10.11.2023
Справа № 642/1991/22
Провадження № 1-кп/642/6/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 року колегія суддів Ленінського районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

встановила:

В провадженні Ленінського районного суду м. Харкова на розгляді перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001047 від 18.11.2022, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке мотивоване тим, що він обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану. Прокурор зазначає, що існують ризики передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які підтверджуються тим, що ОСОБА_7 переховується від суду, враховуючи, що він перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором - РФ, самостійно навмисно не залишає її, ухилявся від явки до слідчого, а також самим способом вчинення злочину (вчинив умисно, під час воєнного стану, що має негативні наслідки для всієї територіальної громади та України в цілому, співпрацював з окупаційною владою, що з великою часткою ймовірності спонукатиме його до втечі у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу). Також може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, враховуючи, що ОСОБА_7 на час вчинення злочину обіймав посаду начальника сектору превенції ВГ1 № 1 Чугуївського РУП ГУІ1І1 в Харківській області та мав певний авторитет серед своїх колег по службі, знайомий з усіма свідками по провадженню, тому ОСОБА_7 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх колег, здійснити вплив на свідків, можуть погрожувати їм, щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді, з метою уникнути покарання за вчинений злочин. Окрім цього, ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. В той же час, останній, перебуваючи на волі, не буде позбавлений можливості з використанням мобільних телефонів тощо попередити інших осіб, в тому числі військових РФ. Крім того, обвинувачений може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, або вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить: - поведінка обвинуваченого, який своїми діями публічно демонстрував підтримку прийняття рішення РФ від 24.02.2022 щодо проведення на території суверенної держави України, так званої «спеціальної воєнної операції», підтримав дії РФ спрямовані на захоплення території України та встановлення окупаційної влади, зокрема щодо забезпечення функціонування незаконного правоохоронного органу на тимчасово окупованій території міста Вовчанськ. Крім того, переховуючись на території РФ від суду, ОСОБА_7 має можливість продовжити вчинення злочинів проти основ національної безпеки. Тому прокурор вважає, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти вищезазначеним ризикам з боку ОСОБА_7 , а обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу. Крім того, зазначила, що оскільки є підстави вважати, що обвинувачений переховується на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у зв`язку з чим колегією суддів від 05.10.2023 вирішено здійснювати спеціальне судове провадження у відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 111 КК України, просить розглянути клопотання за відсутності обвинуваченого на підставі ч.6 ст. 193 КПК України.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити.

Вивчивши клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положеннями ч.6 ст. 193 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвалою колегії суддів Ленінського районного суду м. Харкова від 05.10.2023 постановлено здійснювати спеціальне судове провадження у кримінальному провадженні №0001047 від 18.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, враховуючи наявність підстав вважати, що обвинувачений переховується на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд клопотання прокурора у відсутність обвинуваченого, за участю його захисника, згідно положень ч.6 ст. 193 КПК України.

Так, за правилами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 183 КПК України, визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу, крім випадків, передбачених п.п. 6, 7 ст. 176 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований та утримуватись під вартою інакше, як за вмотивованого рішення суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом с частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), нікого не може бути позбавлено волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігання вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

При цьому, Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного внаслідок відсутності у останнього постійного місця проживання, зловживання спиртними напоями чи вживання наркотичних засобів, продовження вчинення злочинів, підтримання соціальних зв`язків негативного характеру, порушення умов запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі.

При цьому, колегія суддів враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

В контексті вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі на стільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши до особи запобіжний захід. При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, які підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, ОСОБА_7 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує обставини вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , його тяжкість, дані про особу обвинуваченого, а також те, що ОСОБА_7 вчинив умисний особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України та усвідомлюючи невідворотність та тяжкість покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від суду, впливати на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадження, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також може продовжити вчинення злочинів проти основ національної безпеки.

Тому наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисником, в свою чергу, такі ризики не спростовані.

Аналізуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, зазначених у клопотанні та наведених прокурором у судовому засіданні, у зв`язку з чим вважає можливим застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Роз`яснити, що на підставі ч.6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно ч.4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131-132, 176-178, 183-184, 193, 194, 197, 370-372 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Клопотання прокурора - задовольнити

Відповідно до положень ч.6 ст.193, ч. 4 ст.197 КПК України обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно положень ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження, суд за участю обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Зобов`язати посадову особу органу, уповноваженого на затримання, після затримання обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доставити його до Ленінського районного суду м. Харкова для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвалу для організації виконання направити в Другий СВ (з дислокацією в м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві, та прокурору в кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її оголошення.

Повний текст судового рішення складено 10.11.2023.

Головуючий суддя

Судді