Справа638/523/24
Провадження № 1-кп/638/1152/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

з участю захисника: ОСОБА_4 ,

з участю обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001188 від 08.06.2023 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сахновщина Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, обіймаючий посаду командира гранатометного взводу військової частини НОМЕР_1 , маючий військове звання «старший лейтенант», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 25 від 24.02.2022, старшого лейтенанта ОСОБА_5 призначено на посаду командира гранатометного взводу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, старший лейтенант ОСОБА_5 вважався військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують старшого лейтенанта ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, старший лейтенант ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№ 2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, який у подальшому продовжено указом Президента України № 259/2022 з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року на 30 діб.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з

05 год. 30 хв. 23 серпня 2022 строком на 90 діб.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 224 від 12.10.2022, з 13.10.2022 старшого лейтенанта ОСОБА_5 визнано таким, що вибув у відпустку за сімейними обставинами строком на 3 доби з 13.10.2022 по 15.10.2022.

Між тим, старший лейтенант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді командира гранатометного взводу військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості продовжувати військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, 17.10.2022 не повернувся вчасно з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , позиції якої знаходилися поблизу АДРЕСА_2 і прибув за місцем свого проживання АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

06.11.2023 старший лейтенант ОСОБА_5 добровільно та з власної ініціативи прибув до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, та повідомив про себе і вчинений ним злочин.

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковані за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, як самовільне залишенні місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

08.01.2024 року між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 , якому на підставі статті 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0001188 від 08.06.2023 року, та обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно укладеної угоди, обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченому частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України; щиро каятися; активно сприяти розкриттю злочину та розгляду кримінального провадження судом.

При цьому сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди обвинуваченому ОСОБА_5 , з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання у виді щирого каяття та активного сприяння у розкритті кримінального правопорушення, а також даних про особу обвинуваченого, буде призначене покарання за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, із застосуванням статті 69 Кримінального кодексу України, у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі статті 62 Кримінального кодексу України замінити покарання у виді двох років позбавлення волі на покарання у вигляді 2 років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

В судовому засіданні учасники провадження просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого провадження, дослідивши наявні матеріали судової справи та кримінального провадження, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, виходить з наступних обставин.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.

Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За змістом частин 2, 4 статті 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно з вимогами частини 5 статті 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, є тяжким злочином.

Отже, в даному кримінальному провадженні можливе укладання угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнає вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, та погоджується на призначення узгодженого покарання, що він підтвердив під час судового засідання.

Обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені частиною 4 статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені частиною 2 статті 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди відповідає вимогам статті 472 КПК України та закону, зокрема статтям 62, 63, 65, 69, 263, 296 КК України, та інтересам суспільства. Судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені частиною 7 статті 474 КПК України.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_5 . вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений частиною 5 статті 407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачені статтею 66 Кримінального кодексу України, є з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно зі статтею 67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

При вирішенні питання про затвердження угоди, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, із середньо-спеціальною освітою, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, не є особою з інвалідністю, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, його щире каяття, а також беззастережне визнання ним своєї винуватості, беручи до уваги інтереси суспільства, враховуючи вік обвинуваченого, стан здоров`я та інші обставини, що його характеризують.

Метою призначення покарання, виходячи із положень частини 2 статті 50 КК України, є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевказані обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 08.01.2024 та призначити ОСОБА_5 покарання за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі із застосуванням статті 69 КК України, нижче він нижчої межі, передбаченої санкцією вказаної статті КК України.

Крім цього, відповідно до частини 1 статті 62 Кримінального кодексу України, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає за можливе замінити покарання у виді позбавлення волі на триманням у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на той самий строк.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення злочину та даним про особу обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 373, 374, 376, 394, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 08.01.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001188 від 08.06.2023, укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оброни ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі частини 1 статті 62 Кримінального кодексу України замінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначене йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 28.11.2023 року.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України, зарахувати в строк покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення з 28.11.2023 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом того ж строку з дня вручення йому копії судового рішення.

Згідно частини 4 статті 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до статті 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя: