Провадження № 1-кп/947/1316/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2023 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001208 від 13.09.2023 року, та угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим від 29.09.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Подільськ Одеської області, громадянина України, фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.2553 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.2553 КК України, разом з угодою про визнання винуватості, укладеною між прокурором та обвинуваченим.

ОСОБА_3 , діючи умисно та протиправно, розуміючи можливі наслідки своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, з метою вирішення майнових та фінансово-господарських відношень з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на свої користь, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, в 2019 році ОСОБА_6 створила ТОВ «Патронажна служба Джерело життя», яке надавало послуги по догляду за особами похилого віку та здійснювало діяльність в пансіонатах за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Також, в середині 2019 року, ОСОБА_6 познайомилась з ОСОБА_8 , з якою розпочала підтримувати дружні стосунки, внаслідок чого залучила останню до діяльності ТОВ «Патронажна служба Джерело життя» в якості засновника, розподіливши частки в уставному фонді товариства між ОСОБА_7 (донька ОСОБА_6 ), ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Директором товариства призначено ОСОБА_10 .

Разом з цим, фактичне керівництво товариством здійснювала ОСОБА_6 , у той же час ОСОБА_11 , як засновник, мала доступ до усіх уставних документів та була обізнана щодо всіх організаційних, фінансових, господарських та кадрових питань підприємства.

Приблизно у травні-червні 2021 року, ОСОБА_8 спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_3 прийняли рішення припинити ведення фінансово-господарської діяльності з ТОВ «Патронажна служба Джерело життя» спільно з ОСОБА_7 (донькою ОСОБА_6 ), шляхом виведення із складу засновників ОСОБА_7 , а фактично позбавити права керування підприємством ОСОБА_6 .

Так, 30.06.2021 року, ОСОБА_3 діючи спільно з ОСОБА_8 , запросив ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , нібито на робочу зустріч в пансіонат за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_3 оголосив, що він спільно із ОСОБА_8 мають намір здійснити розподіл спільного бізнесу. За висунутими умовами ОСОБА_3 та ОСОБА_8 при розподілі в їх власність повинен відійти самий рентабельний пансіонат за адресою: АДРЕСА_3 .

З цього моменту між ОСОБА_8 і ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_7 і ОСОБА_6 з іншого, виник конфлікт з приводу подальшого ведення фінансово-господарської діяльності з ТОВ «Патронажна служба Джерело життя» та повернення начебто існуючого боргову, який виник під час здійснення ОСОБА_6 спільної підприємницької діяльності.

Приблизно на початку липня 2021 року, розуміючи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не погодяться на висунуті їм умови, а також те, що законні підстави для усунення від ведення фінансово-господарської діяльності з ТОВ «Патронажна служба Джерело життя» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відсутні, при цьому розуміючи відсутність будь-якої перспективи вирішити наявні претензії у порядку цивільного судочинства, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , діючи умисно, розуміючі можливі наслідки протиправних дій, проте нехтуючи суворістю визначеного кримінальним законодавством покарання, з метою вирішення майнових та фінансово-господарських відношень з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що ОСОБА_12 на кримінальне прізвисько « ОСОБА_13 », має авторитет у кримінальному середовищі, звернулись до нього, як до представника кримінального середовища в м.Одесі, який відповідно здійснює значний вплив на криміногенну ситуацію в місті та впливає на встановлення та поширення в м.Одесі свого злочинного впливу, для здійснення такого впливу на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою примусу їх відмовитись від своєї частки в уставному фонді ТОВ «Патронажна служба Джерело життя», при цьому матеріально зацікавивши ОСОБА_12 у вирішенні конфлікту на свою користь.

Так, ОСОБА_12 , отримавши від ОСОБА_8 та ОСОБА_3 таке звернення, діючи з корисливих мотивів та достовірно знаючи про запровадження в Україні кримінальної відповідальності за вплив суб`єктів злочинної ієрархії на суспільні відносини, в тому числі криміногенні, діючи умисно, протиправно протиставляючи себе нормам законності в противагу загальновизнаним етичним правилам існування в правовому суспільстві, усвідомлюючи, що за допомогою власного авторитету та особистих якостей може досягнути відповідної мети шляхом незаконного та протиправного впливу на потерпілих, погодився здійснити протиправний тиск на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

З метою реалізації злочинного плану, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , надали ОСОБА_12 інформацію щодо потерпілої ОСОБА_6 та членів її сім`ї, а саме: її доньки ОСОБА_7 та її співмешканця ОСОБА_14 .

Так, ОСОБА_12 , підтримуючи злодійські традиції та відповідний образ життя, маючи стійку життєву позицію щодо вчинення насильницьких злочинів, користуючись авторитетом та лідерськими позиціями у кримінальному середовищі, підтримуючи постійний зв`язок з так званими «ворами в законі», переслідуючи злочинний умисел на протиправне вирішення на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_3 конфлікту майнового та фінансово-господарського характеру, шляхом злочинного впливу на потерпілих, залучив до своєї незаконної діяльності раніше знайомих йому осіб, а саме: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на прізвисько « ОСОБА_16 », ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У подальшому, ОСОБА_12 , будучи суб`єктом злочинного впливу, діючи спільно з ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , використовуючи свій авторитет та неформальний статус, координуючи дії останніх, з метою примусити ОСОБА_6 до вчинення певних дій проти її волі, а також протиправного заволодіння майном, яке належало членам її сім`ї, вчинили ряд корисливих та насильницьких кримінальних правопорушень відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_14 .

Так, 05.07.2021 року зазначені особи, діючи за попередньою змовою та під приводом примушення ОСОБА_6 до виконання умов, висунутих ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , шляхом погроз фізичної розправи відносно ОСОБА_14 та членів його сім`ї, відібрали у нього автомобіль марки «BMW-X1», сірого кольору, з номерним знаком Німеччини « НОМЕР_1 », який належав останньому, разом з ключами та документами на право власності.

Крім того, 26.08.2021 року ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , шляхом погроз фізичної розправи, нанесення тілесних ушкоджень, а також погроз застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої та її рідних, словесно принижуючи її честь та гідність, чинили моральний тиск на потерпілу ОСОБА_6 з метою схилити її до виконання умов, висунутих ОСОБА_8 та ОСОБА_3 та передачі їм грошових коштів в сумі 350 000 доларів США.

Крім того, 08.09.2021 року, ОСОБА_12 діючи відповідно до свого статусу та на підтвердження свого авторитету у злочинному середовищі, шляхом погроз спричинення фізичного насильства, нанесення тілесних ушкоджень, з явними погрозами застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого та його рідних, чинив моральний тиск на ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , вимагаючи від останніх повернення неіснуючого боргу, при цьому демонструючи ніж та погрожуючи його застосуванням, заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_14 в сумі 4 000 доларів США.

Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст.2553 КК України, як звернення до особи, яка завідомо для винного може здійснювати злочинний вплив, з метою застосування нею такого впливу.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно п.2 ч.1 ст.468 КПК України , у кримінальному провадженні може бути укладено угоду між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За умовами ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:

1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;

2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між ОСОБА_3 та прокурором, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.2553 КК України, яке згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Згідно з даною угодою про визнання винуватості прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.1 ст.2553КК України.

Крім того, в даній угоді зазначено, що ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та щиро кається у його скоєнні.

Також, враховуючи те, що ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні, його поведінки після вчинення злочинних дій, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, тобто обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, сторонами угоди узгоджено покарання та обвинувачений ОСОБА_3 надав згоду на призначення йому покарання за ч.1 ст.2553 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна, та на підставі ст.75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ч.1, ч.3 ст.76 КК України.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_3 .

В судовому засіданні обвинувачений і прокурор, кожен окремо, підтвердили суду, що угода про визнання винуватості між ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та просять суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміють наслідки її затвердження, передбачені ч.2 ст.473 КПК України. Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 також повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення і затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Розглянувши угоду, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст.ст.469, 472 КПК України, дії ОСОБА_3 за ч.1 ст.2553 КК України кваліфіковані правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості ОСОБА_3 наявні, узгоджена міра покарання відповідає санкції кримінального закону та загальним засадам призначення покарання, визначених у ст.65 КК України.

Судом не встановлено підстави для відмови в затвердженні угоди, визначених в ч.7 ст.474 КПК України.

За умовами ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, даних про особу ОСОБА_3 , наявності пом`якшуючих і відсутністю обтяжуючих обставин покарання, визнання своєї вини ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди укладеної між прокурором та ОСОБА_3 про визнання винуватості і призначення узгоджених сторонами виду і міри покарання.

Речових доказів у кримінальному провадженні немає.

Арешт у даному кримінальному провадженні не накладався.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-374, 468, 469, 472-476 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 29.09.2023 року у кримінальному провадженні № 0001208 від 13.09.2023 року між прокурором відділу Одеської обласної прокуратури та обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання винуватості.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.2553 КК України та на підставі цього закону призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Застосувати ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, п.2 ч.1 та п.6 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, дотримуватись встановлених судом вимог щодо обмеження спілкування, а саме: обмеження спілкування з підозрюваними у даному кримінальному провадженні ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 .

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_3 у виді домашнього арешту залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м.Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення, але лише у випадках, встановлених ст.ст.473, 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1