Справа № 466/1375/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/965/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 466/1375/23 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 309 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 17 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 17 березня 2023 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. Відповідно до ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 16.11.2022 та остаточно призначено покарання ОСОБА_5 у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 1 ( один) місяць.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з часу затримання ОСОБА_5 для виконання вказаного вироку.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 8.01.2023, у вечірній період доби близько 22:00 год., перебуваючи за адресою: вул. Плугова у м. Львові, на узбіччі пішохідної доріжки у траві навпроти будинку № 2, придбав (знайшов) згорток грошової купюри номіналом п`ять гривень із кристалічною речовиною білого кольору всередині. Усвідомлюючи по зовнішньому вигляді, що це наркотичний засіб - метадон, підняв та забрав його із собою з метою власного вживання, без мети збуту. У подальшому, 18.01.2023 о 22:34 год., працівником ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області під час відпрацювання території Шевченківського району м. Львова, на вул. Плутова, 2, при поверхневій перевірці, у ОСОБА_5 виявлено згорток грошової купюри номіналом п`ять гривень із кристалічною речовиною білого кольору всередині, яку він 18.01.2023, у період часу з 23:46 год. - 23:53 год. добровільно видав працівникам поліції та повідомив, що придбав та зберігав таку при собі для власного споживання без мети збуту.

Згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/114-23/1188-НЗПРАП від 31.01.2023 виявлено метадон, що відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, масою 0,0496 грам.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо нього змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що суд, призначаючи йому покарання, не надав належної оцінки обставинам, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

На думку апелянта, судом не враховано, що він вину визнав у повному обсязі, щиросердно розкаявся, активно сприяв досудовому розслідуванню. Окрім того, стверджує, що він неофіційно працює та на зароблені кошти утримує сім`ю, а тому у випадку його ув`язнення, його сім`я буде позбавлена засобів для існування.

Обвинувчений ОСОБА_5 у суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги. Окрім цього, повідомив, що він лікується від наркоманії, а тому відповідно до ч. 4 ст. 309 КК України його слід звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України.

Прокурор ОСОБА_7 апеляційні доводи обвинуваченого заперечив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, прокурора щодо законності судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою усіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 309 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченим також не оспорюється.

Що стосується покарання, з яким не погоджуються апелянт, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, обране з врахуванням особи винного, який раніше судимий, а саме 16.11.2022 Галицьким районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з 2021 року з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів»; з врахуванням обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин які обтяжують покарання; та призначене в межах, санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі волі на строк 1 рік.

Усі дані про особу обвинуваченого, про які зазначає обвинувачений, були відомі суду та в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість, немає.

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 16.11.2022 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Оскільки кримінальне правопорушення (проступок) у цьому кримінальному провадженні вчинено ОСОБА_5 в період іспитового строку, остаточне покарання ОСОБА_5 у виді 1 року 1 місяця обмеження волі правильно визначене судом першої інстанції за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання зв вироком Галицького районного суду м. Львова від 16.11.2022.

Апеляційні доводи сторони захисту про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не відповідають вимогам закону.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 75, ч. 3 ст. 78 КК України та відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 1 року 1 місяця обмеження волі відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів й підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому покарання немає.

Щодо твердження ОСОБА_5 у суді апеляційної інстанції про можливість звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, то таке, на думку колегії суддів, є безпідставним.

Згідно з 4 статті 309 КК України за дії, передбачені частиною 1 цієї статті, винна особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії звільняється від кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

З наданої обвинуваченим ОСОБА_5 суду апеляційної інстанції довідки КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» вбачається, що він з грудня 2021 року перебуває на наркологічному обліку з діагнозом F11.2 «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів».

Разом з тим, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_5 добровільно звертався до лікувального закладу і ним розпочато лікування від наркоманії. Не надав таких документів обвинувачений ОСОБА_5 і у суді апеляційної інстанції.

Посвідчення учасника програми замісної підтримуючої терапії № 2215, виданого КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» 06.12.2021, копія якого надана обвинуваченим, не доводить того, що обвинувачений дійсно добровільно звертався за допомогою та розпочав лікування. Інших довідок з КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» на підтвердження того, що він проходить курс замісної терапії ОСОБА_5 апеляційному суду не надав.

Окрім цього, вчинення ОСОБА_5 у січні 2023 року кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, ставить під сумнів той факт, що ОСОБА_5 має на меті вилікуватися від наркоманії за допомогою сучасної програми замісної терапії.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Апеляційна скарга обвинуваченого не містять правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 17 березня 2023 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4