ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/3170/23 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/1283/23 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 15 вересня 2023 року, якою частково задоволено клопотання слідчого СВ СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні прокурором Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 , та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001079 від 16 вересня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.199, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 КК України, до 20 жовтня 2023 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим відділом СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001079 від 16 вересня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.199, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 станом на грудень 2022 року створена та очолена організована злочинна група, до складу якої увійшов ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та дві невстановлені особи, які, діючи на території Кіровоградської області, умисно, із корисливих мотивів, зорганізувалися в стійке об`єднання для спільної діяльності. У період з моменту створення угруповання до липня 2023 року учасники організованої злочинної групи підроблювали з метою збуту та збували посвідчення водія.

22.07.2023 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України.

22.07.2023 року стосовно підозрюваної ОСОБА_15 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 18.09.2023 року з визначенням розміру застави у сумі 671 000 гривень.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на тяжкість кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_10 та продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 15 вересня 2023 року частково задоволено клопотанняслідчого.

Продовжено строк застосування до підозрюваної ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 36 днів - до 20.10.2023 включно, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 402 600, яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області - до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави вирішено ОСОБА_10 з-під варти звільнити. У разі внесення застави у визначеному слідчою суддею розмірі вважається, що до підозрюваної обрано запобіжний захід у виді застави.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор подала апеляційну скаргу, яку було уточнено в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, та в якійпросить ухвалу слідчого судді скасувати в частині визначення застави та постановити в цій частині нову, якою визначити заставу у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що під час ухвалення рішення про продовження застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_10 є співорганізатором організованої групи та зменшення їй розміру застави з 671 000 грн. до 402 600 грн. є таким, що буде визначеним у набагато нижчому розмірі, що і активним учасникам організованої групи, тобто слідчим суддею не вирахувано ролі та функції ОСОБА_10 у вчиненому злочині.

Вказує, що на даний час органом досудового розслідування проводяться заходи, направлені на виявлення всіх підроблених документів, точне місце розташування яких відомо ОСОБА_10 як співорганізатору організованої групи.Слідчим суддею не було враховано обставин тяжкості кримінальних правопорушень, не враховано всі ризики, у тому числі, що будучі на свободі, ОСОБА_10 зможе використовувати комп`ютерну та іншу техніку, мобільні телефони тощо, мати особисті зустрічі із іншими активними учасниками організованої групи, які ще встановлюються органом досудового розслідування, обговорювати з ними обставини вчинених злочинів та можливість їх викривлення на свою користь, чим зможе впливати на хід досудового розслідування, який на даний час триває. У зв`язку із чим, на переконання апелянта, вищевказаний розмір застави не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Позиції інших учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, пояснення захисника, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Згідно ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.177, 178 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В силу ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Частково задовольняючи клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, що є виключними обставинами та у їх сукупності виправдовують продовження тримання підозрюваної під вартою та свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, втім вважав за необхідне при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити заставу у меншому розмірі, ніж було визначено раніше, 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 402 600 гривень, з покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком слідчого судді у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як убачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_10 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.199, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється остання, із зазначенням статей (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.199, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 КК України, перевірялась судом першої інстанції при обранні їй запобіжного заходу у виді тримання під вартою та матеріали провадження не містять нових даних на спростування цього.

Крім того, відомостей щодо оскарження стороною захисту обставин, викладених у змісті підозри ОСОБА_10 , суду не надано та не надано під час апеляційного розгляду.

Згідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Постановою першого заступнику керівника Харківської обласної прокуратури продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 21.10.2023 року.

Як убачається з матеріалів провадження, для завершення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні існує законодавчо встановлена необхідність у проведенні слідчих та процесуальних дій, обґрунтованість та необхідність яких зазначена в постанові та клопотанні прокурора.

Зміст оскаржуваного рішення підтверджує, що слідчий суддя також дослідив доводи клопотання щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження строку тримання під вартою підозрюваного та, з урахуванням особливостей даного кримінального провадження, об`єму висунутої підозри, необхідності виконання ряду слідчих і процесуальних дій, обґрунтовано дійшов висновку про наявність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою у межах продовженого строку досудового розслідування.

Судова колегія приймає до уваги наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Надаючи оцінку продовження існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду, колегія суддів зазначає, що ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Судом першої інстанції також правильно взято до уваги й самі фактичні обставини (фабули злочину) згідно підозри, а саме те, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні підроблення посвідчення, яке видається установою, організацією, чи іншою особою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права, з метою використання його іншою особою, а також збут такого документа, вчинене організованою групою та виготовлення, зберігання, перевезення, пересилання, з метою збуту, а також збут підроблених голографічних захисних елементів, вчинені повторно, організованою групою, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку як інкримінованого злочину, так й самої особи підозрюваної.

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставини, враховуючи, що дії ОСОБА_10 , за вчинення яких їй повідомлено підозру, класифікуються в тому числі як особливо тяжкий злочин, санкція якого, зокрема ч. 3 ст.191 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна, внаслідок чого колегія суддів вбачає, що існує суспільний інтерес, який свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж продовження застосування тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що продовжують існувати ризики того, що підозрювана може вдатися до втечі, переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Таким чином, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з цим колегія судів не може погодитись з висновком слідчого судді про відсутність продовження існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження вчинення правопорушень, оскільки підозрювана хоча раніше і не судима, однак офіційно не працевлаштована, джерел офіційного заробітку не має та підозрюється у вчиненні злочину у складі організованої злочинної групи, направленого на отримання постійного прибутку саме від злочинної діяльності і всі ці обставини в сукупності, за даними продовження досудового розслідування та перевірки причетності підозрюваної до кримінальних правопорушень, свідчать про наявність даного ризику.

Зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваної іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про недоведеність висновків суду першої інстанції з цього приводу та їх декларативність не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не є слушними та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на відомостях провадження.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даний час застосування до підозрюваної іншого не пов`язаного з триманням під вартою запобіжного заходу не зможе запобігти наявним ризикам та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування та судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання підозрюваною своїх процесуальних обов`язків.

Разом з цим, слідчий суддя дійшов висновку за необхідне при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою зменшити визначений розмір застави до 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 402 600 гривень, з покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком слідчого судді в цій частині, виходячи з наступного.

Згідно ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За змістом вищевказаної статті визначення розміру застави є невід`ємною складовою частиною при вирішенні питання про застосовування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

КПК визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватися слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами є: 1) всі обставини кримінального правопорушення; 2) майновий та сімейний стан підозрюваного, обвинуваченого; 3) інші дані про його особу (наприклад, поведінка під час кримінального провадження); 4) ризики, передбачені в ст. 177 КПК, а критеріями - те, що розмір застави: а) достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та, водночас, б) не буде завідомо непомірним для нього. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного, обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного проживання людини.

Однак суд першої інстанції вищевказані норми процесуального закону залишив поза увагою та прийшов до передчасного висновку про доцільність зменшення розміру застави при продовженні такого запобіжного заходу, як тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , а тому таке рішення не може бути визнано законним та обґрунтованим, а доводи прокурора про це слід визнати слушними.

На переконання колегії суддів, приймаючи рішення про визначення ОСОБА_10 застави у розмірі 150 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, слідчий суддя належним чином не оцінивши ризиків, які визнав доведеними, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_10 , характер злочинів, ступінь порушення цінностей у кримінальному провадженні, суспільну значимість протиправних дій, майновий стан підозрюваної, яка підозрюється у тому, що саме вона була співорганізатором організованої групи та дійшов помилкового висновку про те, що вказаний розмір застави буде відповідною альтернативою запобіжному заходу у виді тримання під вартою. Як наслідок своїм рішенням слідчий суддя не в повній мірі забезпечив впевненість у тому, що ОСОБА_10 не порушуватиме, покладених на неї процесуальних обов`язків.

Так, згідно підозри ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.199, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 КК України та відповідно до фактичних обставини згідно підозри, будучи співорганізатором та активним учасником організованої групи, діючої на території Кіровоградської області, у період з моменту створення угруповання до липня 2023 року підроблювали з метою збуту та збували посвідчення водія, з чого слідує що її дії несли підвищений ступінь суспільної небезпеки для суспільства в цілому, а тому у даному випадку, на переконання колегії суддів, необхідним та достатнім розміром застави, який відповідає вимогам ст.187 КПК України і здатний забезпечити утримування підозрюваної від намірів та спроб порушити покладені на неї обов`язки і буде помірним для неї є раніше обраний, а саме 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 671 000 грн, що буде обґрунтовано та виправдано з урахуванням наявних ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваної без отримання належних доказів зазначеному, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвали відповідно до ч.3 ст.407 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.407,419, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 15 вересня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_10 скасувати та постановити нову.

Клопотання слідчого СВ СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні прокурором Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_10 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування до 20.10.2023 включно.

Визначити заставу в розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 671 000 (шістсот сімдесят одна тисяча), яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області - до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_10 з-під варти звільнити.

У випадку внесення застави покласти на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обов`язки: прибувати до слідчих, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні, та прокурорів, які здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, суду, на першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;утримуватися від спілкування із свідками та підозрюваними у даномуу кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваній, що у випадку внесення застави, оригінал документів з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУДСА України коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити підозрюваній, що в разі невиконання покладених на неї обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Роз`яснити заставодавцю, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, максимальне покарання за яке передбачене законом у виді позбавленням волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваної, обвинуваченої та її явки за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.

Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку підозрюваної; забезпечувати явку, належно повідомлену підозрювану, обвинувачену, до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; повідомлення слідчого, прокурора, слідчого суддю, та суд про причини неявки підозрюваної, обвинуваченої.

Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання підозрюваною, обвинуваченою покладених на нього обов`язків щодо повідомлення слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання або перебування, обов`язку не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду.

Попередити заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та саму підозрювану обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4