Справа № 947/330/24
Провадження № 1-кс/947/157/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання старшого слідчого СВ ОРУП №1 ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси про арешт майна у кримінальному провадженні №0001317 від 29.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим відділом Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001317 від 29.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження за №0001181 від 30.09.2022 прокурором 29.09.2023 винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження за фактом того, що невідомі особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_5 .

Виділеним матеріалам присвоєно у ЄРДР номер кримінального провадження 0001317 від 29.09.2023.

Так, встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до 2022 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 належала громадянину російської федерації ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина рф № НОМЕР_2 .

В подальшому, 04.10.2022 укладений договір купівлі-продажу між ОСОБА_6 , НОМЕР_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН № НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , який діє від імені громадянина рф ОСОБА_5 на підставі довіреності № 2-387 від 15.09.2022, виданої та завіреної в м.Кишинів, Р.Молдова щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Даний правочин викликає сумніви, оскільки під час перевірки адреси мешкання ОСОБА_7 , яка вказана в договорі, встановлено, що за вищевказаною адресою проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ШН НОМЕР_5 , який, відповідно до бази даних «Аркан ЦП», з 14.02.2022 через ПП «Чоп (Тиса)» залишив територію України та станом на 20.10.2022 не повернувся.

Крім того, в договорі оціночна вартість об`єкту нерухомого майна вказана в сумі 49900 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот) грн., але є підстави вважати, що вказана оціночна вартість значно занижена у порівнянні з ринковими цінами на нерухомість.

На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу від 04.10.2022, право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано на ОСОБА_6 .

В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин російської федерації, зареєстрований: АДРЕСА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.11.2023 набув у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, нібито, ОСОБА_8 , громадянин Республіки Молдова, зареєстрований та постійно проживаючий на території Республіки Молдови за адресою: АДРЕСА_5 видав довіреність на ім`я громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Проте, як зазначалося раніше за адресою: АДРЕСА_3 проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 від 04.10.2022 ОСОБА_7 надано нотаріусу паспорт НОМЕР_6 як документ, що посвідчує особу останнього.

Однак, з відповіді Головного управління державної міграційної служби в Одеській області від 14.08.2023 стало відомо, що паспорт НОМЕР_6 , виданий Автозаводським відділом у м.Кременчуці УДМС в Полтавській області на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на:

1) виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором):

громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах.

Пунктом 2 установлено, що

1) правочини (у тому числі довіреності), укладені з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, у тому числі якщо ними передбачається відповідне відчуження у майбутньому, є нікчемними;

2) нотаріальне посвідчення правочинів, що порушують мораторій, визначений пунктом 1 цієї постанови, забороняється. Державна реєстрація або інше визнання державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державними реєстраторами юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державними реєстраторами речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, особами, які надають публічні (адміністративні) послуги, правочинів, укладених з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, забороняється.

07.11.2022 квартира АДРЕСА_6 постановою слідчого визнана речовим доказом.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 04.01.2023 у справі №947/519/23 в межах кримінального провадження №0001181 від 30.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна - 01) шляхом заборони здійснювати його відчуження (розпорядження), а також проводити будь-які реєстраційні дії відносно вказаного об`єкту нерухомого майна.

27.12.2023 до Київського районного сулу м. Одеси надійшло клопотання про скасування арешту майна, в порядку ст.174 КПК України, подане захисником ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_11 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.01.2023 у справі №947/519/23 задоволене клопотання адвоката ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_11 про скасування арешту майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна - 01).

Слідча звертається з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення - збереження речових доказів, а саме об`єкту нерухомого майна квартири АДРЕСА_6 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_11 .

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.2, ст.7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, слідчим під час складання клопотання не було дотримано вимог ч.2 ст.171 КПК України, що позбавляє можливості слідчого суддю розглянути таке клопотання по суті.

Так, в порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна належним чином не обґрунтовано наявність підстав та необхідності в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Зокрема, згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, накладаючи арешт на майно ухвалою від 04.01.2023 року, слідчий суддя виходив з того, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.190 КК України, а також те, що майно, на яке слідчий просив накласти арешт відповідало критеріям ч.1 ст.98 КПК України, а саме могло бути об`єктом кримінального злочину.

Скасовуючи арешт з об`єкта нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ухвалою від 28.12.2023 року, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_11 не є підозрюваною у кримінальному провадженні, не має жодного до нього відношення, цивільний позов до неї не пред`являвся, натомість остання є добросовісним набувачем вищевказаної квартири.

Накладений арешт на квартиру позбавляє добросовісного набувача можливості здійснювати свої права на користування та розпорядження особистим майном.

З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В даному клопотанні слідча зазначає, що майно на яке остання просить накласти арешт, має доказове значення для даного злочину та має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Разом з тим, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього додатки слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час триває досудове розслідування, пройшов значний проміжок часу, будь-яке обґрунтування, на підставі якого слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення, зокрема перевірити факт відповідності майна категоріям речових доказів (ч.1 ст.98 КПК України), дане клопотання не містить.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на той факт, що ухвала слідчого судді Київського районного суду м.Одеси відповідно до якої арешт накладений ухвалою від 04.01.2023 року на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна - 01) скасований, тобто підстави для продовження арешту відпали. Ухвала слідчого судді набрала законної сили 28.12.2023 року.

В той же час, клопотання слідчої не містить будь-якого обгрунтування необхідності накладення арешту після його скасування.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереженні, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних в ухвалі слідчого судді недоліків, надавши для цього прокурору строк 72 години з моменту отримання копії цієї ухвали.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ОРУП №1 ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси про арешт майна у кримінальному провадженні №0001317 від 29.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1