ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене в ЄРДР № 0000303 від 27.03.2020 р., за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.09.2023 року, постановлену в порядку ст. 331 КПК України, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженця с. Малий Кучурів Заставнівського району Чернівецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз: вироком Сарненським районним судом Рівненської області від 03.04.2017 р. за ст.ст. 391, 71 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, українця, уродженця м. Рахів Закарпатської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, українця, уродженця м. Рахів Закарпатської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19.09.2023 року в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 про призначення експертизи та про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 - відмовлено.

ЄУНСС: 725/352/21 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_12

НП: 11-кп/822/398, 400/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - строк тримання під вартою в Державній Установі «Чернівецький слідчий ізолятор» терміном на 60 (шістдесят) днів, а саме до 16 год 45 хв. 18 листопада 2023 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 та захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 , кожен окремо подали апеляційні скарги.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що він просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою обрати інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в клопотанні сторони обвинувачення та в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали в порушення вимог процесуального закону не додано та не наведено жодних доказів, за яких суд дійшов висновку про неможливість застосування інших запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою і неможливості таких заходів забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Зі змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 вбачається, що він просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Стверджував, що ризики, наведені у клопотанні прокурора, не доведені, а докази у даному кримінальному провадженні є сумнівними, при цьому тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , не може бути покладена в основу обґрунтування наявності підстав для продовження строку його тримання під вартою.

Вважав, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем попереднього ув`язнення.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Також не надходила на адресу апеляційного суду і особиста заява від обвинуваченого ОСОБА_9 про бажання бути присутнім при апеляційному розгляді апеляційної скарги його захисника.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть ухвали та вимоги апеляційних скарг, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційні скарги з підстав наведених у них, а ухвалу районного суду скасувати, міркування прокурора ОСОБА_5 , який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвала районного суду відносно обвинувачених: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , не оскаржується, а тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, - не переглядається.

Із наданих матеріалів справи слідує, що в провадженні Першотравневого районного суду м. Чернівців перебуває кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000303 від 27.03.2020 року за обвинуваченням, зокрема, ОСОБА_9 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою, зокрема, ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та продовжено строк їх тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів, тобто до 16 год 45 хв. 18 листопада 2023 р., без визначення розміру застави.

З такою ухвалою погоджується і колегія суддів, оскільки суддею під час розгляду клопотання прокурора були в повній мірі досліджені обставини з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, перевірено наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися та продовжують існувати і вони виправдовують тримання під вартою останніх, зважаючи на те, що судовий розгляд ще триває.

Так, на даний час виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , та ОСОБА_6 , оскільки наявні підстави про те, що ризики не зменшилися.

Зокрема, обґрунтованим та доведеним, на думку судової колегії є посилання суду в рішенні та прокурором у клопотанні на те, що ризики, заявлені під час продовження ОСОБА_9 , ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились і свідчать про те, що останні можуть переховуватися від суду (враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, санкція якого, передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років з конфіскацією майна. При цьому, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі, рішення у справах: «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, «Ілійков проти Болгарії»); незаконно впливати на потерпілих, свідків з метою зміни їхніх показів чи відмови від надання показань (на даний час всі свідки та потерпілі в судовому засіданні не допитані, а оскільки покази їх досліджуються судом безпосередньо існує ризик впливу зі сторони обвинувачених), іншим чином перешкоджати встановленню істини по справі, а також вчинити інше кримінальне правопорушення (враховуючи відсутність постійного місця роботи та джерела доходу для життя).

Твердження апелянтів про те, що висновки суду першої інстанції, які викладені судом у рішенні, не відповідають обставинам справи і що наведенні прокурором у клопотанні ризики є надуманими, не беруться судом до уваги, оскільки спростовуються вищенаведеним і наданими матеріалами провадження.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що ризиком, у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Наявність тих обставин, що ОСОБА_9 раніше не судимий, має зареєстроване постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, є особою, яка раніше не притягалась до кримінальної відповідальності, по місцю утримання в СІЗО характеризується виключно позитивно, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, на думку колегії суддів, ці обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки ОСОБА_9 .

Твердження ОСОБА_6 про наявність у нього постійного місця проживання, позитивних характеристик, враховані апеляційним судом, проте такі не свідчать про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а відтак не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Щодо доводів апелянтів про необґрунтованість обвинувачення та відсутність доказів винуватості обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , то вони є безпідставними, оскільки ці обставини перевіряються судом під час ухвалення остаточного рішення.

Також районний суд, керуючись п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив обвинуваченим, як альтернативну міру запобіжного заходу, заставу, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину поєднаного із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошував, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В ході судового розгляду справи не встановлено обставин, які б вказували, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 стали менш суспільно-небезпечними і застосування до них більш м`якого запобіжного заходу забезпечить їх правильну процесуальну поведінку під час розгляду даного кримінального провадження та буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи з наведених в апеляційних скаргах мотивів, за наслідками апеляційного розгляду, суд не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченим, як про це просять апелянти.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг, судовою колегією не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 177, 183, 199, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.09.2023 року щодо продовження строку тримання під вартою, зокрема, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя доповідач: Судді

____________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3