ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 405/3449/21

провадження № 51-3827 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

особи, кримінальне провадження

стосовно якої закрито

в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000019 від 04 січня 2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Кіровограда, мешканки АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України,

за касаційною скаргою з доповненнями прокурора ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 06 червня 2023 року.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2023 року кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення про підозру.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 06 червня 2023 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі з доповненнями, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У своїй касаційній скарзі прокурор ОСОБА_5 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що місцевий суд, закриваючи кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, послався на практику Верховного Суду, згідно з якою саме по собі складання (оформлення) постанови та письмового повідомлення про завершення досудового розслідування і надання доступу до матеріалів досудового розслідування не призведе до обізнаності сторони захисту про можливість ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, оскільки таке не може розпочатись раніше ніж підозрюваному та захиснику стане відомо про надання доступу до матеріалів.

Однак прокурор зауважує, що положеннями КПК України не передбачено:

- обов`язок сторони обвинувачення забезпечення саме обізнаності сторони захисту про можливість ознайомлення з матеріалами досудового розслідування;

- що ознайомлення не може розпочатись раніше, ніж стороні захисту стане відомо про надання доступу до матеріалів;

- таку підставу для зупинення строку досудового розслідування, як направлення або безпосереднє вручення підозрюваному та його захиснику повідомлення про завершення досудового розслідування,

а тому, на переконання сторони обвинувачення, Верховний Суд, формуючи вищенаведену практику, вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки розширив зміст положень статей 219, 290 КПК України.

Водночас прокурор, посилаючись на положення ст. 22 КПК України, стверджує, що суди попередніх інстанцій, при прийнятті рішень, не взяли до уваги того факту, що сторона обвинувачення має рівне зі стороною захисту право бути обізнаною про можливість ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, а відтак повинен наставати однаковий наслідок початку відліку строку ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, коли стороні обвинувачення також стане відомо про надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Також прокурор зауважує, що відповідно до положень ч. 5 ст. 219 КПК України до строку досудового розслідування включається лише день, коли стороні захисту повідомлено про завершення досудового розслідування та доступу до матеріалів досудового розслідування, а не увесь період з моменту прийняття рішення про відкриття матеріалів стороні захисту до дня повідомлення останнім про завершення досудового розслідування. При цьому прокурор звертає увагу, що постанова прокурора від 23 квітня 2021 року про завершення досудового розслідування у процесуальному порядку скасована не була та, з огляду на положення ч. 7 ст. 110 КПК України, є обов`язковою для виконання всіма особами прав та інтересів яких вона стосується.

Крім того, у доповненнях до своєї касаційної скарги прокурор вказує, що 05 липня 2023 року до Офіса Генерального прокурора надійшов лист в.о. заступника Директора ДБР з копіями документів, які, на думку сторони обвинувачення, підтверджують факт відкриття матеріалів досудового розслідування стороні захисту до спливу строку досудового розслідування та, як наслідок, спростовують висновки, викладені в оскаржуваних судових рішеннях.

Зокрема, посилаючись на вказаний лист, прокурор стверджує, що слідчий у кримінальному провадженні, отримавши 23 квітня 2021 року доручення від прокурора, того ж дня, відповідно до положень ч. 1 ст. 290 КПК України підготував та направив на адресу підозрюваної ОСОБА_6 та її захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 повідомлення про завершення досудового розслідування, яке було зареєстроване в системі електронного документообігу ДБР 23 квітня 2021 року за № 10-5-02-01-9789 та фактично направлене засобами поштового зв`язку 26 квітня 2021 року, тобто в межах строку досудового розслідування. При цьому зауважує, що сторона захисту та прокурор отримали реєстр матеріалів досудового розслідування, у якому в п. 39 підтверджено вчинення слідчим процесуальної дії у вигляді повідомлення про завершення досудового розслідування саме 23 квітня 2021 року.

На підтвердження наведених у доповненнях доводів прокурор долучив додатки, а саме : лист в.о. заступника Директора ДБР від 03 липня 2023 року № 19685-23/10-2-02-01-8579/23; завірену копію списку згрупованих простих відправлень, поданих ВПЗ № 32 ЦПЗ № 1 КМД ПАТ «Укрпошта»; завірену копію відомостей про просту письмову кореспонденцію, оплачену з використанням відбитків державного знака маркувальної машини; копію фіскального чека від 26 квітня 2021 року; копію повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів від 23 квітня 2021 року № 10-5-01-9789; копію реєстру матеріалів досудового розслідування.

На зазначену касаційну скаргу особа, кримінальне провадження стосовно якої закрито - ОСОБА_6 , подала заперечення, в яких зазначає, що повідомлення про завершення досудового розслідування, яке датоване 23 квітня 2021 року, вона та її захисник отримали лише 12 травня 2021 року та в той же день ознайомились з матеріалами досудового розслідування, а тому з огляду на вказане вважає, що доводи сторони обвинувачення є необґрунтованими, а рішення судів попередніх інстанцій про закриття кримінального провадження стосовно неї на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України - законними і мотивованими.

Крім того, ОСОБА_6 також подала заперечення на доповнення до касаційної скарги прокурора, в яких вказує, що додані прокурором матеріали щодо направлення стороні захисту повідомлення про завершення досудового розслідування та доступ до матеріалів в межах строків досудового розслідування не були надані під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій. Водночас зазначає, що сам факт підготовлення слідчим наведеного повідомлення та його реєстрація в системі електронного документообігу ДБР не є належним повідомленням сторони захисту про завершення досудового розслідування. При цьому звертає увагу, що з наданих матеріалів не вбачається факт направлення їй та її захиснику повідомлення про завершення досудового розслідування засобами поштового зв`язку, оскільки на зазначених документах не містяться поштові штемпелі та відсутні дані, які б свідчили про здійснення будь-якого поштового направлення.

Таким чином, особа, кримінальне провадження стосовно якої закрито - ОСОБА_6 у своїх запереченнях просить залишити касаційну скаргу з доповненнями без задоволення, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій - без зміни.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подану касаційну скаргу з доповненнями, просив її задовольнити та скасувати рішення судів попередніх інстанцій стосовно ОСОБА_6 .

Особа, кримінальне провадження стосовно якої закрито - ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення касаційної скарги з доповненнями прокурора, просила ухвалу суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без зміни, а касаційну скаргу з доповненнями - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі та доповненнях до неї доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, а також надані прокурором матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга з доповненнями прокурора не підлягає задоволенню на таких підставах.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.

Доводи касаційної скарги прокурора зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, тобто у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Положеннями п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України встановлено, що досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Як убачається з ухвали суду першої інстанції, 03 листопада 2020 року ОСОБА_6 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, та в подальшому постановою Першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_10 від 29 грудня 2020 року і ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні було продовжено відповідно до трьох та шести місяців.

Отже зі змісту рішення місцевого суду вбачається, що кінцевою датою строку досудового розслідування у кримінальному провадженні було визначено 03 травня 2021 року.

Разом з тим місцевим судом також було встановлено наступне:

- 23 квітня 2021 року прокурором було винесено постанову про завершення досудового розслідування, при цьому сторону захисту було повідомлено про завершення досудового розслідування лише 12 травня 2021 року, що підтверджувалось наявною на повідомленні про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 23 квітня 2021 року письмовою відміткою підозрюваної ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_8 ;

- протокол про надання доступу та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування датований 08 травня 2021 року, але безпосереднє ознайомлення із зазначеними матеріалами досудового розслідування підозрюваної ОСОБА_6 та її захисником ОСОБА_8 відбулося 12 травня 2021 року (протягом одного дня), на що вказує зміст протоколу, згідно з яким ознайомлення підозрюваної та її захисника з матеріалами досудового розслідування проводилось з 08:40 до 09:05 години 12 травня 2021 року;

- відповідно до розписки про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування їх було вручено підозрюваній та її захиснику 12 травня 2021 року;

- згідно з поштовим відправленням від 13 травня 2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні разом з додатками до нього було направлено до Ленінського районного суду м. Кіровограда та 18 травня 2021 року відповідно до штампу на супровідному листі даний обвинувальний акт надійшов до суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що безпосереднє повідомлення підозрюваної ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_8 про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, ознайомлення останніх з матеріалами досудового розслідування (12 травня 2021 року) та направлення обвинувального акта до суду (13 травня 2021 року) мало місце вже після завершення граничного строку досудового розслідування, встановленого ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року, тобто після 03 травня 2021 року.

При цьому суд зауважив, що направлення прокурором обвинувального акта до суду поза межами строків досудового розслідування виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого, а отже унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи ухвалу суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури за апеляційною скаргою прокурора, дослідивши наявні в матеріалах кримінального провадженні процесуальні та інші документи, на які у своєму рішенні посилався місцевий суд, щодо:

- вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру;

- продовження строків досудового розслідування у кримінальному провадженні;

- завершення досудового розслідування;

- повідомлення сторони захисту про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування;

- відкриття підозрюваній та її захиснику матеріалів досудового розслідування;

- вручення їм копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування;

- направлення обвинувального акта до суду,

погодився з тим, що вчинення процесуальних дій в частині повідомлення стороні захисту про завершення досудового розслідування, надання доступу до матеріалів досудового розслідування, вручення копії обвинувального акта та його направлення до суду було здійснено поза межами строку досудового розслідування, а саме після його завершення, у зв`язку з чим дійшов висновку про порушення вимог ст. 219 КПК України, що відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України є підставою для закриття кримінального провадження.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що з огляду на дані, які на момент судових розглядів містилися в матеріалах кримінального провадження, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про те, що повідомлення сторони захисту про завершення досудового розслідування, відкриття матеріалів досудового розслідування та направлення обвинувального акта до суду було здійснено поза межами строків досудового розслідування, що згідно п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України є підставою для закриття кримінального провадження.

Що стосується тверджень у касаційній скарзі прокурора про те, що місцевий суд, постановляючи рішення, послався на практику Верховного Суду, під час формування якої, на думку сторони обвинувачення, суд касаційної інстанції вийшов за межі своїх повноважень, оскільки розширив зміст положень статей 219, 290 КПК України, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Положеннями ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч. 5 ст. 13 цього Закону). Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 цього Закону).

Відповідно до частин 1-3 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції, ухвалюючи свої рішення формує судову практику щодо застосування норм права, яка є обов`язковою до врахування судами інших інстанцій.

Рішення Верховного Суду згідно з ч. 5 ст. 442 КПК України є остаточним та оскарженню не підлягає.

Ураховуючи зазначене, доводи касаційної скарги прокурора в цій частині є недоречними та такими, що жодним чином не спростовують висновків, наведених у рішеннях судів попередніх інстанцій, постановлених у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, Суд зауважує, що згідно з ч. 5 ст. 219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня прийняття відповідної постанови та дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року у справі № 216/4805/20 (провадження № 51-4684кмо21), не включається у строк досудового розслідування строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, який обраховується з наступного дня після направлення або безпосереднього вручення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування із зазначенням дати, часу та місця ознайомлення із матеріалами розслідування, до моменту закінчення ознайомлення вказаних осіб з матеріалами досудового розслідування. День направлення або безпосереднього вручення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, має рахуватися у строк досудового розслідування.

У своїй касаційній скарзі прокурор, посилаючись на положення ч. 5 ст. 219 КПК України, вказує, що до строку досудового розслідування включається лише день, коли стороні захисту повідомлено про завершення досудового розслідування та доступу до матеріалів досудового розслідування, а не увесь період з моменту прийняття рішення про відкриття матеріалів стороні захисту до дня повідомлення останнім про завершення досудового розслідування.

Однак, такі посилання сторони обвинувачення колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з огляду на вищенаведені положення КПК України та практику Верховного Суду до строку досудового розслідування не має включатися період, який починається з наступного дня після направлення або безпосереднього вручення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, а не період, який починається з дня прийняття органом досудового розслідування відповідного процесуального рішення про завершення досудового розслідування.

Також Суд не погоджується і з доводами прокурора про недотримання судами попередніх інстанцій положень ст. 22 КПК України.

Так, у своїй касаційній скарзі прокурор стверджує, що судами не було враховано того, що сторона обвинувачення, як і сторона захисту, має право бути обізнаною про можливість ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, а відтак повинен наставати однаковий наслідок початку відліку строку ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, коли стороні обвинувачення також стане відомо про надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Положеннями п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що стороною обвинувачення є слідчий, дізнавач, керівник органу досудового розслідування, керівник органу дізнання, прокурор.

Відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Згідно з ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Таким чином, з огляду на зміст вищенаведених положень процесуального закону вбачається, що ознайомлення (надання доступу) з матеріалами саме досудового розслідування здійснюється стороною обвинувачення (прокурором або за його дорученням слідчим), а тому доводи касаційної скарги в цій частині колегія суддів визнає такими, що зводяться до власного тлумачення прокурором ОСОБА_5 норм КПК України (частин 1, 2 ст. 290 КПК України), а тому не приймає їх до уваги.

Що ж стосується доводів, наведених у доповненнях до касаційної скарги прокурора про те, що повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування було направлено стороні захисту 26 квітня 2021 року, тобто в межах строку досудового розслідування, то Верховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями кримінального процесуального закону визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом (ч. 1 ст. 22 КПК України). Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 22 КПК України). Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У доповненнях до своєї касаційної скарги прокурор зазначає, що підставою для подання таких доповнень стало те, що 05 липня 2023 року до Офіса Генерального прокурора надійшов лист в.о. заступника Директора ДБР з копіями документів, які, на думку сторони обвинувачення, підтверджують факт відкриття матеріалів досудового розслідування стороні захисту до спливу строку досудового розслідування та, як наслідок, спростовують висновки, викладені в оскаржуваних судових рішеннях.

При цьому на підтвердження вищенаведених доводів прокурор долучив:

- лист в.о. заступника Директора ДБР від 03 липня 2023 року № 19685-23/10-2-02-01-8579/23;

- завірену копію списку згрупованих простих відправлень, поданих ВПЗ № 32 ЦПЗ № 1 КМД ПАТ «Укрпошта»;

- завірену копію відомостей про просту письмову кореспонденцію, оплачену з використанням відбитків державного знака маркувальної машини;

- копію фіскального чека від 26 квітня 2021 року;

- копію повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів від 23 квітня 2021 року № 10-5-01-9789;

- копію реєстру матеріалів досудового розслідування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що прокурор у доповненнях до касаційної скарги наводить обставини та долучає документи, які, з огляду на зміст доповнень, не були відомі стороні обвинувачення на момент подання касаційної скарги, та відповідно і не були відомі суду першої інстанції під час вирішення клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України та суду апеляційної інстанції під час перегляду рішення місцевого суду в порядку апеляційної процедури за апеляційною скаргою прокурора.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 433 КПК України, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Крім того, зі змісту доповнень до касаційної скарги вбачається, що зазначені документи були оформлені органом досудового розслідування, а тому прокурор, заперечуючи задоволення клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження та оскаржуючи рішення місцевого суду в порядку апеляційної процедури, мав процесуальну можливість отримати наведені документи та, з огляду на положення ст. 22 КПК України, надати їх під час судового розгляду в суді першої або апеляційної інстанції.

Однак прокурор надав їх лише до суду касаційної інстанції у формі завірених та незавірених копій, що, в свою чергу, не узгоджується з вимогами частин 3, 6, 7 ст. 99 КПК України.

Крім цього, під час розгляду даного кримінального провадження в суді касаційної інстанції прокурор ОСОБА_5 зазначив, що оригінали вказаних документів відсутні.

Що ж стосується доводів прокурора про те, що в п. 39 Єдиного реєстру матеріалів досудового розслідування підтверджено вчинення слідчим процесуальної дії у вигляді повідомлення про завершення досудового розслідування саме 23 квітня 2021 року, то Суд не вважає їх такими, що спростовують висновки оскаржуваних судових рішень, оскільки зі змісту вказаного пункту не вбачається, що таке повідомлення було направлено стороні захисту поштовим зв`язком чи будь-яким іншим шляхом, а у доповненнях до касаційної скарги прокурор взагалі зазначає, що таке повідомлення фактично було направлено 26 квітня 2021 року.

При цьому колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 442 КПК України при скасуванні або зміні судових рішень в постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення.

Проте, ні в касаційній скарзі, ні в доповненнях до неї прокурор не наводить жодних норм кримінального процесуального закону, які, на його переконання, були порушені судами попередніх інстанцій в тому числі, з огляду на те, що надані суду касаційної інстанції стороною обвинувачення документи, надані судам для дослідження в ході судових розглядів у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, оскільки таких істотних порушень, які перешкодили чи могли перешкодити судам попередніх інстанцій ухвалити законні та обґрунтовані рішення, в ході касаційного розгляду встановлено не було, то касаційну скаргу з доповненнями прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанції - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 06 червня 2023 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3