ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 759/23184/20

провадження № 51-5026 км 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесені до ЄРДР за № 0004269 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Великі Коровинці Чуднівського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Короткий зміст прийнятих судових рішень

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2021 року засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК із застосуванням положень ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Вказаним вироком вирішено питання щодо запобіжного заходу, судових витрат та речових доказів.

Відповідно до вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту небезпечну психотропну речовину PVP, загальною масою 0,391 г, та особливо небезпечну речовину МДМА, загальною масою 0,249 г. 11 листопада 2020 року приблизно о 10:50, перебуваючи на вул. Тулузи, 12 у м. Києві був викритий працівниками поліції, яким добровільно видав з кишені куртки, у яку був одягнутий, два поліетиленові пакети з вищевказаними психотропними речовинами в середині.

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому місці, ОСОБА_6 незаконно придбав для власного вживання без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, та психотропну речовину амфетамін, які переніс до свого місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , де почав зберігати. 11 листопада 2020 року у період часу з 11:03 по 11:22 в ході обшуку вказаної квартири було виявлено та вилучено чотири полімерних пакети з канабісом, загальною масою 13,92 г, та амфетаміном, загальною масою 5,259 г.

Дії ОСОБА_6 судом першої інстанції кваліфіковані, як незаконне придбання та зберігання без мети збуту психотропної речовини у великих розмірах, придбання та зберігання без мети збуту наркотичної речовини особою, яка протягом року засуджена за ч. 2 ст. 309 КК.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , задоволено, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2021 року скасовано, а кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК закрито.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_5 ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що, скасовуючи вирок місцевого суду, та закриваючи кримінальне провадження, суд апеляційної інстанції надав іншу оцінку доказам у кримінальному провадженні, при цьому не дослідив їх безпосередньо, свого рішення в цій частині належним чином не мотивував, чим порушив вимоги статей 23, 87, 89, 94, 417 КПК. Зокрема, суд апеляційної інстанції послався на показання свідка ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , надані суду першої інстанції, однак не допитав їх особисто, при цьому обмежився лише допитом свідка сторони захисту ОСОБА_9 , яка є цивільною дружиною обвинуваченого. Вважає, що апеляційний суд оцінив всі докази виключно на користь обвинуваченого як такі, що спростовують його винуватість.

Не погоджується прокурор з висновками апеляційного суду про недопустимість як доказів протоколу огляду місця події від 11 листопада 2020 року, протоколу обшуку від 11 листопада 2020 року, оскільки такі висновки не ґрунтуються на вимогах закону, а відеозаписи зазначених слідчих дій судом апеляційної інстанції також досліджені не були.

При цьому звертає увагу, що вказуючи про неналежність та недопустимість наданих стороною обвинувачення доказів, апеляційний суд у своїй ухвалі не вказав, які саме конвенційні або конституційні права ОСОБА_6 було порушено в ході проведення огляду місця події та під час обшуку житла.

Крім того, вказує, що апеляційний суд безпідставно визнав недопустимими всі докази сторони обвинувачення у зв`язку з відсутністю в матеріалах кримінального провадження постанов про визначення групи прокурорів та слідчих, оскільки, на переконання прокурора, висновок об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2021 року не підлягає застосовуванню ретроспективно до тих кримінальних проваджень, які існували до оприлюднення повного тексту вищевказаної постанови Верховного Суду.

Вказує, що у матеріалах наглядового провадження наявна постанова від 11 листопада 2020 року про призначення групи прокурорів, та постанова від 11 листопада 2020 року про призначення групи слідчих, які відповідають вимогам закону та підтверджують повноваження прокурорів та слідчих у даному кримінальному провадженні, а також витяг з ЄРДР, які прокурор долучила до касаційної скарги на підтвердження обґрунтованості своїх доводів. На думку прокурора, в силу своїх повноважень суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити достовірність зазначених прокурором процесуальних документів, що є беззаперечною підставною для скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом порушено вимоги статей 7, 23, 94, 370, 404, 405, 419 КПК, не дотримано принципів змагальності та безпосередності дослідження доказів, яким суд апеляційної інстанції надав протилежну оцінку, ніж суд першої інстанції, оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

У письмових запереченнях захисник ОСОБА_10 , діючи в інтересах ОСОБА_6 , вказує про безпідставність доводів прокурора, у зв`язку з чим просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції без зміни.

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу, просила її задовольнити, а ухвалу суду апеляційної інстанцій скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Інші учасники були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення касаційного розгляду до Суду не подавали.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

У касаційній скарзі прокурор вказує про допущені апеляційним судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим вважає ухвалу суду апеляційної інстанції такою, яка підлягає скасуванню.

Обґрунтовуючи свої доводи, прокурор, окрім іншого, у касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про недопустимість усіх доказів наданих стороною обвинувачення через відсутність у матеріалах кримінального провадження постанов про призначення групи прокурорів та групи слідчих.

Проте з наведеними доводами прокурора колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що питання про недопустимість доказів через відсутність у матеріалах кримінального провадження постанови про визначення групи прокурорів та слідчих стороною захисту ставилось під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

За результатом судового розгляду місцевий суд дійшов висновку та у вироку вказав про безпідставність таких тверджень сторони захисту, оскільки вимоги кримінального процесуального закону не регламентують обов`язкового винесення постанови у таких випадках.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, сторона захисту оскаржила його в апеляційному порядку та в апеляційній скарзі звертала увагу на необґрунтованість висновків місцевого суду в цій частині і наголосила на відсутності у матеріалах кримінального провадження відповідних постанов про визначення групи прокурорів та слідчих.

Скасовуючи вирок місцевого суду та закриваючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , апеляційний суд в ухвалі зазначив, що відсутність зазначених постанов, про які вказувала сторона захисту, обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженими на те особами, та під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.

На переконання колегії суддів такі висновки апеляційного суду є обґрунтованими і узгоджуються як з вимогами кримінального процесуального закону, так і з усталеною судовою практикою.

Так, відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної правової процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права, який, зокрема, передбачає визначеність приписами права повноважень органів публічної влади і вимагає, щоб посадові особи таких органів діяли в межах наданих їм повноважень.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд.

Відповідно до правового висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 лютого 2021 року у справі № 754/7061/15 (провадження № 51-4584 кмо 18) за змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у тому числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла. Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.

Виходячи з наведеного, відсутність в матеріалах досудового розслідування постанови про призначення прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурора у кримінальному провадженні, обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора, який не мав на те законних повноважень.

В ході перевірки кримінального провадження встановлено, що питання про недопустимість доказів через відсутність постанови про визначення групи прокурорів стороною захисту піднімалось протягом судового та апеляційного розгляду, однак стороною обвинувачення така постанова надана не була, та долучена лише до касаційної скарги.

Про відсутність такої постанови, зокрема, свідчить й реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 80004269 від 11 листопада 2020 року, оскільки у розділі ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» також відсутні згадки про наявність постанови від 11 листопада 2020 року про визначення групи прокурорів.

З огляду на викладене, перевіряючи вирок суду та аналізуючи наведені доводи захисника, апеляційний дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутність у матеріалах кримінального провадження постанови про визначення прокурора (групи прокурорів) є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що свідчить про недопустимість доказів здобутих в ході досудового розслідування, а тому доводи касаційної скарги прокурора в цій частині є безпідставними та такими, що не узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону.

При цьому колегія суддів не може погодитися з твердженням сторони обвинувачення про те, що відомості про прокурора, який здійснюватиме керівництво під час досудового розслідування, були внесені до ЄРДР, що вказує про наявність у них відповідних повноважень.

Відповідно до п. 1 глави 2 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298 (далі - Положення), до Реєстру вносяться відомості, у тому числі, про прізвище, ім`я, по батькові керівника органу прокуратури, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, детектива, керівника органу дізнання, дізнавача (уповноваженої особи інших підрозділів), який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування та/або здійснює досудове розслідування чи процесуальне керівництво.

Витяг з ЄРДР - згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування (п. 2 глави 4 Положення).

Отже, витяг з ЄРДР не може замінити постанову керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в кримінальному провадженні.

Така позиція колегії суддів узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 22 лютого 2021 року у справі № 754/7061/15 (провадження № 51-4584 кмо 18).

А тому витяг з ЄРДР, який також долучений прокурором до касаційної скарги, за відсутності відповідної постанови, не може вказувати про наявність повноважень у прокурора на здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 .

Крім того, у касаційній скарзі прокурор вказує про безпідставність висновків апеляційного суду щодо недопустимості доказів у справі через відсутність в матеріалах кримінального провадження постанови про визначення групи слідчих.

Обґрунтовуючи свою позицію, прокурор до касаційної скарги долучає постанову від 11 листопада 2020 року начальника СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 , якою призначено групу слідчих ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ) для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004269.

У постанові від 04 жовтня 2021 року у справі № 724/86/20 (провадження № 51-1353 кмо 21) об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що за приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою.

Разом з тим, відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 14 лютого 2022 року у справі справа № 477/426/17 (провадження № 51- 4963 кмо 20), об`єднана палата розширила раніше сформований висновок у постанові від 04 жовтня 2021 року, зазначивши, що постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами. Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку та визнаючи недопустимими докази у кримінальному провадженні, апеляційний суд зазначив, що окрім письмового доручення про проведення досудового розслідування слідчому ОСОБА_12 , у матеріалах кримінального провадження відсутні постанови керівника органу досудового розслідування про доручення здійснення досудового розслідування слідчою групою, з визначенням старшого групи, який керуватиме діями інших слідчих.

При цьому апеляційний суд виходив з того, що питання про наявність повноважень у слідчих, які здійснювали досудове розслідування, піднімалося стороною захисту під час судового розгляду, а також у апеляційній скарзі, проте сторона обвинувачення, на противагу таким доводам захисника, не надала відповідної постанови або доручення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду та вважає, що у такому випадку суд апеляційної інстанції в ході перевірки доводів захисника виходив із фактично наявних процесуальних документів на час апеляційного розгляду.

Водночас, наявне у матеріалах кримінального провадження доручення слідчому ОСОБА_12 на проведення досудового розслідування, не може свідчити про наявність таких повноважень у інших слідчих, які також брали участь у кримінальному провадженні шляхом проведення відповідних слідчих дій, ухвалення процесуальних рішень.

Зокрема, відповідно до матеріалів кримінального провадження слідчий ОСОБА_12 склав та підписав обвинувальний акт (т. 1, а.с. 3-11), вносив до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення (т. 1, а.с. 65), надавав доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК (т. 1, а.с. 182).

Разом з тим, слідчою ОСОБА_14 11 листопада 2020 року проведено обшук житла ОСОБА_6 , за результатами якого складено і підписано відповідний протокол (т. 1, а.с. 67-70, 94-97).

Крім того, слідчою ОСОБА_16 винесено постанови про призначення експертизи матеріалів, речовин та виробів від 12 листопада 2020 року (т. 1, а.с. 71-72, 98-99), на підставі яких проведено відповідні експертизи № СЕ-19/111-20,20,55317-МРВ від 25 листопада 2020 року (т. 1, а.с. 75-86) та № СЕ-19/111-20/55318-МРВ від 30 листопада 2020 року (т. 1, а.с 103-107), винесено постанови про визнання речового доказу та передачу їх на зберігання від 30 листопада 2020 року та від 09 грудня 2020 року (т. 1, а.с. 87-88, 108-109). Також слідча ОСОБА_16 зверталася до слідчого судді з клопотанням від 12 листопада 2020 року про проведення обшуку житла (т. 1, а.с. 90-91), яке задоволено ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року (т. 1, а.с. 93).

З огляду на зазначені вище правові висновки об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, протоколи слідчих (розшукових) дій, що проведені слідчими ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , які стороною обвинувачення долучені до матеріалів кримінального провадження, як доказ винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому дій, за відсутності постанови, яка б підтверджувала повноваження цих слідчих для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, не можуть вважатися допустимими доказами у розумінні статей 86, 87 КПК.

При цьому не заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що такі висновки об`єднаної палати не можуть застосовуватися ретроспективно до тих кримінальних проваджень, які існували до оприлюднення повного тексту постанов Верховного Суду в ЄДРСР.

Обґрунтовуючи свою позицію, прокурор вказує, що апеляційний суд проігнорував ухвалу Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 травня 2021 року, у якій конкретизовано застосування правового висновку.

Проте прокурором не враховано, що цією ухвалою матеріали кримінального провадження було передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду для відступу від попереднього висновку, викладеного у постанові від 22 лютого 2021 року (справа № 754/7061/15, провадження № 51- 4584кмо18), однак ухвалою від 10 червня 2021 року вказане кримінальне провадження повернуто на розгляд Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду для прийняття рішення по суті, враховуючи, що ухвала від 12 травня 2021 року не містить передбачених ч. 2 ст. 434-1 КПК підстав для передачі даного кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати.

Що стосується доводів прокурора про те, що апеляційний суд у своїй ухвалі не вказав, які саме конвенційні або конституційні права ОСОБА_6 було порушено під час обшуку житла, то такі доводи є безпідставними.

Застосування належної процедури «fair procedure» (у європейській системі), «dut procуes» (у американській системі) є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Недотримання належної правової процедури, зокрема, проведення обшуку житла посадовими особами органу досудового розслідування без відповідних повноважень, тягне за собою порушення, гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд, та вимог ст. 19 Конституції України, відповідно до яких органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Твердження прокурора про наявність у матеріалах наглядового провадження постанов від 11 листопада 2020 року про призначення групи прокурорів та групи слідчих для суду не може замінити їх безпосереднє дослідження, якщо сторона захисту висловила сумніви у наявності повноважень на проведення досудового розслідування у цих посадових осіб.

Крім того, як на підставу для скасування ухвали апеляційного суду прокурор вказує про те, що в силу своїх повноважень суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити достовірність наданих нею постанов, що є беззаперечною підставною для скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Проте з такими доводами колегія суддів погодитися не може.

Як визначено ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Процесуальні документи, які стали підставою для здійснення досудового розслідування уповноваженими особами, не є документами у розумінні ч. 2 ст. 99 КПК, оскільки не містять зафіксованих та зібраних відповідними суб`єктами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб.

Таким чином, постанова, про призначення прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурора у кримінальному провадженні, а також постанова про доручення на здійснення досудового розслідування слідчою групою, у розумінні ст. 84 КПК не є доказом, оскільки не містить у собі тих фактичних даних, які підлягають доказуванню, а лише вказує про наявність повноважень у тієї чи іншої посадової особи для проведення слідчих або процесуальних дій в рамках конкретного кримінального провадження.

Кримінальна процесуальна доктрина передбачає загальновизнані критерії допустимості доказів, до яких також відноситься належний суб`єкт.

Водночас повноваження суду касаційної інстанції якраз таки спрямовані на перевірку дотримання судами попередніх інстанцій норм кримінального процесуального закону в частині оцінки доказів на предмет їх допустимості, що у тому числі полягає й у перевірці відповідного права (дозволу) у суб`єкта владних повноважень на вчинення певних дій.

А тому доводи прокурора в цій частині є такими, що не узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону та суперечать усталеній судовій практиці.

Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК вбачається, що судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалюється в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при задоволенні апеляційної скарги - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано обґрунтованою, з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.

Тобто, здійснюючи перевірку доводів апеляційної скарги в порядку апеляційної процедури, відповідно до вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд надав таким доводам належну оцінку та з наведенням докладних мотивів обґрунтував прийняте рішення. При цьому, встановивши порушення процесуального закону, скасував обвинувальний вирок та закрив кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 .

При цьому, враховуючи встановлені апеляційним судом порушенням вимог кримінального процесуального закону, з наявністю яких погоджується і суд касаційної інстанції, колегія суддів не вбачає необхідності для перевірки інших доводів прокурора в частині дотримання апеляційним судом положень ст. 404 КПК, а також обсягу досліджених доказів за клопотанням сторін кримінального провадження, оскільки їхня перевірка у будь-якому разі не впливає на правильність висновків апеляційного суду, які колегія суддів вважає правильними.

Ухвала суду апеляційної інстанцій є законною, обґрунтованою, вмотивованою та відповідає вимогам процесуального закону, підстав для її скасування або зміни не встановлено.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року стосовно ОСОБА_6 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3