Cправа №750/538/24
Провадження №1-кп/750/194/24
У Х В А Л А

24 січня 2024 року Деснянский районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000547 від 11.01.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вказаний обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 надійшов до суду 15 січня 2024 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями такий обвинувальний акт передано для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова ОСОБА_1 .

Відповідно до ухвали судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.01.2024 року призначено підготовче судове засідання у справі на 24.01.2024 року о 14:00 год.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, з викликом свідків, вказавши, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає. Також, прокурором під час підготовчого судового засідання подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії обов`язків, покладених на нього відповідно до ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01.12.2023 року.

Захисник та обвинувачений у судовому засіданні щодо клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладних на ОСОБА_6 при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді застави, заперечували. Захисник вказав, що на даний час ризики зменшились, оскільки всі докази було зібрано, зазначені ризики не доведені, обвинувачений є особою з інвалідністю, переховуватися від суду намірів не має, а тому заявив клопотання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 із застави на більш м`який особисте зобов`язання.

Щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду захисник також заперечував та заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та порушує право його підзахисного на захист. Так, виходячи з тексту обвинувального акту, на сторінках 7 та 8 не конкретизовано, яким саме способом вчинення ОСОБА_5 вчинив вказані неправомірні дії, зокрема зазначено «….у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб». Таке не конкретне формулювання обвинувачення в обвинувальному акті в свою чергу порушує право на захист його підзахисного. Крім того, порушено територіальну підсудність, так як у обвинувальному акті не зазначено, де саме ОСОБА_5 вчиняв дії, не визначено місця вчинення.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника.

Представник потерпілої Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області ОСОБА_7 в підготовче судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності, просить призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Представник потерпілої Киселівської сільська рада Чернігівського району Чернігівської області ОСОБА_8 в підготовче судове засідання не з`явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, при вирішення справи Киселівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області покладається на розсуд суду та просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Прокурор, вислухавши клопотання захисника щодо повернення обвинувального акту, заперечував проти його задоволення, вважає обвинувальний акт таким, що відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку з чим, вважав за можливе призначити вказаний обвинувальний акт до судового розгляду. Також зазначив, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу.

Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст. 2 КПК України - завданнями кримінального провадження є захист особи,суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст. 110 КПК України - обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Вимоги до складання обвинувального акту та матеріалів, які до нього додаються, визначені ст. 291 КПК України, які є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають.

Відповідно ст. 291 КПК України - обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.

Частиною 4 ст. 291 КПК України визначено, що до обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Відповідно до положень ч. 3 п. 3 ст. 314 КПК України, обвинувальний акт має відповідати вимогам закону, а в разі невідповідності підлягає поверненню прокурору.

Вимоги до обвинувального акту, які регламентовані ст. 291 КПК України, відносно ОСОБА_5 не відповідають таким, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.2 п. 5 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. З аналізу вказаної норми слід розуміти, що обвинувачення має бути чітким і зрозумілим.

У свою чергу, пунктом 1 ч.1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального правопорушення. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які, виходячи зі змісту закону, має містити обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими - покладається на слідчого, прокурора.

Отже, системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду.

А тому обвинувальний акт повинен містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, що були встановлені органом досудового розслідування та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі.

Такі вимоги до вказаного процесуального документа закон визначив з тією метою, щоб обвинувачена особа мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту; дотримання таких вимог; також це дозволить компетентному суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.

Слід також зазначити, що формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватись на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості тощо.

Зазначені вимоги узгоджуються з висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі №5-328кс16, у якій суд звернув увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 712/13361/15 (провадження51-1604км18) судове рішення за відсутності конкретного обвинувачення не може бути законним і обґрунтованим.

Суд констатує, що в обвинувальному акті, складеному стосовно ОСОБА_5 , загалом зазначено фактичні відомості про обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, також вказана правова кваліфікація вчинених ним кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, суд вважає, що сформоване у ньому обвинувачення не є конкретним, в порушення вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України викладене обвинувачення не розмежовано, не зрозуміло, які дії ставляться в провину ОСОБА_5 за кваліфікацією ч.1 ст. 357 КК України, а які підпадають під ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 190 КК України, що позбавляє обвинуваченого належно усвідомлювати його суть та захищатись від нього, а суд можливості призначити на підставі такого обвинувального акта судовий розгляд кримінального провадження.

Так, як вже зазначено вище, при формулюванні обвинувачення має бути викладений стислий зміст правопорушення із зазначенням вказаних ознак злочину, часу, місця і способу протиправних дій, в чому обвинувачується особа, коли і де у нього виник намір на вчинення протиправних дій, які наслідки від цього настали у кожного із потерпілих, які дії були вчинені стосовно кожного з потерпілих.

Згідно з приписами Закону правова кваліфікація є юридичною оцінкою вчиненого особою діяння з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначене свідчить про те, що правова кваліфікація повністю залежна від фактичних обставин кримінального правопорушення, а відтак формулювання обвинувачення, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, мають бути чітко зазначеними після кожного діяння, що ставиться в провину особі, тобто в обвинувальному акті має бути юридична оцінка зазначених дій.

Не вдаючись до аналізу доказів у справі, не оцінюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та не вирішуючи питань, що притаманні для судового розгляду, дослідивши виключно обвинувальний акт та додатки до нього, суд вважає, що вказаний процесуальний документ не відповідає вимогам закону, а призначення судового розгляду за ним буде порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки у такому не визначена правова кваліфікація кримінальних правопорушень за вчинення обвинуваченим конкретних дій, що є важливим елементом кримінального переслідування, оскільки це впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення знати, в яких конкретно діях його обвинувачують, та за якими фактичними обставинами.

Більш того, суд вважає слушним думку захисника щодо не зазначення в обвинувальному акті способу вчинення ОСОБА_5 дій з приводу придбання права власності на земельні ділянки на користь ОСОБА_9 та третіх осіб шляхом обману, шляхом здійснення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а лише формальної вказівки на такий, як «у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб», що також порушує право обвинуваченого на захист.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що встановлено ст. 22 КПК України.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що викладене щодо ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень є неконкретним, що позбавляє можливості обвинуваченого захищатися належним чином, і в подальшому позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення на виконання вимог ст. 348 КПК України, та розглянути кримінальне провадження в його межах, у зв`язку з чим обвинувальний акт не відповідає вимогам закону та підлягає поверненню його разом з додатками прокурору Чернігівської обласної прокуратури.

Законодавчо передбачене право прокурора на зміну обвинувачення під час судового розгляду не може бути гарантією справедливого правосуддя та ставити обвинуваченого та потерпілого в залежність від реалізації цього права прокурором, а тим більше слугувати виправданням у випадку невжиття судом, передбачених КПК України заходів, спрямованих на усунення недоліків обвинувального акта до початку судового розгляду.

Повернення обвинувального акта прокурору з вказівкою на його недоліки є процесуальним заходом, спрямованим на відновлення порушених та уникнення майбутніх порушень прав учасників кримінального провадження, насамперед їх права на справедливий та безсторонній суд.

До того ж, в обвинувальному акті в кримінальному провадженні №0000547 від 11.01.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 190 КК України, в описі фактичних обставин вказано про дії не лише обвинуваченого ОСОБА_5 , а й про дії іншої конкретної особи ОСОБА_9 , з зазначенням того, що обвинувачений діяв з ним в співучасті.

Проте ОСОБА_9 в обвинувальному акті №0000547 від 11.01.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 190 КК України, - в якості обвинуваченого не зазначений.

Таке формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є неприйнятним навіть з огляду на посилання в обвинувальному акті на те, що досудове розслідування стосовно ОСОБА_9 здійснюється в іншому кримінальному провадженні, з огляду на те, що відсутній вирок, який набрав законної сили та вказану особу визнано винним у вчиненні правопорушення у співучасті з ОСОБА_5 .

Згідно із усталеною практикою у разі виділення матеріалів провадження при вчиненні злочинів у співучасті кількома особами до моменту засудження інших співучасників в обвинувальному акті про таких співучасників має бути зазначено так, щоб не порушувати право особи на презумпцію невинуватості (наприклад, у співучасті з іншою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження).

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ч.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у встановленому законом порядку.

У національному законодавстві презумпцію невинуватості як один з основних конституційних принципів судочинства відображено в ч.1 ст. 62 Конституції України та ч.1 ст. 17 КПК України.

Посилання в обвинувальному акті на особу, якій не пред`явлено обвинувачення в даному кримінальному провадженні, порушує принцип невинуватості та не узгоджується із практикою ЄСПЛ, у висновках якого відображена заборона формування передчасної позиції, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону.

Недотримання вказаних вимог закону при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права та законності, які застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; а також виключає можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення та роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.

Таким чином, при затвердженні прокурором обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000547 від 11.01.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 стосовно іншої конкретної особи, а саме ОСОБА_9 - порушено вимоги ст. 17 КПК України, ч.1 та ч.5 якої передбачено, що: «1. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. 5. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою».

Тобто, ОСОБА_9 не є стороною кримінального провадження №0000547 від 11.01.2024 року (у розумінні ст. 3 КПК України), а досудове розслідування відносно такої особи здійснюється в окремому провадженні. Вказавши в обвинувальному акті прізвище ОСОБА_9 , як співучасника вчинення кримінальних правопорушень, орган досудового розслідування мав би виконати з ним вимоги ст. 290 КПК України, висунути обвинувачення, а в обвинувальному акті зазначити його повні анкетні дані.

За таких обставин суд вважає, що невідповідність обвинувального акта вимогам ст.17 та п.2 ч.2 ст.291 КПК України, свідчить про існування перешкод для призначення обвинувального акту до судового розгляду, що також є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Недоліки обвинувального акта, вказані в ухвалі, не можуть бути усунуті в ході судового розгляду, оскільки відповідно до частини 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Суд наголошує, що на стадії підготовчого провадження не розглядались та не вирішувались питання щодо доведеності вини обвинуваченого та достатності зібраних для цього доказів, а також не вирішувалось та не з`ясовувалось наперед питання про кваліфікацію дій обвинуваченого. Суд лише констатував, що для вирішення цих питань в обвинувальному акті відсутні необхідні відомості, наявність яких вимагає КПК України, встановлені порушення права на захист обвинуваченого, та порушення презумпції невинуватості відносно іншої особи, прізвище якої зазначено в обвинувальному акті як співучасника, а тому відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України повертає обвинувальний акт прокурору

Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_5 відповідно до ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01.12.2023 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч.7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Враховуючи, що строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01.12.2023 року, спливає 30 січня 2024 року, то такі підлягають продовженню, оскільки ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися.

Доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби спростували неможливість на даний час продовження застосування запропонованого прокурором запобіжного заходу. Переконливих доводів щодо запобігання наявних ризиків не надано, а тому підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 315, 372, 395, КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт з додатками щодо ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 27 ч.3 ст. 190 КК України, повернути до Чернігівської обласної прокуратури як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Продовжити строк дії обов`язків, передбачених ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01.12.2023 року про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави, а саме: прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, суду на визначений ними час; прибувати до слідчого, що проводить досудове розслідування, прокурора, суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання уповноваженому органу паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд з України і виїзд в України, до 24.03.2024 року.

Строк дії ухвали, в частині продовження ОСОБА_5 дії обов`язків, визначених ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01.12.2023 року, встановити до 24.03.2024 року.

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу протягом семи днів може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Деснянський районний суд.

Суддя Людмила САМУСЬ