490/3586/14-к 24.01.2024
н/п 1-кп/490/640/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/3586/14-к
У Х В А Л А

24 січня 2024 року м.Миколаїв

Колегія Центрального районного суду м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

під час проведення судового засідання у режимі відеоконференції по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001209 від 11.09.2023 року, яке об`єднане з кримінальним провадженням за №0000836 від 14.02.20214 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.4 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Центрального районного суду м.Миколаєва знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001209 від 11.09.2023 року, яке об`єднане з кримінальним провадженням за №0000836 від 14.02.20214 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.4 ст.187 КК України.

В судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , в обґрунтування якого зазначено, що на момент судового розгляду продовжують мати місце ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, зможе: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого у вказаному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не забезпечить виконання покладених на нього обов`язків та не є достатнім для запобігання спробам вчинити новий злочин, оскільки не маючи офіційних джерел прибутку, може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення з метою отримання доходу. Також, застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого злочину та не забезпечить запобігання обґрунтованих ризиків, передбачених ст.177 КПК України. У відповідності до положень п.1 ч.4 ст.183 КПК України, підстави для визначення ОСОБА_5 застави відсутні. Прокурор подане клопотання підтримала та просила задовольнити.

Крім того, прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечувала, оскільки подане клопотання прокурора є необґрунтованим, а зазначені у ньому ризики недоведеними. Просила змінити ОСОБА_5 запобіжний захід на нічний домашній арешт. Проти задоволення клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, не заперечувала.

Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання свого захисника про зміну запобіжного заходу на нічний домашній арешт підтримав, проти задоволення клопотання прокурора про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.187 КК України - не заперечував.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора та оглянувши матеріали судової справи, колегія суддів приходить до наступного.

Так, ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 14.09.2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому неодноразово продовжувався судом, востаннє ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 22.12.2023 року до 19 лютого 2024 року включно.

Відповідно ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Водночас, ст.17 Закону України від 23.08.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").

На думку колегії суддів, обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, та не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів та бере до уваги доводи захисника ОСОБА_7 стосовно наявності позитивних обставин, які характеризують ОСОБА_5 , однак не вважає беззаперечно достатніми для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Разом з тим, достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання у відношенні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні, а отже, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього судом не встановлено.

Так, колегія суддів вважає, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких він обвинувачується і щодо яких останньому органом досудового розслідування пред`явлене обвинувачення. Є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватими у інкримінованих злочинах, зможе ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування), незаконно впливати на свідків та потерпілого у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушеннях, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна та від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованих йому злочинів, будучи обізнаними про покарання, яке загрожує йому в разі визнання винним за вироком суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності може виїхати на непідконтрольні території Україні. Крім того, ОСОБА_5 може незаконно впливати та здійснювати тиск на потерпілих та свідків, які ще не допитувалась під час судового розгляду, шляхом здійснення на них тиску з метою зміни їх показів. Також, ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як є раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, станом на сьогоднішній день обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке перебуває на розгляді в Заводському районному суді м.Миколаєві.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_5 неодружений, малолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працює, не має постійного та стабільного джерела прибутку, що вказує на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а також стан його здоров`я (відсутність даних щодо неможливості перебування в умовах ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" за станом здоров`я).

За сукупності таких обставин, з урахуванням вимог ст.178 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.

Згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Доводи захисника в обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують обставин, що вказують на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, необхідних для тримання під вартою, та зводяться лише до незгоди з клопотанням прокурора, а тому в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на нічний домашній арешт слід відмовити.

Щодо заявленого клопотання прокурора про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, колегія суддів приходить до наступного.

Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років у разі вчинення тяжкого злочину.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно роз`яснення, що містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Як вбачається з обвинувального акту по кримінальному провадженню №0000836 від 14.02.2014 року, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, яке було вчинено 21 січня 2014 року.

Перевіряючи наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, враховуючи положення ст.49 КК України, судом встановлено, що обвинувачений до закінчення зазначених у частині першій статті 49 КК України строків вчинив новий злочин, що підтверджується вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 01.04.2014 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі (злочин вчинено 11 лютого 2014 року).

Крім того, станом на сьогоднішній день на розгляді Заводського районного суду м.Миколаєва перебуває кримінальне провадження №0003558 від 12.09.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (судова справа №487/6854/18). 11.09.2023 року до Єдиного реєстру досудового розслідування були внесені відомості по кримінальному провадженню №0001209 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яке перебуває на розгляді Центрального районного суду м.Миколаєва.

Із викладеного вбачається, що у відповідності до ч.3 ст.49 КК України перебіг давності перервався, оскільки до збігу десяти років з дня вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.187 КК України (кримінальне провадження №0000836 від 14.02.2014 року), ОСОБА_5 вчинив нові злочини.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.187 КК України є передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст.176, 177, 178, 183, 194, 197, ст.ст.284286, 331, 369372, 395 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 23 березня 2024 року включно.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на нічний домашній арешт відмовити.

В задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України відмовити.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3