№ 204/5140/23
№ 1-кп/204/847/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Дніпро, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000106 від 03.04.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Канів Черкаської області, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця Збройних Сил України за призивом під час мобілізації, старшого стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,-

встановив:

Згідно обвинувального акту, солдат ОСОБА_3 15 лютого 2023 року приблизно о 19 год. 00 хв., тобто в умовах воєнного стану, під час шикування особового складу військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 тимчасово виконуючим обов`язки командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_6 , доведено для виконання бойове розпорядження (наказ) командира військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 №89дск 15.02.2023 року, щодо терміном до 21 год. 00 хв. 15 лютого 2023 сформувати зведену групу силами стрілецької роти із завданням посилити підрозділів «опбр-1» у кількості до одного стрілецького взводу, зокрема і до старшого стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 , який знаходився в строю під час вказаного шикування. При цьому наказ виданий в установленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечить чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав і свобод солдата ОСОБА_3 , не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього. Однак, солдат ОСОБА_3 у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 15 лютого 2023 року приблизно о 19 год. 00 хв., тобто в умовах воєнного стану, під час шикування особового складу військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, доведений йому тимчасово виконуючим обов`язки командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_6 . Умисне невиконання солдатом ОСОБА_3 наказу потягло за собою підрив дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності та невиконання завдань за призначенням.

Умисні дії ОСОБА_3 , що виразилися в непокорі, тобто іншому умисному невиконанні наказу, вчиненому в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

В ході підготовчого судового засідання сторонами надано суду письмову угоду про визнання винуватості від 28 квітня 2023 року, яка була укладена між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_4 , що містить повне формулювання обвинувачення, його правову кваліфікацію за ч.4 ст.402 КК України, де вказано, що обвинувачений ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, зазначеному в обвинувальному акті, щиро розкаюється у вчиненому, зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувального акту у судовому провадженні.

Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_3 покарання за ч.4 ст.402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 402 КК України, зокрема покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 .

Сторони погоджуються на призначення такого покарання, розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Розглянувши в підготовчому судовому засіданні угоду між прокурором та обвинуваченим, із захисником, про визнання винуватості, вислухавши з приводу цього пояснення сторін про затвердження угоди, перевіривши укладену угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам діючого кримінального процесуального законодавства, роз`яснивши сторонам наслідки її затвердження, суд приходить до переконання, що угода про визнання винуватості ОСОБА_3 може бути затверджена та обвинуваченому призначене узгоджене покарання.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним (обвинуваченим) може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, зазначені у ст. 470 КПК України, а саме ступінь сприяння ОСОБА_3 у проведенні кримінального провадження щодо нього, характер і тяжкість обвинувачення.

Як вбачається з пояснень обвинуваченого та міркувань прокурора, захисника в суді, змісту угоди про визнання винуватості, вона укладена на добровільних засадах, ця угода не суперечить вимогам КПК України та інтересам суспільства, не порушує прав, свобод та інтересів сторін або інших осіб, відсутні відомості, що вона укладена через застосування насильства, примусу, погроз; у матеріалах провадження зафіксовані фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, що дають об`єктивні підстави для визнання обвинуваченим винуватості у його скоєнні.

Таким чином, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для затвердження угоди між прокурором та обвинуваченим, за участі захисника, про визнання винуватості та призначення узгодженого між ними покарання за вчинені кримінального правопорушення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 475 КПК України.

Відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не застосовувався.

Судові витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 110,124, 314, 369, 371-374, 468-476 КПК України, суд-

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_4 , від 28 квітня 2023 року.

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки, з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 .

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

У разі невиконання затвердженої судом угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її після подачі до суду відповідної заяви.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1