ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 658/1641/21
Єдиний унікальний номер справи: 658/1641/21 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/51/23 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря ОСОБА_5

прокурора : ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за 12 00039 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 08 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Коробки Каховського району Херсонської області, громадянки України, не судимої, зареєстрованої та проживаючої: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 08 листопада 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено їй покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

Початок відбування покарання ОСОБА_8 обчислено з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

Вирішено питання про процесуальні витрати.

Судом встановлено , що ОСОБА_8 07 лютого 2021 року, приблизно о 19.30 год, перебуваючи біля приміщення будівлі Коробківської сільської ради, яка розташована за адресою: Каховський район, с. Коробки, площа Миру, буд.1, в ході конфлікту, який раптово виник з неповнолітнім ОСОБА_9 , передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння та бажаючи їх настання, умисно завдала неповнолітньому ОСОБА_9 не менше 3 ударів долонею правої руки в область потилиці голови, внаслідок чого спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, синця на потилиці, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 11/10к від 12.04.2021 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 .

Суд кваліфікував дії обвинуваченої за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок стосовно ОСОБА_8 , ухвалити новий вирок, яким кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч.1 ст 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Зазначає, що оскаржуваний вирок є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального закону.

Судом не було враховано позицію обвинуваченої ОСОБА_8 , як в судовому засіданні у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнала, заперечила заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень під час сварки . Зазначила, що лише вдарила ногою по крилу автомобіля та плюнула на капот автомобіля, після чого пішла та разом зі своїм чоловіком поїхала додому. Ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 потерпілому не завдавала та повністю заперечила цей факт, зважаючи на те, що через півгодини після зазначеного конфлікту потерпілий разом зі своїм батьком та дядьком приїхали за її місцем проживання та вчинили бійку з її чоловіком .

Зазначає, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 370, 373, 374 КПК.

Судом порушено принцип змагальності, та безпідставно відмовлено у допиті свідка сторони захисту- ОСОБА_12 , який виходячи із показів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 приїхав разом із обвинуваченою та перебував на місці події.

З посиланням на правову позицію Верховного Суду , викладену у постанові від 18.08.2021 року у справі № 582/445/20 , та у постанові від 27.01.2020 року у справі №754/1428/17 вказує, що висновок судово- медичної експертизи № 11/10к від 12.04.2021 року не може бути взятий до уваги як допустимий доказ, оскільки експертиза проведена на підставі копій медичних документів, які були надані законним представником потерпілого та завірених її ж особистим підписом. Оригінали медичної документації потерпілого у порядку ст. 159, 164 КПК не вилучалися, в порядку ст. 56 КПК потерпілим чи його законним представником до матеріалів кримінального провадження не подавалися, в матеріалах справи оригінали медичних документів відсутні , вони не відкривалися стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК.

При цьому медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_9 та виписка з медичної карти амбулаторного хворого денного стаціонару знаходилися в оригіналі у законного представника ОСОБА_15 , що не заперечувалося нею в ході судового розгляду, яка пояснила, що під час проведення експертизи вона особисто надавала медичну документацію в оригіналі у розпорядження експерта.

Згідно з вимогами ч.4 ст. 69 КПК експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи.

Захисник не погоджується з оцінкою судом слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_9 . Вказує, що під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 надав суду покази щодо кількості ударів , які відрізняються від тих, які він надав та відтворив в ході слідчого експерименту та на підставі якого складено в т.ч. висновок судово медичної експертизи № 11/10к від 12.04.2021 року .

Вказує, що судом взагалі під час ухвалення вироку не вирішувалося питання належності, допустимості і достовірності протоколу слідчого експерименту від 30.03.2021 року за участю потерпілого.

Суд не врахував покази свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що в машині було темно, вона перебувала на задньому сидінні автомобіля і ударів спричинених потерпілому вона не бачила, крові на обличчі потерпілого вона не бачила. Проте суд не врахував покази свідка та перекрутив її покази в порушення вимог ст. 95 КПК

Стороною обвинувачення суду не надано належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_8 , які б підтверджували, що саме її дії знаходяться у причинному зв`язку із наслідками, які настали для потерпілого, тому вона підлягає виправданню за відсутністю в її діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.

Адвокат ОСОБА_10 та обвинувачена ОСОБА_8 в судові засідання не з`явилися, заяви про відкладення апеляційного розгляду не подавали, про дату час та місце апеляційного розгляду повідомлялися наявними у матеріалах справи засобами зв`язку, а також шляхом розміщення відповідного повідомлення на вебсайті Херсонського апеляційного суду.

В апеляційній скарзі захисником не порушувалося питання обов`язкової участі обвинуваченої та захисника під час апеляційного розгляду.

Захисник направила письмове клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Просила клопотання розглянути за її відсутності.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника та апеляційної скарги сторони захисту .

Неприбуття потерпілих, обвинуваченої та її захисника, які повідомлені завчасно про дату та час судового засідання , не перешкоджає апеляційному розгляду відповідно до приписів ч.4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви Суду.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання захисника про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК , посилаючись на те, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності ще не сплинули.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років .

Тобто, при вирішенні питання про застосування ст. 49 КК приймається до уваги не фактично призначене покарання, а покарання , яке передбачене санкцією статті КК, за якою пред`явлене обвинувачення.

Згідно з вироком дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч.2 ст. 125 КК як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК передбачено покарання : штраф від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від 150 до 240 годин або виправні роботи на строк до одного року або арешт на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до двох років.

Зважаючи на те, що відповідно до обставин інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення , воно скоєно 07.02.2021 року і на час апеляційного розгляду не минуло три роки, клопотання адвоката ОСОБА_10 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності задоволенню не підлягає.

Апеляційний розгляд кримінального провадження у відповідності до приписів ч.1 ст. 404 КПК України здійснюється в межах апеляційної скарги.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Як видно із вироку, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК ґрунтується на показаннях потерпілого, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та обставинах, що зафіксовані у письмових доказах: висновках судово- медичної експертизи № 10-к від 17.02.2021 року та № 11/10 к від 12.04.2021 року, протоколах слідчого експерименту від 30.03.2021 року з потерпілим та від 13.04.2021 року зі свідком ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі захисник вказує на недопустимість покладених в основу вироку доказів, а саме висновку судово- медичної експертизи № 11/10 к від 12.04.2021 року, протоколу слідчого експерименту від 30.03.2021 року з потерпілим , та вказує на неналежну оцінку показань обвинуваченої та свідка ОСОБА_14 .

З метою перевірки доводів апеляційної скарги про недопустимість доказів колегією суддів відповідно до зазначеного в апеляційній скарзі клопотання були досліджені зазначені в апеляційній скарзі письмові докази.

У задоволенні викладеного в апеляційній скарзі клопотання апелянта про допит свідка ОСОБА_12 , який не допитувався судом першої інстанції, колегією суддів відмовлено через відсутність належного обґрунтування наявності обставин, передбачених ч.3 ст. 404 КПК.

Учасник судового провадження має не лише формально заявити клопотання про дослідження обставин або доказів, а й навести конкретні порушення КПК України, допущені судом першої інстанції при дослідження доказів. Сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду. У апеляційній скарзі не наведено, як відмова суду першої інстанції у задоволенні клопотання про допит свідка вплинула на законність вироку суду і які підстави для дослідження цього доказу судом апеляційної інстанції.

Прокурор при обговоренні цього клопотання вказала на те, що згідно з відомостями Реєстру актів цивільного стану ОСОБА_12 помер.

Здійснюючи апеляційний розгляд вказаного кримінального провадження в межах ч.1 ст. 404 КПК та перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та неправильну оцінку судом доказів, колегія суддів враховує наступне.

Зі змісту вироку слідує, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєні інкримінованого кримінального правопорушення суд обґрунтував показами потерпілого, свідків, письмовими доказами, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Дав суд належну оцінку доводам сторони захисту та навів мотиви, чому не прийняв їх до уваги.

Вбачається, що під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_8 не визнала свою винуватість , заперечила факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

З вироку та технічного запису судового засідання вбачається , що обвинувачена щодо обставин події пояснила, що відкрила двері в машину, там горів ліхтар, з потерпілим виник словесний конфлікт , ударів потерпілому вона не завдала, лише схопила його за шию, після цього вона закрила дверці машини та пішла.

Суд підставно критично оцінив такі показання обвинуваченої, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Із вироку видно, що суд проаналізував показання потерпілого ОСОБА_9 щодо обставин події 07.02.2021 року та обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень , який показав, що в ході конфлікту ОСОБА_8 нанесла йому один удар по переносиці та два удари долонею руки по потилиці, в ході чого він ударився об кермо автомобіля головою, та удар ногою в область коліна.

Під час слідчого експерименту 30.03.2021 року у присутності понятих потерпілий відтворив механізм та локалізацію заподіяних йому ОСОБА_8 ударів, вказуючи на те, що обвинувачена нанесла 2 удари кулаком в область носа, 2 удари в область потилиці, один удар ногою в область лівої ноги.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про недопустимість протоколу слідчого експерименту з потерпілим як доказу з посиланням на те, під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 надав суду покази щодо кількості ударів , які відрізняються від тих, які він надав та відтворив в ході слідчого експерименту.

Визначених ст. 87 КПК підстав для визнання протоколу слідчого експерименту з потерпілим недопустимим доказом , захисник в апеляційній скарзі не навів.

Покази потерпілого в суді та під час слідчого експерименту , як видно узгоджуються між собою щодо локалізації та механізму заподіяння йому тілесних ушкоджень.

Відмінність у показаннях потерпілого та під час слідчого експерименту лише щодо кількості завданих йому обвинуваченою ударів не тягне за собою наслідків у виді визнання недопустимим протоколу слідчого експерименту.

Отримання потерпілим легких тілесних ушкоджень , що спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді струсу головного мозку, синця потилиці, спричинені тупими предметами, не виключено 07.02.2021 року, підтверджено висновком судово медичної експертизи №10к від 17.02.2021 року та №11/10к від 12.04.2021 року, яким суд дав належну оцінку.

Колегія суддів не погоджується із твердженням захисника про недопустимість висновку судово медичної експертизи №11/10к від 12.04.2021 року з посиланням на те, що експертиза проведена на підставі копій медичних документів, які були надані законним представником потерпілого, а оригінали медичної документації потерпілого у порядку ст. 159, 164 КПК не вилучалися, в порядку ст. 56 КПК потерпілим чи його законним представником до матеріалів кримінального провадження не подавалися, в матеріалах справи оригінали медичних документів відсутні , вони не відкривалися стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК.

Так, вбачається, що судово- медичні експертизи були проведені у відповідності до положень ст. 242 КПК України, компетентною експертною установою, на підставі постанови дізнавача, експерт попереджався про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причини від виконання покладених на нього обов`язків, а результати експертизи відкриті стороні захисту кримінального провадження у належний спосіб, з дотриманням вимог, встановлених ст. 290 КПК України.

Якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України.

Водночас, захист не позбавлений можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджувались.

Зважаючи на ст.ст. 22, 290, 412 КПК, у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону було би невідкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що могло потягнути за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 КПК України.

Матеріали провадження не містять відомостей про те, що сторона захисту заявляла клопотання про надання на стадії виконання ст. 290 КПК доступу до документів, які досліджував експерт.

Таке право може бути реалізовано і під час судового розгляду кримінального провадження, що не суперечить меті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З матеріалів провадження видно, що після дослідження письмових доказів у провадженні сторона захисту посилалася на те, що законним представником потерпілої були надані слідчому копії медичних документів, на що представник потерпілого вказувала, що оригінали медичних документів також надавала експерту.

Судом оголошувалася перерва за клопотанням сторони захисту для підготовки письмових клопотань, проте сторона захисту в ході судового розгляду не подавала клопотання про надання їй доступу до оригіналів медичної документації, за результатами дослідження якої експертом було сформовано висновки та дослідження їх судом. Стороною захисту було заявлено клопотання про визнання висновку судово медичної експертизи недопустимим доказом.

Суд навів мотиви , чому він відхилив доводи захисника про недопустимість цього доказу.

Як видно , за клопотанням законного представника потерпілого до матеріалів провадження були залучені копії медичних документів потерпілого, тому не було необхідності звертатись з відповідним клопотанням про надання дозволу на тимчасовий доступ до медичної документації до слідчого судді. Законний представник потерпілого в суді вказала, що для огляду експерту надавала і оригінали цих медичних документів .

У висновку експерта №11/10к від 12.04.2021 року зазначено, на підставі яких медичних документів експертом проводилась судово-медична експертиза потерпілого.

Твердження апелянта про те, що судовий експерт всупереч вимогам ст. 69 КПК самостійно збирав матеріали для проведення експертизи є необґрунтованими, оскільки як видно із висновку, експертом були досліджені та прийняті до уваги ті матеріали , які були передані дізнавачем відповідно до постанови про призначення експертизи від 31.03.2021 року.

З огляду на викладене, є неприйнятними доводи сторони захисту про недопустимість як доказу висновку експерту №11/10к від 12.04.2021 року через невідкриття на стадії виконання ст. 290 КПК України оригіналів медичних документів, на яких ґрунтується експертне дослідження та незалучення до матеріалів справи оригіналів медичних документів.

Сторона захисту не була позбавлена можливості заявити перед судом клопотання про виклик експерта для допиту та роз`яснення висновку, зокрема й з`ясування питання, яку медичну документацію та які інші дані використовував експерт, однак таким правом не скористалась.

Сторона захисту за наявності підстав, передбачених ст. 332 КПК, мала можливість заявити клопотання про призначення повторної (додаткової) експертизи, однак таких клопотань ані обвинувачена, ані її захисник не заявляли.

Крім того, як видно під час розгляду даного кримінального провадження, сторона захисту не заперечувала інформацію, зазначену в медичній документації потерпілого ОСОБА_9 , яка була надана його законним представником.

З огляду на викладене, суд першої інстанції підставно дійшов висновку, що висновок судово-медичного експерта №11/10к від 12.04.2021 року та медична документація для проведення експертизи, є допустимими доказами, отримані в порядку встановленому КПК.

При цьому сторона захисту не оспорювала дотримання законодавства при проведенні експертизи, компетентність експерта, достатність наданих об`єктів дослідження, повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним у провадженні, узгодженість та обґрунтованість висновку.

Знайшли належну оцінку суду у вироку і інші докази у справі, зокрема показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

З технічного запису судового засідання вбачається, що свідок ОСОБА_16 в суді показала, що між обвинуваченою та потерпілим був конфлікт, ОСОБА_8 нанесла потерпілому рукою 2-3 удари рукою в область потилиці, потім закрила дверці автомобіля та вдарила по ньому ногою.

Свідок ОСОБА_13 показав, що сидів на передньому пасажирському сидінні, двері автомобіля відкрила ОСОБА_8 , сварилася, нанесла потерпілому 2-3 удари долонею в область потилиці, від чого він вдарився обличчям об кермо, після цього закрила двері автомобіля.

Показання свідка ОСОБА_13 узгоджуються із обставинами , які він відтворив в ході слідчого експерименту 13.04.2021 року, який суд підставно взяв до уваги.

Достовірність показань цих свідків в апеляційній скарзі під сумнів не ставляться.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винуватості побудований на сукупності доказів, які є належними та допустимими.

Що стосується доводів апеляційної скарги про поверхневу оцінку судом показань свідка ОСОБА_14 , колегія суддів зазначає наступне.

З технічного запису судового засідання вбачається, що свідок ОСОБА_14 під час судового розгляду щодо обставин події, що сталася 07.02.2021 року пояснила, що між ОСОБА_8 та потерпілим мав місце конфлікт. Потерпілий знаходився за кермом автомобіля, ОСОБА_8 відчинила дверці автомобіля. В машині було темно , вона не бачила чи била остання потерпілого чи ні. Відповідаючи на питання сторін кримінального провадження свідок вказувала на те, що вона не пам`ятає чи била обвинувачена потерпілого. При цьому зазначила, що може вона і вдарила три «підзатильника» долонею, але вона точно не пам`ятає, було темно, вона не бачила. Після цього ОСОБА_8 закрила двері автомобіля, плюнула на капот та вдарила ногою по автомобілю. Їй відомо, що потерпілий їздив до лікарні , у нього був струс мозку.

Основний зміст показів свідка ОСОБА_14 викладених у вироку в цілому відповідають наданим під час судового розгляду показам, що зафіксовані на технічному записі судового засідання.

Разом із тим, викладення у вироку пояснень свідка, про те, що в ході конфлікту обвинувачена декілька разів вдарила його долонею по потилиці, на думку колегії суддів не свідчить про неправильну оцінку судом показів свідка ОСОБА_14 .

Як видно з технічного запису судового засідання, свідок категорично не заперечила факт заподіяння ОСОБА_8 ударів потерпілому , та вказувала, що обвинувачена може і вдарила три «підзатильника» долонею, але вона точно не пам`ятає, пройшло багато часу , у машині було темно, вона не бачила.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 побудований не лише на показаннях свідка ОСОБА_14 , а на сукупності доказів, зазначених у вироку , тому колегія суддів вважає, що неточне викладення у вироку показів свідка не ставить під сумнів висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК та не є достатньою підставою для скасування вироку і закриття провадження , як на тому наполягає захисник.

Обставин, які б свідчили про те, що потерпілий, свідки мали підстави оговорювати обвинувачену , матеріали справи не містять.

Твердження апелянта про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і, що суд допустив істотні порушення вимог КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Як видно судом було відхилено клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_17 з посиланням на те, що таке клопотання не заявлялося на стадії досудового розслідування і свідок є чоловіком обвинуваченої , тобто зацікавленою особою, тобто з інших підстав, ніж зазначені в апеляційній скарзі.

Захисник в апеляційній скарзі не навела обґрунтованих доводів про те, що відхилення клопотання про допит свідка вплинуло на повноту судового розгляду та законність і обґрунтованість вироку в цілому, тому сам факт залишення без задоволення клопотання про допит свідка . не можна визнати достатньою підставою для скасування вироку та виправдання ОСОБА_8 , винуватість якої доведено сукупністю покладених в основу вироку доказів.

Підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , як на тому наполягає в апеляційній скарзі захисник із тих доводів, які викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Твердження захисника про те, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК є необґрунтованим.

Доводів про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання, апеляційна скарга не містить.

Призначене судом покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.

Отже, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.404,405,407,419,376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 08 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3