Провадження № 1-кп/537/30/2024
Справа № 537/3486/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника малолітньої потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2023 року за №0000579, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лісове Барського району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, не працює, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.127 КК України,

у с т а н о в и в:

Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області розглядається кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.127 КК України.

16 січня 2023 року прокурор подав клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 строк тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, який закінчується 04.02.2024 року. В обґрунтування клопотання зазначено, що до закінчення дії ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.12.2023 року неможливо закінчити судовий розгляд. Підставою продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_9 у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.127 КК України, вчинених проти здоров`я батька та дітей своєї співмешканки за місцем їх спільного проживання. Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 є запобігання спробам останнього переховуватися від суду, продовжити свою злочинну діяльність, зокрема щодо осіб, з якими він пов`язаний близькими стосунками, здійснити тиск на потерпілих та свідків, з якими у нього близькі стосунки. Так, у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінальних правопорушень проти здоров`я осіб із застосуванням насильства, одне з яких є тяжким, до нього може бути застосовано покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років. Обвинувачений не має постійного місця проживання, до моменту вчинення даних кримінальних правопорушень проживав в квартирі у співмешканки ОСОБА_10 разом з її дітьми та батьком ОСОБА_11 . При цьому обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти здоров`я рідних своєї співмешканки за місцем їх спільного проживання, а саме проти її батька ОСОБА_11 та малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_6 . Також ОСОБА_9 може незаконно впливати на потерпілих та свідків (зокрема свою співмешканку) у цьому кримінальному провадженні з метою зміни ними своїх показань або відмови від показань, оскільки вони проживають в одній квартирі, що ускладнить процес доказування у кримінальному провадженні, й іншого житла обвинувачений не має. Крім того ОСОБА_9 може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення на ґрунті вживання алкогольних напоїв, під час якого поводить себе агресивно, як словесно так і фізично, по відношенню до осіб з якими мешкає. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти настанню вище перерахованих ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 строк тримання під вартою на 60 днів з наведених вище підстав.

Представники малолітніх потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Заперечували проти застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували щодо продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили суд обрати більш м`який запобіжний захід особисте зобов`язання, посилаючись, що прокурор не довів наявність в діях обвинуваченого ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.07.2023 року встановлено обґрунтованість підозри ОСОБА_9 за ч.1 ст.125, ч.1 ст.127 КК України. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 20 липня 2023 року 23 год. 27 хв. і до 17 вересня 2023 року 24 год. 00 хв., без визначення розміру застави.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.09.2023 року обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 12.09.2023 року по 10.11.2023 року включно.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.11.2023 року продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 01.11.2023 року по 30.12.2023 року включно.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.12.2023 року продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 07.12.2023 року по 04.02.2024 року включно.

Строк дії запобіжного заходу тримання під вартою для обвинуваченого ОСОБА_9 закінчується 04.02.2024 року.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Одночасно, відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, його майновий стан, наявність судимостей, наявність у обвинуваченого місця роботи.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ст.5 п. «С» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою при провадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183, 199 КПК України.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений, з дотриманням положень ст.199 КПК України. (ст.197 КПК України).

У ст.199 КПК України встановлено порядок продовження строку тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При вирішенні питання про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу тримання під вартою, суд врахував, що ОСОБА_9 обвинувачується у кримінальних правопорушеннях проти здоров`я осіб, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.127 КК України, одне з яких є тяжким, за обтяжуючих обставин, а саме: в стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку батька своєї співмешканки та щодо малолітніх дітей своєї співмешканки, з якими перебуває у сімейних та близьких стосунках, за що законом передбачено покарання до 6 років позбавлення волі. ОСОБА_9 не має власного житла, не працює, відповідно не має легального доходу. Наведені факти суд оцінює як відсутність у ОСОБА_9 стійких соціальних зв`язків.

Щодо доводів обвинуваченого та його захисника про відсутність вказаних ризиків, суд зазначив, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, вказує на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, вчинення незаконного тиску на свідків, потерпілого, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винним в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також особу обвинуваченого, суд вбачає обґрунтовані підстави вважати, що стосовно обвинуваченого на даний час наявні ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Так обвинувачений, в разі звільнення з-під варти, може переховуватися від суду, розуміючи тяжкість покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення, може чинити незаконний вплив на потерпілих та свідків, з якими проживав в одній квартирі, з метою зміни ними показань або відмови від даних показань, продовжити злочинну діяльність, зокрема вчинивши інше кримінальне правопорушення щодо своїх близьких, за показаннями яких він притягається до кримінальної відповідальності.

Одночасно, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності. Суду не подано відомостей про наявність у обвинуваченого тяжких захворювань, які б унеможливили застосування до нього запобіжного заходу тримання під вартою.

Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти настанню вище перерахованих ризиків, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків. Особисте зобов`язання для особи, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи із застосуванням насильства, не може попередити вище вказані ризики, визначені п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. До суду не зверталися особи, які викликають довіру, із клопотанням про передачу обвинуваченого ОСОБА_9 на поруки. Домашній арешт неможливо застосувати, оскільки ОСОБА_9 повідомив про відсутність у нього власного житла чи права користування житлом, не надав підтвердження про наявність у нього зареєстрованого місця проживання, разом з тим обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти життя і здоров`я рідних своєї співмешканки, у яких проживав в однокімнатній квартирі, а саме батька ОСОБА_11 та малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , зазначав, що дане житло є єдиним для нього.

З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими наявність підстав для продовження запобіжного заходу тримання під вартою, передбачених ст.177, ст.178, ст.197, ст.199 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Згідно положень п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Закінчити розгляд справи по суті до закінчення дії попередньої ухвали про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу тримання під вартою не можливо, оскільки ще не досліджені докази в повному обсязі, не проведені дебати та не надано обвинуваченому останнє слово, суд не видалявся у нарадчу кімнату для ухвалення вироку.

За наведених обставин, відповідно до ст.183, ст.197, 331 КПК України, головуючий суддя вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 176-178, 194, 331, 370-372, 383, 392, 393 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 16.01.2024 року по 15.03.2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для обвинуваченого ОСОБА_9 , який перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складений та оголошений 17.01.2024 року о 12 год. 45 хв.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 .