ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/425/24 Справа № 177/591/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000001 від 02.01.2023р. за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка Дніпропетровської області, громадянин України, освіта вища, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначено покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт. Задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Згідно вироку суду, в денний час доби 25.12.2022 ОСОБА_7 перебував за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 . В цей день, приблизно о 15:15 год. до будинку зайшла ОСОБА_8 , яка повернулась з базару. В ході розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт в ході якого, ОСОБА_7 почав себе агресивно поводити, внаслідок чого у нього виник раптовий протиправний намір, спрямований на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Того ж дня, приблизно о 15:30, ОСОБА_7 , перебуваючи в коридорі буд. АДРЕСА_2 , підійшов до ОСОБА_8 та штовхнув її руками у спину, після чого вона впала на підлогу. Після цього, ОСОБА_7 , діючи умисно, з мотивів виниклої особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, обійшов ОСОБА_8 з лівої сторони та наніс приблизно 2 удари ногою по лівому стегну ОСОБА_8 , що завдало фізичного болю, однак не спричинило тілесних ушкоджень.

Одразу після цього ОСОБА_7 затягнув ОСОБА_8 до кімнати за вищевказаною адресою, де, продовжуючи свій намір на спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи в положенні обличчям до обличчя ОСОБА_8 , умисно наніс правою рукою, зжатою в кулак, не менше 5 ударів в ліву область потилиці та вуха потерпілої, після чого ОСОБА_8 знову впала на спину. Надалі, ОСОБА_7 сів на потерпілу зверху та, тримаючи своєю правою рукою ліву руку ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, умисно наніс ОСОБА_8 лівою рукою зжатою в кулак приблизно 10 ударів в область правої частини обличчя.

Внаслідок умисних, суспільно-небезпечних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: синців навколо правого ока з розповсюдженням на виличну область, на правій щоці, по зовнішній поверхні нижньої третини лівого передпліччя, які відповідно до висновку експерта № 145 від 02.02.2023 за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України за ознаками: умисне легке тілесне ушкодження.

Не погодившись з вказаним вироком суду обвинувачений та прокурор подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 у апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити провадження у справі.В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що рапорт чергового відділення поліції №1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 жодним чином не може свідчити про обставин підтвердження вчинення мною інкримінованого проступку, адже цей рапорт фіксує виключно сам факт звернення тієї чи іншої особи до чергового відділення поліції, а не обставини проступку. Вважає, що протокол огляду телефону від 23.03.2023 не можливо вважати належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні, оскільки він складений більш ніж через 3 місяця після події, при відтворенні відео зображено чорний екран, з якого взагалі не можливо встановити як час, дату, місце та обставини при яких його записано так і осіб, голоси яких на ньому фігурують. Вказує, що висновок спеціаліста судово-медичного експерта №1778 від 26.12.2022 складений одразу на наступний день після події і це попри те, що потерпіла в судовому засіданні пояснювала, що після начебто завданих ним ударів цілий тиждень не могла піднятися з ліжка. Вказує, що згідно висновку, що відповідаючи на поставлене питання, зокрема, який характер, локалізація та механізм утворення тілесних ушкоджень експерт зазначив, що перелічені у висновку ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею, а на питання: Чи могли тілесні ушкодження утворитися при викладених потерпілої обставинах експерт прямої відповіді не надав. Таким чином, означеним висновком підтверджено те, що перелічені у висновку ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета та завдані потерпілою будь ким (чим), але не ОСОБА_7 . Вказує, що 25.12.2022 ОСОБА_7 перебував за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 та чекав її. Побачивши ОСОБА_8 з близької відстані він помітив на її обличчі ледь виступаюче забиття. Вона була знервованою та постійно провокувала його на сутичку. У той же час, він на провокації не піддавався та після того, як вона почала його бити лише стримував її. Можливо під час необхідної самооборони він її й чимось зачепив, однак це жодним чином не може свідчити про нанесення їй 15 ударів в обличчя про що зазначено в обвинувальному акті. Вказує, що означені обставини завдання з боку ОСОБА_8 тілесних ушкоджень підтверджені висновком спеціаліста № 95 від 28.12.2022 року, копія якого долучається до цих пояснень, який прошу прийняти до уваги під час вирішення спору. Вважає, що під час судових засідань потерпіла кожного разу надавала зовсім інші пояснення, які фактично протирічать одне одному, кількість завданих ударів, так і присутність осіб. Вважає, що судом з`ясувалося що слідчий експеримент проводився в будівлі поліції разом із свідком, який взагалі не був присутній під час обставин, викладених в обвинувальному акті. Вважає, що наявні у матеріалах кримінального провадження №0000001 від 02.01.2023 року документи жодним чином не підтверджують викладені в обвинувальному акті обставини. Також вважає, що під час ухвалення вироку суд не навів мотивів того, чому до нього не застосований штраф, а також заявленої до стягнення суми моральної шкоди.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 у апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок змінити у зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на рапорт чергового відділення поліції №1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 25.12.2022 як на доказ. Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на «ч. 3» ст. 349 КПК України. В іншій частині вирок суду залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєному ним кримінальному правопорушенню, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального правопорушення, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, вважає, що вирок суду у цьому провадженні підлягає зміні у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку безпідставно послався на матеріали кримінального провадження, а саме рапорт чергового відділення поліції №1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 25.12.2022, який не є доказом на підтвердження обставин справи та вини обвинуваченого. Також вважає, що суд першої інстанції помилково вказав посилання на вимоги ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки судовий розгляд вказаного кримінального провадження здійснювався не у спрощеному порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, а судове рішення викладено на підставі повно та всебічно досліджених доказів, які мають істотне значення для кримінального провадження.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, обвинуваченого та потерпілої, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді кримінального провадження по суті судом першої інстанції були всебічно, повно та об`єктивно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України.

Подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України у повному обсязі підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджено доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні. Всі висновки суду у вироку мотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Висновки суду викладені в мотивувальній та резолютивній частині вироку узгоджені між собою та не містять протиріч.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені безпосередньо у судовому засіданні, проаналізовані та оцінені судом першої інстанції з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності.

Судом був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченого, які були надані ним в судовому засіданні у співвідношенні з усіма зібраними доказами по справі.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину не визнав та надав аналогічні пояснення надані ним у суді апеляційної інстанції та у своїй апеляційній скарзі, пояснив, що з потерпілою у нього виникали конфлікти з вересня 2022 року, вона його виганяла з будинку. 24 грудня він повернувся і залишився ночувати у ОСОБА_8 . Остання зранку поїхала на базар, повернулася з кумами, на її обличчі були ушкодження, а саме садна на шиї, лице було синє. Ковбень почала провокувати його, кричала, махала руками, тому він підійшов до неї, обійняв, припідняв і положив її на підлогу на спину. Коли потерпіла лежала, то билася об підлогу. Потім вона підхопилася і нанесла йому удар кулаком в праве око. На підлогу таким чином він її клав два рази, щоб заспокоїти, він її не бив. Цивільний позов потерпілої про стягнення моральної шкоди не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Незважаючи на займану обвинуваченим ОСОБА_7 позицію, що виразилась у не визнанні своєї винуватості у вчинені інкримінованому йому кримінального правопорушення, показання обвинуваченого у частині, що 25.12.2022 ОСОБА_7 перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , побачив ОСОБА_8 з забиттям на її обличчі та після того як вона його провокувала на сутичку та била його він лише стримував її та можливо під час необхідної самооборони він її й чимось зачепив, однак це жодним чином не може свідчити про нанесення їй 15 ударів в обличчя про що зазначено в обвинувальному акті, на думку апеляційного суду вказані покази протирічать іншим доказам по справі, які в повній мірі підтверджують винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України, а саме:

Показам потерпілої ОСОБА_8 , наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, яка у судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим проживала близько 10 років. 17 грудня 2022 вони розійшлися, 24 грудня обвинувачений прийшов до неї додому, попросився переночувати. 25 грудня 2022 року зранку вона поїхала на базар, повернулася з кумами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Ще у дворі обвинувачений замахнувся на неї, хотів вдарити, ОСОБА_12 йому не дозволив. Вона сказала кумам, щоб їхали, а сама зайшла до хати. Коли роздягалася у коридорі, то обвинувачений штовхнув її у спину, вона впала обличчям на підлогу. ОСОБА_13 почав наносити удари ногою по лівому стегну, вдарив 2 рази. Потерпіла схватилася за нього, встала. ОСОБА_14 схватив її за одяг та штовхнув у кімнату, вона впала на спину не могла піднятися. Обвинувачений бив її кулаками по голові, по потилиці. Удари наносив правою рукою, кулаком, наніс близько 5 ударів, 2 рази вдарив за вухо. В цей час у неї задзвонив телефон, ОСОБА_13 схватив за руку, вихватив телефон, розбив його, тримав її правою рукою та наносив удари лівою рукою в кулаці по обличчю, наніс не менше 10 ударів. Їй вдалося скинути його, вона вибігла із хати по допомогу. Обвинувачений і раніше застосовував до неї фізичне насильство, проте до поліції потерпіла не зверталася.

Показами свідка ОСОБА_15 , наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, яка у судовому засіданні пояснила, що 25 грудня 2002 року вони разом з чоловіком підвезли ОСОБА_16 з ОСОБА_17 до її будинку в селі Суворовка. Коли везли її, то остання була спокійна, на ній не було жодних подряпин чи ушкоджень. Там був ОСОБА_18 , він був у стані сп`яніння, штовхнув її, провокував конфлікт з чоловіком, погрожував, що поколе вилами. Вони від`їхали від будинку потерпілої, і свідок вирішила зателефонувати їй, перевірити чи все добре. В телефоні почула крики, плач. Вони повернулися до будинку ОСОБА_16 , ворота були зачинені, тому вони обійшли будинок. ОСОБА_19 вибігла з будинку без взуття, роздягнута, вся права сторона обличчя була темно-фіолетовою. Вони дочекалися поліцію, потім відвезли ОСОБА_19 до лікарні.

Показами свідка ОСОБА_20 наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, який пояснив, що 25 грудня 2002 року вони зустріли ОСОБА_16 в Кривому Розі і запропонували її підвезти в село. Марина була в гарному настрої, на обличчі синців чи подряпин не було. Коли під`їхали до будинку, там був ОСОБА_14 , він був напідпитку, агресивний, почав виясняти стосунки, замахнувся на дружину, тому вони поїхали звідти. Хвилин через 5-10 дружина зателефонувала ОСОБА_19 щоб дізнатися як вона, почули крики, вони повернулися до будинку, хвіртка була зачинена, тому вирішили обійти по городу. З будинку вибігла ОСОБА_19 , на обличчі були сліди побоїв. Викликали поліцію та відвезли потерпілу до лікарні.

Крім того вина підтверджується письмовими доказами.

Висновком спеціаліста судово-медичного експерта №1778 від 26.12.2022 згідно якого у ОСОБА_8 виявлені ушкодження у вигляді синців обличчя з набряком м`яких тканин, лівого передпліччя, які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий предмет. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки;

Протоколом слідчого експерименту від 31.01.2023 року, відповідно до якого 25.12.2022 ОСОБА_8 приїхала додому за адресою АДРЕСА_2 , де знаходився її колишній чоловік, який був у стані алкогольного сп`яніння та агресивний. Останній почав провокувати конфлікт та замахнувся рукою зажатою в кулак на ОСОБА_8 , однак вдалося зупинити удар. Потім ОСОБА_21 нагнулася до взуття коли ОСОБА_14 знаходився позаду неї, він обома руками штовхнув ОСОБА_21 , після чого та впала обличчям на підлогу. В цей час ОСОБА_18 обійшов її та почав наносити їй удари ногою по лівому стегну. Далі ОСОБА_14 почав затягувати потерпілу в іншу кімнату. Штовхнувши її вона впала на спину, після чого, сівши на сідниці, вона намагалась встати, однак ОСОБА_14 підійшов до неї та почав наносити їй тілесні ушкодження правою рукою зажатою в кулак в область потилиці, вуха, не менше 5 ударів. У ОСОБА_21 в лівій кишені задзвонив телефон, остання намагалася лівою рукою взяти його, однак ОСОБА_14 сів зверху та при цьому кинувши ОСОБА_21 на підлогу своєю правою рукою тримав її ліву руку, а лівою рукою зажатою в кулак почав наносити останній тілесні ушкодження по обличчю потерпілої, наніс не менше 10 ударів;

Висновком експерта №144 від 31.01.2022 згідно якого у ОСОБА_8 малися синці навколо правого ока з розповсюдженням на виличну область, на правій щоці, по зовнішній поверхні нижньої третини лівого передпліччя. Ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою травмуючою поверхнею, за механізмом удар (удар-стиснення). За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки;

Висновком експерта №145 від 31.01.2022 згідно якого у ОСОБА_8 малися синці навколо правого ока з розповсюдженням на виличну область, на правій щоці, по зовнішній поверхні нижньої третини лівого передпліччя. Ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою травмуючою поверхнею, за механізмом удар (удар-стиснення). У потерпілої малися ділянки прикладання фізичної сили в обличчя та ліве передпліччя. Виникнення всіх тілесних ушкоджень при одноразовому падінні з висоти власного зросту виключається. Давність виявлених ушкоджень може відповідати 25.12.2022. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки;

Протоколом огляду від 23.03.2023, відповідно до якого в приміщенні ВП №1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області було оглянуто телефон потерпілої ОСОБА_8 марки Samsung, в галереї якого наявний відеозапис, де візуально чорний екран, та чутно голос чоловіка, що начебто наносить удари жінці.

На підставі викладеного колегія суддів вважає безпідставними та надуманими доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що ОСОБА_7 діяв в межах необхідно самооборони та не міг нанести 15 ударів в обличчя, а суд першої інстанції прийшов до хибних висновків, що саме ОСОБА_7 внаслідок своїх умисних, суспільно-небезпечних дій потерпілій ОСОБА_8 заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді: синців навколо правого ока з розповсюдженням на виличну область, на правій щоці, по зовнішній поверхні нижньої третини лівого передпліччя, які відповідно до висновку експерта за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

Доводи ОСОБА_7 , що за перелічених у обвинувачені дій спрямованих на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень від дорослого чоловіка, у жінки не могли бути лише легкі тілесні ушкодження та «від неї б мокрого місця не залишилось», є безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б могли поставити під сумнів достовірність інкримінованого ОСОБА_7 обвинувачення.

Надана ОСОБА_7 до суду першої і апеляційної інстанції копія висновку спеціаліста № 95 від 28.12.2022 року, про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки, не впливає на доведеність вини у вчиненні інкримінованому ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що у суді першої інстанції з`ясувалося, що слідчий експеримент проводився в будівлі поліції разом із свідком, який взагалі не був присутній під час обставин, викладених в обвинувальному акті, є безпідставними, оскільки згідно оскаржуваного вироку та наявних матеріалах справи, є лише один слідчий експеримент який 31.01.2023 року проводився за участю потерпілої ОСОБА_8 у присутності понятих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , дізнавача працівника поліції ОСОБА_24 , працівника поліції який був статистом та лікарем ОСОБА_25 (м.д.р. а.с. 27-28).

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що протокол огляду телефону від 23.03.2023 не можливо вважати належним та допустимим, як і покази потерпілої яка постійно змінювала свої суперечливі покази та які суперечать висновку спеціаліста судово-медичного експерта №1778 від 26.12.2022 складеного на наступний день після події, а саме суперечить показам потерпілої, що після начебто завданих обвинуваченим ударів цілий тиждень не могла піднятися з ліжка, є безпідставними, оскільки вказаний доказ протокол огляду телефону від 23.03.2023 та покази потерпілої оцінені судом в їх сукупності, достатності, достовірності та належності з іншими доказами по справі та у апеляційного суду не виникає сумнівів, щодо їх законності та допустимості.

З наведених вище підстав також не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що вказаний висновок спеціаліста судово-медичного експерта №1778 від 26.12.2022 підтверджено те, що перелічені у висновку ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета та завдані потерпілою будь ким (чим), але не ОСОБА_7 , оскільки в даному випадку обґрунтованість висновків експертів, показань свідків, а також, їх правова оцінка відповідно до вимог КПК України була надана судом при оцінці доказів, а наведені апелянтом міркування, з приводу висновку експерта, носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б могли трактувати висновок іншим чином або поставити під сумнів допустимість цих висновків як доказ у справі.

За таких обставин, з урахуванням обсягу досліджених доказів, їх ретельний аналіз, перевірка на предмет допустимості та належності, на думку колегії суддів дають беззаперечні підстави вважати правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 саме у умисному легкому тілесному ушкодженню потерпілій ОСОБА_8 , що передбачає правову кваліфікацію за ч.1 ст.125 КК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги що оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_7 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими судом першої інстанції необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

У даному кримінальному провадженні під час досудового розслідування проведені чисельні судово-медичні експертизи, висновки яких надані суду стороною обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження в процесі доведення обґрунтованості пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_7 обвинувачення. Крім цього, судом були допитані свідки, які перебували під присягою.

В даному випадку обґрунтованість висновків експертів, показань свідків, а також, їх правова оцінка відповідно до вимог КПК України була надана судом при оцінці доказів в їх сукупності, достатності, достовірності та належності, викладена у вироку, що є предметом апеляційного оскарження.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого та прокурора у частині, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку безпідставно послався на матеріали кримінального провадження, а саме рапорт чергового відділення поліції №1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 25.12.2022, який не є доказом на підтвердження обставин справи та вини обвинуваченого, на думку колегії судів є слушними, та вказаний рапорт підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку як доказ у даному провадженню.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Також є слушними доводи апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції помилково вказав посилання на вимоги ч.3 ст. 349 КПК України.

Апеляційний суд зазначає, що згідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

На підставі викладеного, згідно наявних матеріалів справи судовий розгляд вказаного кримінального провадження здійснювався не у спрощеному порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, а судове рішення викладено на підставі повно та всебічно досліджених доказів, які мають істотне значення для кримінального провадження, тому посилання суду першої інстанції у своєму вироку на «ч. 3» ст. 349 КПК України підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд призначив ОСОБА_7 надмірно суворе покарання не обґрунтувавши чому до нього не застосовано штраф, є необґрунтованими та колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до санкції ч.1 ст.125 КК України за скоєне кримінальне правопорушення покарання призначається у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65-67 КК України призначив покарання у межах передбачене санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, і відповідно до положень Загальної частини КК України взяв до уваги конкретні обставини скоєного кримінального правопорушення, характер ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який скоїв відповідно до ст. 12 КК України кримінальний проступок, раніше не судимий, не працює, утриманців не має, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога.

Судом враховано відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання згідно зі ст.ст. 66, 67 КК України.

У відповідності зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла кримінальне правопорушення, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, а також попередження здійснення нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

За вказаних вище підстав, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових кримінальних правопорушень та підстав для пом`якшення покарання, не вбачає.

Щодо доводів апелянта ОСОБА_7 про суму стягнення моральної шкоди, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції відповідно до діючого законодавства розглянув заявлений потерпілою ОСОБА_8 цивільний позов про стягнення з обвинуваченого завданої моральної шкоди в сумі 40 000,00 грн. Та враховуючи принцип справедливості та розумності, ступінь вини обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також покази потерпілої в судовому засіданні суду першої інстанції, щодо завданої їй шкоди та обсягу душевних переживань, прийшов до аргументованих висновків, про необхідність часткового задоволення вимог цивільного позивача в частині відшкодування завданої моральної шкоди стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілої моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України, суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407,408,409,419 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 частково задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000001 від 02.01.2023р. за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч.1 ст.125 КК України змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на рапорт чергового відділення поліції №1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 25.12.2022 як на доказ.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на «ч. 3» ст. 349 КПК України.

В іншій частині вирок суду залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді