Справа № 953/12/24
н/п 1-кс/953/1261/24
"13" лютого 2024 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
Крім того, обґрунтовуючи клопотання ОСОБА_3 , посилався на те, що транспортний засіб "MAN TGL 7.180", державний номерний знак НОМЕР_1 з моменту його вилучення та до теперішнього часу перебуває на території майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Бучми, 107А, що є небезпечним місцем для його зберігання та може бути знищене, оскільки неподалік вказаного майданчика знаходиться трамвайне ДЕПО, де неодноразово були зафіксовані влучання снарядів підствольної артилерії та РЗСВ, що на думку заявника, може зашкодити цілісності вказаного майна.
Володілець майна - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив клопотання розглядати за його відсутності та просив задовольнити клопотання.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядається не пізніше трьох днів після його надходження до суду, а неявка учасників кримінального провадження не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі заявника та слідчого, для не порушення строків розгляду клопотання.
Оскільки учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, встановив таке.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04 січня 2024 року при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що тимчасово вилучене майно, а саме - транспортний засіб "MAN TGL 7.180", державний номерний знак НОМЕР_1 , є доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зберегло на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Тобто захід забезпечення у вигляді арешту майна було вжито виключно з метою забезпечення збереження речових доказів за наявності доведених на час накладення арешту ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
При вирішенні питання про арешт/скасування арешту майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
З матеріалів долучених до клопотання слідує, що транспортний засіб MAN TGL 7.180", державний номерний знак НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 .
Зі змісту долученої до клопотання довіреності, виданої 20 січня 2023 року ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 173 слідує, що ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 та ОСОБА_5 експлуатувати, керувати, ремонтувати та слідкувати за технічним станом, а також розпоряджатися (продавати, обміняти, здати в оренду) належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Центром ДАІ 5601 від 20 лютого 2014 року, транспортним засобом марки та моделі MAN TGL 7.180", державний номерний знак НОМЕР_1 .
З урахуванням викладено та беручи до уваги положення ч. 1 ст. 174 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що особа, яка звернулася з відповідним клопотанням, має право заявляти клопотання про скасування арешту.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Отже, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді представлені. При цьому жодний учасник не позбавлений можливості надати ці докази, а також доводити у судовому засіданні наявність обставин, на які він посилається для підтвердження своїх вимог чи заперечень.
Саме заявник повинен довести, що арешт, раніше накладений на майно, є необґрунтованим та/або в застосуванні такого арешту відпала потреба. Заявник повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.
При цьому згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України на слідчого, прокурора покладено лише доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а не доведення наявності підстав для подальшого перебування майна під арештом у разі його накладення.
Заявник, звертаючись до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту на майно, жодних доказів того, що арешт на майно накладений необґрунтовано чи того, що у подальшому арешті відпала потреба, не надав.
З долучених до клопотання матеріалів вбачається, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, проведений ряд слідчих та процесуальних дій, отримані висновки експертів, у тому числі висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/121-24/937-ІТ, при цьому арештоване майно визнано речовим доказом у вказаному провадженні.
Разом з тим слідчий суддя, враховуючи позицію слідчого, який не заперечує щодо зміни місяця зберігання арештованого транспортного засобу, з метою дотримання «справедливого балансу» між потребами досудового розслідування та правом власності особи, беручи до уваги, що експертизи у даному кримінальному провадженні проведені, даних про те, що зміна місця зберігання вказаного транспортного засобу може негативно вплинути на хід досудового розслідування, слідчому судді не надано, вважає за можливе змінити місце зберігання арештованого майна - транспортного засобу "MAN TGL 7.180", державний номерний знак НОМЕР_1 , та визначити місцем зберігання арештованого майна територію спеціально обладнаного майданчику для паркування транспортних засобів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 372 КПК України, слідчий суддя
Змінити місце зберігання арештованого майна - транспортного засобу "MAN TGL 7.180", державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 та перебуває у володінні ОСОБА_3 та здійснювати його зберігання на території спеціально обладнаного майданчику для паркування транспортних засобів, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1