КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/2851/21 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2410/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

15 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2023,

за участю

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинувачених ( в режимі ВКЗ) ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2023клопотання прокурора задоволено та продовжено строк дії застосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25 лютого 2024 року, включно.

Визначено строк дії ухвали - до 25.02.2024.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 суд першої інстанції, врахував, суспільну небезпечність та тяжкість злочину, у вчиненні якого вони обвинувачуються, та, який відноситься до особливо тяжкого злочину, покарання за яке законом передбачене на строк до 12 років позбавлення волі. Крім того, на думку суду, прокурором доведений ризик, передбачений п.1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України. А також суд першої інстанції, врахував, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, що зможе призвести до зміни їх показань або відмови від давання показань. Будь-яких обставин, які б унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під вартою суду не надано, скарг та заперечень щодо перебування саме під цим запобіжним заходом від них не надходило. Даних, що стан здоров`я ОСОБА_8 та ОСОБА_6 категорично не дозволяє їх утримувати під вартою, у суду немає, таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим, та позбавляє обвинувачених можливості перешкодити інтересам правосуддя, тому суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2023 просить її скасувати та обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту в період з 00 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що в клопотанні прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не було обґрунтовано, та відповідно не доведено, що жоден із більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, не було цього зроблено прокурором і в ході розгляду клопотання в судовому засіданні. Однак, судом першої інстанції вимоги даної імперативної норми не були дотримані, хоча вона і цитується в тексті ухвали. В оскаржуваній ухвалі суд не обгрунтовує свою позицію, щодо того що жоден із більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, зазначаючи лише, що сторона захисту не надала даних про наявність обставин для обрання більш м?якого запобіжного заходу.

Крім того, апелянт зазначає щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки у суду немає законних підстав вважати, що ОСОБА_6 буде переховуватися від суду, крім слів прокурора. Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні також, на думку захисника, не підтверджений належними доказами. Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_6 підозрюється, останній також не збирається, і протилежному немає жодних доказів.

Також апелянт вказує, що попередня зміна запобіжного заходу була викликана лише ухваленням обвинувального вироку, яким призначена реальна міра покарання. Ухвалою Київського апеляційного суду 09.11.2023 року зазначений вирок Фастівського міськрайонного суду від 25.07.2023 року скасовано та обвинувальний акт направлено до суду першої інстанції для нового розгляду. При цьому, запобіжний захід підзахисному у вигляді тримання під вартою, який був змінений, скасованим вироком продовжено до 07.01.2024 року. Таким чином, враховуючи, що єдиною підставо для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було призначене реальної міри покарання, який на даний час скасовано, то і це не є підставою на даний час для обрання саме найсуворішого запобіжного заходу.

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, під час якого за період досудового та судового розслідування він жодного разу обов?язки, передбачені ст. 177 КПК України не порушував. ОСОБА_6 від суду не переховувався, на всі виклики слідчого та суду вчасно прибував, за межі міста Фастова не виїжджав, постійно мешкав за однією адресою, із свідками у справі стосовно їх показань не спілкувався, впливу на потерпілого не мав.

Щодо обґрунтування клопотання про застосування запобіжного заходу до підзахисного апелянт вказує, що воно не підлягає задоволення у зв`язку з тим, що на даний час ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим не можливо обрати повторно або додатково будь - який запобіжний захід.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2023 просить її скасувати та обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту в період з 00 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що в клопотанні прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не було обґрунтовано, та відповідно не доведено, що жоден із більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, не було цього зроблено прокурором і в ході розгляду клопотання в судовому засіданні. Однак, судом першої інстанції вимоги даної імперативної норми не були дотримані, хоча вона і цитується в тексті ухвали. В оскаржуваній ухвалі суд не обгрунтовує свою позицію, щодо того що жоден із більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, зазначаючи лише, що сторона захисту не надала даних про наявність обставин для обрання більш м?якого запобіжного заходу.

Крім того, апелянт зазначає, щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки у суду немає законних підстав вважати, що ОСОБА_8 буде переховуватися від суду, крім слів прокурора. Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні також не підтверджений належними доказами. Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_8 підозрюється, він також не збирається, і протилежному немає жодних доказів.

Також апелянт вказує, що зміна запобіжного заходу була викликана лише ухваленням обвинувального вироку, за яким була призначена реальна міра покарання. Ухвалою Київського апеляційного суду 09.11.2023 року зазначений вирок Фастівського міськрайонного суду від 25.07.2023 року скасовано та обвинувальний акт направлено до суду першої інстанції для нового розгляду. При цьому, запобіжний захід підзахисному у вигляді тримання під вартою, який був змінений, скасованим вироком продовжено до 07.01.2024 року. Таким чином, враховуючи, що єдиною підставо для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було призначене реальної міри покарання, який на даний час скасовано.

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_8 в рамках кримінального провадження був запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, за період досудового та судового розслідування жодного разу він обов?язки, передбачені ст. 177 КПК України не порушував. ОСОБА_8 від суду не переховувався, на всі виклики слідчого та суду вчасно прибував, за межі міста Фастова не виїжджав, постійно мешкав за однієї адресою, із свідками у справі стосовно їх показань не спілкувався, впливу на потерпілого не мав.

Щодо обґрунтування клопотання про застосування запобіжного заходу до підзахисного апелянт вказує, що воно не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що на даний час ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим не можливо обрати повторно або додаткова будь який запобіжний захід.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників, які просили задовольнити апеляційні скарги з підстав наведених у них, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисників, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0001130, по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області 27 грудня 2023 року продовжено строк дії застосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25 лютого 2024 року, включно.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, всупереч доводам апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинувачених та їх захисників для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження застосування строку тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційних скарг адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання їх винними у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачується, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинувачених, зокрема те, що вони офіційно не працюють, на утриманні осіб не мають, тобто у останніх відсутні, як офіційні джерела доходу так і міцні соціальні зв`язки, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики існують і виправдовують подальше їх тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Посилання захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , на те, що їх підзахисні не порушували вимоги, покладені на них під час дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту та за першої вимогою з`являлись до органів досудового розслідування і суду, жодним чином не може свідчити про те, що обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість покарання, що їм загрожує, у разі доведеності їх вини, з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зможуть здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.Крім цього, зазначені обставини не можуть бути вирішальними при застосуванні (продовженні) запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, суспільну небезпечність злочину, та не можуть бути підставою для скасування застосованого запобіжного заходу, оскільки запобігання встановленим ризикам неналежної процесуальної поведінки неможливо шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинувачених впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває, докази сторони обвинувачення досліджуються, існують достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показів або відмови від давання показань.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою, оскільки прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання існують, і в сукупності з даними про їх особу підтверджують на даному етапі провадження, потребу в триманні під вартою. Зважаючи на наведене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи адвокатів про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянтів про те, що прокурором не доведено існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення, а також належно мотивовано не можливість застосування до обвинувачених інших, більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи сторони захисту, про те, що суд не розглядав можливості застосування інших запобіжних заходів є непереконливими

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просять апелянти, має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2023, якою клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області про застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задоволено та продовжено строк дії застосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25 лютого 2024 року, включно -без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4