ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1609/23 Справа № 201/6503/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 222 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.222 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права займати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на один рік.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому що він, 23 червня 2020 року, більш точного часу не встановлено, реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами державного бюджету України у вигляді допомоги по безробіттю, прибув до будівлі Дніпровського міського центру зайнятості, який розташований за адресою: м.Дніпро, вул.Авіаційна 41, де склав заяву про надання статусу безробітного, бланк якої затверджений Наказом Міністерства соціальної політики України №848 від 17 серпня 2015 року, зазначивши у ній неправдиву інформацію, що через відсутність роботи він не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе особисто та просить зареєструвати його як безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначити виплати по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття». Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 , згідно з наказом Дніпровського міського центру зайнятості №НТ200623 від 23 червня 2020 року, відповідно до ст.2 ЗУ «Про зайнятість населення» отримав статус безробітного та йому була призначена допомога по безробіттю. Продовжуючи вчиняти злочин, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, із корисливих міркувань, в період часу з 23 червня до 11 серпня 2020 року, не маючи права на отримання грошової допомоги по безробіттю, оскільки з 28 травня 2020 року отримував допомогу з надбавкою на догляд за дитиною з інвалідністю та не повідомивши Дніпровський міський центр зайнятості про отримання такої допомоги, отримав шляхом перерахування на поточний банківський рахунок, відкритий на його ім`я, грошові кошти в сумі 4439,11 грн, заволодівши якими, завдав Дніпровському міському центру зайнятості майнову шкоду на зазначену суму.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив переглянути справу та скасувати вирок суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що справа грунтується на припущеннях та відповідно до ст. 45 КК України не було прийнято рішення про звільнення від кримінальної відповідальності.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 27.02.2023 року та ухвалити свій вирок, яким виключити щире каяття, як пом`якшуючу покарання обставину.

Прокурор подав доповнення до своєї апеляційної скарги, в якому просив скасувати вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 27.02.2023 року та ухвалити новий, яким звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 222 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, провадження закритти.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вказав, що відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а також роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, таке звільнення є обов`язковим.

Прокурор зазначив, що ОСОБА_10 відшкодував матеріальну шкоду у повному обсязі, а тому суд першої інстанції повинен був звільнити останнього від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 222 КК України та закрити провадження, проте суд першої інстанції цього не зробив, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 222 КК України на підставі ст. 49 КК України підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванни судом закону, який підлягає застосуванню, тягне за собою зміну судового рішення.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

З цією вимогою кореспондуються вимоги ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з вимогами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України, оскільки останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 222 КК України на підставі ст. 49 КК України

Згідно з ч. 1 ст, 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених ним Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі і до набрання вироком законної сили минуло 2 роки.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, таке звільнення є обов`язковим.

Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України, за вироком суду особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Звільнення від покарання у зв`язку з давністю притягнення до кримінальної відповідальності відбувається через сприятливий сплив визначеного в законі строку давності з дня вчинення злочину до набрання чинності обвинувальним вироком суду, яким особа засуджується за вчинений злочин.

Передбачене ч. 5 ст. 74 КК України звільнення від покарання здійснюється, якщо закінчились строки, зазначені у ст. 49 КК України. При цьому враховується: 1) невчинення протягом цих строків нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; 2) неухилення особи від слідства або суду.

Такий підхід у розумінні змісту ч. 5 ст. 74 КК України уможливлюється через своєрідну додаткову умову звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка відображена в ч. 8 ст. 284 КПК України.

Буквальне тлумачення закону дозволяє констатувати, що звільнення від покарання у зв`язку з давністю притягнення до кримінальної відповідальності є правом, а не обов`язком суду.

Такий висновок випливає із тексту ч. 5 ст. 74 КК України, де визначено, що особа може бути звільнена від покарання.

Санкцією ч. 1 ст. 222 КК Українипередбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України зазначене діяння є кримінальним проступком.

Колегія суддів вважає, що на час ухвалення вироку судом першої інстанції минули строки давності, визначені п. 1 ч.1 ст. 49 КК України, оскільки останній скоїв злочин 23 червня 2020 року.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 в поному обсязі відшкодував матеріальну шкоду, а тому суд першої інстанції повинен був звільнити останнього від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 222 КК України та закрити провадження, але суд першої цього не зробив, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 необхідно звільнити від покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв"язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст. 408 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 222 КК України - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 222 КК України на підставі ст. 49 КК України - задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 222 КК України - скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.222 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4