Номер провадження: 11-сс/813/1715/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в рамках кримінального провадження №0000080, внесеного до ЄРДР 28.08.2023 року,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволені клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_10 , яке погоджено заступником керівника Одеської обласної спеціалізованої прокуратри у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_11 ,. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 05.12.2023 року, у межах строку досудового розслідування, із забороною залишати житло у період часу з 19 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин наступної доби, за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги, з покладанням процесуальних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Рішення слідчого судді мотивоване вагомістю наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Однак, прокурор всупереч п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, жодним чином не обґрунтував неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, не можуть бути єдиною підставою для застосування виняткового та найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки, на переконання сторони обвинувачення, запобіжний захід у виді домашнього арешту не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , а також не може запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, з наступних підстав:

- слідчим суддею не враховано те, що: ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчинення тяжкого корупційного злочину вчиненого за попередньою змовою групою осіб;

- існують доведені ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України;

- застава у межах зазначених п.2 ч.5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, вчиненого в умовах воєнного стану під час перебування на посаді інструктора управління ІНФОРМАЦІЯ_2 , що створило у суспільстві негативне враження безладдя та безкарності за отримання неправомірної вигоди, тому ОСОБА_8 необхідно визначити заставу у розмірі не менше 750 (сімсот п`ятдесят ) розмірів прожиткових мінімуму для працездатних осіб.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2013000 (два мільйони тринадцять тисяч ) гривень.

Крім того, у доповнення до апеляційної скарги сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_8 є багатодітним батьком вісьмох дітей, однак відомості про те, що вони перебувають на його відсутні. При цьому, варто зауважити, що 17.10.2023 постановою Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП (справа №496/5058/23). Згідно вказаної постанови, ОСОБА_8 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, будучи військовою посадовою особою та суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», входив до складу правління ТОВ «Варта Сервіс+».

Уважаючи апеляційну скаргу сторони обвинувачення необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав письмові заперечення.

За змістом заперечень посилається на те, що пред`явлена підозра є необґрунтованою. Крім того, сторона обвинувачення не довела існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що, в свою чергу, є обов`язковим критерієм при вирішенні питання при застосуванні запобіжного заходу. У свою чергу, розмір застави, який просить визначити прокурор у апеляційній скарзі, є завідомо непомірною для підозрюваного.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала вимоги апеляційної скарги заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 та просила її задовольнити.

Захисник та підозрюваний заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як видно з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали, а доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, перебуває кримінальне провадження №0000080, внесене до ЄРДР 28.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 5. ст. 426-1 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 06.10.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за кваліфікуючими ознаками: прохання надати та одержання службовою особою неправомірної вигоди у великому розмірі за вчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 22.08.2023 року, діючи за попередньою змовою із невстановленими на даний час військовими посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 вирішив організувати схему зняття із військового обліку громадян України призовного віку, шляхом визнання їх непридатними до проходження військової служби під час дії правового режиму воєнного стану.

З метою конспірації протиправної діяльності та уникнення безпосереднього контакту із громадянами призовного віку, яких має намір за неправомірну вигоду зняти із військового обліку, ОСОБА_12 залучив у якості пособниці раніше знайому громадянку України ОСОБА_13 , яка мала стати посередницею та забезпечувати передачу неправомірної вигоди.

Так, на виконання визначеної ОСОБА_12 ролі, ОСОБА_13 у серпні 2023 року запропонувала ОСОБА_14 за надання неправомірної вигоди вирішити питання щодо зняття останнього із військового обліку шляхом визнання непридатним до військової служби.

Надалі, 22.08.2023, в ході телефонного розмови із ОСОБА_14 , ОСОБА_13 передала мобільний телефон ОСОБА_12 , який в ході телефонної розмови із ОСОБА_14 представився співробітником ІНФОРМАЦІЯ_3 запевнив, що за неправомірну вигоду вирішить питання щодо зняття останнього із військового обліку.

На вказану пропозицію ОСОБА_15 погодився, при цьому, розуміючи протиправність дій ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинюваний злочин та у подальшому діяв під контролем на викриття злочинної діяльності.

У подальшому, 03.10.2023 ОСОБА_13 , на виконання визначеної ОСОБА_12 ролі, ОСОБА_13 , перебуваючи у АДРЕСА_1 , висловила ОСОБА_14 прохання щодо надання 05.10.2023 неправомірної вигоди в розмірі 12000 доларів США за виготовлення документів щодо зняття останнього з військового обліку через визначену нею особу, до відома якої не будуть доводитися деталі злочинної діяльності.

Надалі, 05.10.2023, близько 15:40, ОСОБА_13 , на виконання визначеної ОСОБА_12 ролі, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , одержала від ОСОБА_14 через визначену нею особу, до відома якої не доводилися деталі злочинної діяльності, для подальшої передачі ОСОБА_12 та невстановленим військовим посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_3 неправомірну вигоду в розмірі 12000 доларів США за виготовлення документів щодо зняття ОСОБА_14 з військового обліку.

У подальшому, 05.10.2023, близько 19:15, ОСОБА_13 , на виконання визначеної ОСОБА_12 ролі, перебуваючи у транспортному засобі VWTouareg, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_3 передала останньому неправомірну вигоду в розмірі 12000 доларів США за виготовлення документів щодо зняття ОСОБА_14 з військового обліку.

Відтак, ОСОБА_12 , 05.10.2023, близько 19:15, діючи умисно, за попередньою змовою із невстановленими військовими посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 та за пособництва ОСОБА_13 , перебуваючи у транспортному засобі VWTouareg, д.н.з. НОМЕР_1 , поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_3 одержав від ОСОБА_14 неправомірну вигоду в розмірі 12000 доларів США (станом на 05.10.2023, згідно офіційного курсу НБУ, становило 439440 грн) за виготовлення документів щодо зняття останнього з військового обліку шляхом визнання непридатним до військової служби під час дії правового режиму воєнного стану.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з представленими стороною обвинуваченням матеріалами кримінального провадження надавало слідчому судді можливість дійти обґрунтованого висновку, що могло мати місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

При цьому, відповідні обставини, які враховані при оцінці обґрунтованості повідомленої ОСОБА_12 підозри, встановлені слідчим суддею з досліджених у ході судового засідання копій документів, зокрема: заяви ОСОБА_14 про вчинення кримінального правопорушення, протоколом допиту свідків ОСОБА_14 , протоколу ідентифікації (огляду) та вручення грошових коштів від 05.10.2023, протоколу огляду місця події від 05.10.2023 року, протоколу обшуку автомобіля VW Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 , матеріалів виконаного доручення другого оперативного відділу ТУ ДБР в м. Миколаєві.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що викладені вище обставини на даному етапі досудового розслідування з розумною достатністю та вірогідністю пов`язують підозрюваного з вчиненим кримінальним правопорушенням, оскільки для стороннього спостерігача прослідковується зв`язок між описаними діями та наслідками. У подальшому такі обставини мають бути перевірені та оцінені в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Підставою застосування запобіжного заходу, серед іншого, є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, які вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації нею таких дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак належить з`ясувати реальну можливість здійснити їх в майбутньому.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. Згідно примітки до ст. 45 КК України вказаний злочин є корупційним та за його вчинення може бути призначено покарання лише у виді позбавлення волі, тому суворість можливого вироку та тяжкість ймовірного покарання, особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності;

- незважаючи на те, що органом досудового розслідування виявлено та вилучено предмет неправомірної вигоди, підозрюваний ОСОБА_8 , достовірно знаючи, про те що обставини його протиправної діяльності вже відомі стороні обвинувачення, може вживати заходів спрямованих на знищення речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- враховуючи, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у значній мірі підтверджується показаннями свідка та іншого підозрюваного, анкетні данні яких відомі підозрюваному, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що у результаті обізнаності ОСОБА_8 про осіб, які давали свідчення у кримінальному провадженні, він може шляхом погроз, підкупу, вмовляння або іншим чином впливати на свідків, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінивши в сукупності всі обставини на підставі наявних матеріалів, слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу на те, що стороною обвинувачення доведено лише обставини, встановлені в п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК (ч. 1 ст. 183 КПК).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, колегія суддів виходить з того, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Виходячи із порівняльного аналізу правових позицій ЄСПЛ, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи їх переконливість. При цьому для застосування тримання під вартою як запобіжного заходу прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 14.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (заява N 38717/04) (п. 29-30), національні органи влади не надали належного обґрунтування для виправдання позбавлення заявника свободи, яке відповідно вважається свавільним, оскільки не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, таких як підписка про невиїзд або застава, які могли б забезпечити доступність заявника для розслідування та судового розгляду.

Оскільки метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, колегія суддів враховує наступні обставини: 1) надані відомості, які свідчать про вагомість на даному етапі досудового розслідування наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України; 2) кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , відноситься до тяжкого і у разі визнання підозрюваного винуватим йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років; 3) відповідно до наданих відомостей підозрюваний характеризується позитивно (а.с.64-65 т.1); 4) має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, одружений, є багатодітним батьком (а.с.62-63,66-68 т.1);5)безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (а.с.69 т.1); 6) є особою з інвалідністю другої групи (а.с. 70 -71 т.1); 7) раніше не судимий; 8) відомості щодо застосування раніше запобіжних заходів чи наявності повідомлення про підозру про вчинення іншого кримінального правопорушення відсутні.

З урахуванням обставин даного провадження, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, а також наведених вище відомостей про особу підозрюваного та стан його здоров`я, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби достатнім чином забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним процесуальних обов`язків, а тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, слідчим суддею слушно покладено на підозрюваного обов`язки, які будуть додатковим стримуючим фактором для запобігання втілення дій, які можуть бути проявом встановлених ризиків. Зокрема, на підозрюваного ОСОБА_8 покладено обов`язок щодо обмеження спілкуватися із свідками та іншою підозрюваною - ОСОБА_13 у даному кримінальному провадженні, що дозволить запобігти ризику незаконного впливу на учасників кримінального провадження, а також обов`язок не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та/або суду, забезпечить контроль за місцезнаходженням підозрюваного.

Окрім того, під час апеляційного розгляду прокурором не надано будь-яких об`єктивних даних про те, що підозрюваний ОСОБА_8 після застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, порушував умови та не дотримувався покладених на нього обов`язків, або намагався переховуватися від суду, а при виникненні таких прокурор не позбавлений права звернутись з відповідним клопотанням до суду про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК України. Також, апеляційний суд звертає увагу, що підозрюваний ОСОБА_8 за першим викликом апеляційного суду прибув для розгляду апеляційної скарги прокурора, що свідчить про належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу в виді тримання під вартою на цій стадії досудового розслідування прокурором не доведена.

Усі обставини, посилання на які міститься в апеляційній скарзі прокурора, були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення, і не спростовують законність та обґрунтованість оскарженої ухвали.

Отже, вищезазначені обставини в сукупності узгоджуються з європейськими стандартами та свідчать про обґрунтованість висновків слідчого судді про можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обмеження свободи особи, адекватно оцінив ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали слідчого судді - немає.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в рамках кримінального провадження №0000080, внесеного до ЄРДР 28.08.2023 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3