеку (а.с.55-56,57), і ці обставини визнано цивільним відповідачем ОСОБА_6 , однак, суду не представлено об`єктивних відомостей щодо неможливості відшкодування цих майнових збитків або певної їх частини страхувальником ПрАТ "УСК "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" згідно вказаного вище договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу від 07.12.2021 року (а.с.130) щодо автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 , діями водія якого - обвинуваченого ОСОБА_6 спричинено дані збитки майну потерпілої ОСОБА_5 щодо понесених нею грошових витрат на поховання сина ОСОБА_8 , а виплата їй за її твердженнями страхувальником 12000 грн не обгрунтована ні в який спосіб щодо майнового чи немайнового характеру даного відшкодування.

У відповідності до вимог ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до положень п.9.1,9.2 ст.9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 22.02.2022 року в справі №201/16373/16-ц, винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує міру відповідальності страховика або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку, який повинен відшкодувати страховик, на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому, оспорювана сума майнового відшкодування 52199 грн витрат на поховання не перевищує передбачену вказаним правочином у розмірі 130000 грн страхову суму на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, а тому з урахуванням наведеного вище підстави покладення її відшкодування на винуватця ОСОБА_6 заздалегідь не є безумовними, у зв`язку з чим цивільний позов у цій частині вимог підлягає залишенню судом без задоволення.

З аналогічних підстав суд визнає недостатньо обгрунтованими позовні вимоги в частині вішкодування обвинуваченим ОСОБА_6 моральної шкоди в сумі 500000 грн, з огляду на те, що вказаним вище договором страхування передбачено також страхову суму на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, встановлену у розмірі 260000 грн. Відтак, з урахуванням передбаченого даним правочином розміру франшизи 0 грн, а також за не представлення суду жодних документальних відомостей щодо неможливості відшкодування цих моральних збитків або певної їх частини страхувальником ПрАТ "УСК "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП", надто з огляду на повідомлення про виплату їй та третій особі певних сум страхового відшкодування й відсутності повноважень суду збирати докази з власної ініціативи, оспорювана цивільним позивачем ОСОБА_5 до стягнення безпосередньо з цивільного відповідача ОСОБА_6 моральна шкода, яку вона пов`язує зі смертю загиблого внаслідок ДТП свого сина ОСОБА_8 , в межах заявлених позовних вимог не може перевищувати різниці цієї шкоди із сумою страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю, зменшеної на розмір франшизи, тобто у даному випадку не може перевищувати 240000 грн (500000 грн - 260000 грн - 0 грн).

Враховуючи обставини справи, суд вважає, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_6 цивільному позивачу ОСОБА_5 була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, негативних емоціях та психологічних переживаннях внаслідок передчасної смерті під час вказаної дорожьо-транспортної пригоди її сина ОСОБА_8 , проведенні нею його поховання, що призвело до відповідних незворотніх наслідків стосовно припинення життя близького родича потерпілої та істотно змінило її звичний спосіб життя, а тому відповідно вказаного перевищення суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю, оспорювана моральна шкода в межах заявлених позовних вимог, що підлягала до відшкодування обвинуваченим ОСОБА_6 повинна була становити 240000 грн, у відповідному розмірі якої цивільний позов також початково визнавався обвинуваченим ОСОБА_6 . Разом з тим, враховуючи добровільне відшкодування останнім у спосіб поштових переказів потерпілій ОСОБА_5 грошових коштів загалом в сумі 30000 грн (5000 грн + 5000 грн + 5000 грн + 5000 грн + 5000 грн + 5000 грн) (а.с.164-165), терміни здійснення яких є пізнішими від процесуального строку первісного подання до суду даного цивільного позову, остаточну суму, що підлягає присудженню до стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_6 на користь цивільного позивача ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди слід зменшити на вказану суму цього добровільного відшкодування збитків, а тому вона визначається судом у даному конкретному випадку у розмірі 210000 грн (240000 грн - 30000 грн), що становить підстави часткового задоволення цивільного позову у цій частині вимог у вказаному остаточному розмірі.

Твердження цивільного відповідача ОСОБА_6 щодо можливості відшкодування ним лише загалом 100000 грн завданої шкоди на думку суду за існування передбаченого законом обов`язку винної особи щодо відшкодування ним завданої вчиненням злочину шкоди, не відповідають положенням ч.2 ст.625 ЦК України, згідно яких боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а тому не спростовують вказаних висновків суду.

Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 1887,80 грн (943,90 грн + 943,90 грн) підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави (а.с.139,146).

Речові докази, а саме автомобіль "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 , який зберігається у Жмеринському РВП ГУНП у Вінницькій області (а.с.135), та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_4 , що зберігається у Жмеринському міськрайонному суді Вінницької області в матеріалах судового провадження (а.с.173), слід повернути за належністю власнику даного транспортного засобу ОСОБА_10 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 серії НОМЕР_5 , яке зберігається у Жмеринському міськрайонному суді Вінницької області в матеріалах судового провадження (а.с.173), необхідно знищити з урахуванням застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення такого спеціального права.

Отже, за минуванням потреби подальшої дії застосованого під час досудового розслідування заходу забезпечення даного кримінального провадження, підлягає скасуванню арешт, накладений на вказане вище тимчасово вилучене майно ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2022 року.

Про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ніким не заявлено.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 100, 128, 129, 169, 170, 368-371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на три роки.

Відповідно до вимог ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Цивільний позов задоволити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_5 210000 (двісті десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 290000 гривень моральної шкоди та 52199 гривень матеріальної шкоди - відмовити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави 1887 (одну тисячу вісімсот вісімдесят сім) гривень 80 копійок процесуальних витрат на залучення експертів.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2022 року на автомобіль "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_4 та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 серії НОМЕР_5 .

Речові докази: автомобіль "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний номерний знак НОМЕР_2 , який зберігається у Жмеринському РВП ГУНП у Вінницькій області, та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_4 , що зберігається у Жмеринському міськрайонному суді Вінницької області в матеріалах судового провадження, - повернути за належністю ОСОБА_10 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 серії НОМЕР_5 , яке зберігається у Жмеринському міськрайонному суді Вінницької області в матеріалах судового провадження, - знищити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку його оскарження.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1