Дата документу 25.01.2024 Справа№ 331/1399/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/375/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/1399/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 21 серпня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополя Запорізької області, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 19 січня 2023 року приблизно о 18 годині 14 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, діючи повторно з корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні магазину «Аврора», розташованого по пр.Соборному, буд.87-В у м.Запоріжжі, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з полиці магазину повторно таємно викрав належне ТОВ «Вигідна Покупка» майно, сховавши товар до кишені своєї куртки, після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Вигідна Покупка» матеріальну шкоду на суму 449 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про речовий доказ.

В апеляційній скарзі прокурор просила вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, не навів у вироку достатніх підстав для такого звільнення та не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме вчинення корисливого злочину повторно, не відшкодування заданої шкоди. Крім того, при призначенні покарання обставинами, що його пом`якшують, судом визнано щире каяття, визнання вини. Однак при цьому судом не враховано, що визнання вини є складовою частиною щирого каяття, а сприяння у розкритті злочину відсутнє, оскільки шкода обвинуваченим не відшкодовувалась. Також поза увагою суду залишилися відомості про особу обвинуваченого, який раніше 7 разів притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята і не погашена. Проте незважаючи на зазначені обставини обвинувачений через нетривалий час після відбуття покарання за попередньою судимістю, знову вчинив корисливий злочин. Наведене свідчить про свідому антисоціальну поведінку обвинуваченого та ігнорування законів України, а також його небажання ставати на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення судом обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, то вони є слушними виходячи з такого.

Так, згідно з вимогами ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі та умовах, визначених у статті 75 КК. При цьому ця норма надає суду можливість прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, коли дані про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин справи та тяжкості вчиненого злочину, дають достатні підстави дійти висновку про те, що виправлення цієї особи можливе без реального відбування призначеного покарання. Отже, суд, реалізуючи свої повноваження, має навести правові підстави та переконливі мотиви, які є достатніми для постановлення рішення.

Проте зі змісту оскарженого вироку вбачається, що рішення суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням постановлено судом першої інстанції без його належного обґрунтування.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання і звільняючи від його відбування на підставі ст.75 КК, зазначив, що ним враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання, а також відсутність обставин протилежного змісту; дані про особу обвинуваченого, відповідно до яких він раніше судимий, має постійне місце проживання, є внутрішньо переміщеною особою.

З наведеного вбачається, що підставою для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням фактично стали ті ж самі обставини, що були враховані районним судом при ухваленні рішення щодо виду та розміру призначеного покарання за ч.4 ст.185 КК. Інших обставин, які би свідчили про можливість застосовування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства суд першої інстанції не встановив.

При цьому суд першої інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК віднесено до тяжких злочинів.

Також суд першої інстанції, хоча і зазначив у вироку, проте повною мірою не врахував, що обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів та має ряд непогашених та не знятих судимостей різного ступеня тяжкості. Покарання за раніше вчинені злочини він відбував в місцях позбавлення волі. Проте, незважаючи на ці обставини, обвинувачений до нормального життя не повернувся, ніде не працевлаштований, офіційно суспільно корисною працею не займається і знову продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши тяжкий корисливий злочин.

Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 свідчить про стійкість його умислу щодо подальшого забезпечення свого існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном, а отже і про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого.

Обставини, на які послався суд у вироку, апеляційний суд розцінює як такі, що давали суду достатні підстави для призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на мінімально можливий строк, передбачений санкцією ч.4 ст.185 КК. Проте судова колегія не вбачає зазначені обставини достатніми, у даному випадку, для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що в минулому до обвинуваченого ОСОБА_8 вже застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак ОСОБА_8 в подальшому знову вчинив злочин. Відтак таке звільнення не сприяло виправленню обвинуваченого.

Таким чином, поза увагою суду залишилися обставини, які мають значення при обранні порядку відбування призначеного покарання, а тому висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до обвинуваченого ст.75 КК є необґрунтованим, оскільки його було зроблено без урахування особливостей правозастосування вказаної норми матеріального права.

Наведеного суд першої інстанції повною мірою не врахував і не мотивував, зокрема, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень за умови звільнення його від відбування призначеного покарання, які саме характерні риси особи обвинуваченого, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, дають підстави для застосування інституту звільнення від відбування покарання.

Отже у контексті наведених обставин вирок суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 21 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання відраховувати з дня затримання ОСОБА_8 і приведення вироку до фактичного виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4