Справа № 344/5393/23
Провадження № 11-кп/4808/486/23
Категорія ст. 286-1 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 липня 2023 року, відносно ОСОБА_8 за ст.286-1 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуш, Івано Франківської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, вважає, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що суд призначаючи йому покарання, хоч і послався на наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та дані, які характеризують його особу, однак належним чином не врахував їх, не обґрунтував відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК України щодо призначення більш м`якого покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Звертає увагу суду на те, що повністю визнав свою вину у вчиненому, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, на його утриманні перебуває матір похилого віку ОСОБА_11 , 1939 року народження, наявність обставин, які пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілій заподіяної шкоди. Окрім цього, судом першої інстанції не взято до уваги те, що потерпіла ОСОБА_10 , немає до нього жодних претензій, просила призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Також, вказує, що він регулярно допомагає ЗСУ, зокрема військовій частині НОМЕР_1 , а також громадським організаціям, за що нагороджений подяками.

Просить вирок Івано Франківського міського суду від 20 липня 2023 року в частині призначеного покарання змінити, на підставі ст. 69 КК України призначити покарання у виді штрафу.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 943 (дев`ятсот сорок три) гривні 90 коп. процесуальних витрат в кримінальному провадженні за проведення експертизи.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 будучи особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, порушив правила безпеки дорожнього руху особою, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

Так, 04 лютого 2023 року приблизно о 21год. 20хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що значно знижує реакцію і унеможливлює здатність належним чином реагувати на зміну дорожньої обстановки, керуючи автомобілем марки «LAND ROVER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у темну пору доби рухався правою крайньою смугою проїзної частини дороги вул. Привокзальна Площа в м. Івано-Франківськ, зі сторони вул. Грюнвальдська в напрямку вул. Вовчинецька. Дана ділянка дороги призначена для двох напрямків руху, має по дві смуги для руху в кожному напрямку, які розділені горизонтальною дорожньою розміткою 1.3 Правил дорожнього руху України (надалі ПДР).

В той час нерегульованим пішохідним переходом, який знаходиться біля будинку № 17 та позначений інформаційно-вказівними знаками 5.38.1 «Пішохідний перехід» і горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра», проїзну частину дороги вулиці Привокзальна Площа, зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля марки «LAND ROVER» реєстраційний номер НОМЕР_2 переходила пішохід ОСОБА_10 . У відповідності до вимог п. 4.16 ПДР України пішохід ОСОБА_10 під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, мала перевагу у русі.

При наближенні до цього ж пішохідного переходу водій ОСОБА_8 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не надав перевагу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека та вчинив наїзд на ОСОБА_10 . При цьому водій ОСОБА_8 порушив вимоги ПДР України, а саме:

п. 2.3. б), згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

п. 2.3. д), відповідно до якого забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху;

п. 2.9. а), згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п. 4.16. а), в якому зазначено, що пішоходи мають право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора;

п. 12.1., відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3., який зобов`язує водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди;

п. 18.1., згідно з яким водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В результаті порушення ОСОБА_8 ПДР України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми тазу з переломом бічної маси крижової кістки справа із зміщенням уламків, переломом верхніх гілок лонних кісток справа та зліва із зміщенням уламків, переломом гілок сідничної кістки справа, які згідно висновку експерта, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечні для життя в момент спричинення.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає її необґрунтованою та безпідставною;

- потерпіла ОСОБА_10 підтримала подану апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , просила її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити, та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід змінити, з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження, в апеляційній скарзі не оскаржується.

Разом з тим, переглядаючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дотримався вимог закону щодо основних засад призначення покарання.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання, кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності, а саме призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання в межах санкції статті чи частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований злочин, можливість призначення більш м`якого покарання (ст. 69 КК України), застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до вироку, обираючи вид та міру покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, які обтяжують покарання та прийшов до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у виді позбавлення волі, враховуючи позитивну характеристику за місцем проживання.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами.

При цьому колегія суддів враховує практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський суд з прав людини зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський суд з прав людини наголошував, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Разом з тим, як вбачається з вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 хоч і послався на наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та дані, які характеризують його особу, однак належним чином не врахував їх, а тому судова колегія вважає, що призначене покарання ОСОБА_8 не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості.

Колегія суддів звертає увагу на те, що законодавець дав суду право у виняткових випадках, з огляду на індивідуальні особливості вчиненого правопорушення та особу винного, призначити більш м`яке покарання (ст. 69 КК України).

Так, згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в загальній частині цього Кодексу.

На думку колегії суддів, враховуючи дані про особу винного, встановлені судом першої інстанції, який повністю визнав свою вину, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, що вказує на те, що він не є особою, небезпечною для суспільства, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на його утриманні перебуває матір похилого віку ОСОБА_11 , 1939 року народження, наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , зокрема, щире каяття (пожалкував за вчинене ним кримінальне правопорушення, повністю усвідомив наслідки свого діяння, настання яких не бажав, зробив для себе відповідні висновки, оскільки подія, яка мала місце 04 лютого 2023 року закарбувалися в його пам`яті на все життя, неодноразово просив вибачення за скоєне у потерпілої, повністю відшкодував заподіяну потерпілій шкоду, запевнив, що подібне більше ніколи не повториться), активне сприяння розкриттю злочину, а також думку потерпілої ОСОБА_10 , яка під час апеляційного розгляду просила призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки немає жодних претензій до нього. Обвинувачений після скоєння даного ДТП, допоміг їй піднятися, дочекався швидкої, з перших днів оплачував лікування, відшкодував їй всі завдані збитки. Вищенаведені пом`якшуючі обставини є такими, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 ствердив про фінансову можливість сплати штрафу у разі призначення даного виду покарання.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_8 допомагає ЗСУ, зокрема військовій частині НОМЕР_1 , а також громадським організаціям, за що нагороджений подяками.

З огляду на викладене, дані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, і, з урахуванням особи обвинуваченого та, виходячи із положень ст.ст.50,65КК України, дають підстави прийти до висновку щодо можливості і, на думку колегії суддів, необхідності, застосування положень ст.69 КК України призначення обвинуваченому покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкціїч.1 ст.286-1КК України, у виді штрафу в розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до положень п.1 ч.1ст.408, з врахуванням ч.2 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За наведеного, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 20 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч.1 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 286-1 ч.1 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5