ВИРОК

іменем України

11.12.2023 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, кримінальне провадження, відомості про яке 19.11.2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000891, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Тарасівка Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою-технічною освітою, налагоджувальника AT «Українська залізниця», вдівця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27 та ч.1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1.В листопаді 2016 року ОСОБА_3 біля будинку 16 по проспекту Праці в місті Дніпро зустрівся з невідомою особою (далі по тексту Особа 1), яка в ході розмови запропонувала ОСОБА_3 за 14000 гривень виготовити посвідчення водія з фотокарткою обвинуваченого, в якому вказати анкетні дані останнього, тобто підробити посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 12.11.2016, ТСЦ 8046.

Згідно з п.2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» від 8 травня 1993 року № 340 посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Згідно з п.5.1 централізоване оформлення, видача, повернення та обмін посвідчень водія здійснюється територіальними сервісними центрами МВС у визначені законодавством строки.

Погодившись з пропозицією Особи 1 у Соболевського В.М., в той же день, тобто в день зустрічі та розмови з Особою 1, виник кримінально-протиправний умисел, направлений на пособництво в підробленні офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, а саме посвідчення водія.

Реалізовувати свій кримінально-протиправний умисел, направлений на пособництво в підробленні офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, ОСОБА_3 в той же день, тобто в день зустрічі та розмови з Особою 1, біля будинку 16 по проспекту Праці в місті Дніпро, передав Особі 1 фотокартку зі своїм зображенням для подальшого її поміщення на водійське посвідчення, та свої повні анкетні дані, з метою подальшого використання водійського посвідчення.

Після цього, Особа 1, в невстановлений час, місці, використовуючи отриману від ОСОБА_3 фотокартку з його зображенням та його анкетні дані, за допомогою поліхромоного знакодрукуючого пристрою струменевим та термотрансферними способами надрукувала посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 12.11.2016, ТСЦ 8046, на ім`я « ОСОБА_3 », з фотокарткою ОСОБА_3 , тим самим підробила офіційний документ, а саме посвідчення водія.

13 листопада 2016 року у невстановлений час Особа 1, перебуваючи біля будинку 16 по проспекту Праці в місті Дніпро, за 14000 гривень передала ОСОБА_3 завідомо підроблений документ, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 12.11.2016, ТСЦ 8046, на ім`я « ОСОБА_3 », з фотокарткою ОСОБА_3 , яке останній почав зберігати при собі з метою подальшого використання.

Під час судового розгляду встановлено, що бланк посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , виданий 12.11.2016, ТСЦ 8046, на ім`я « ОСОБА_3 », не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку, аналогічного бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України.

Зображення з лицьового та зворотного боків посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 , виданого 12.11.2016, ТСЦ 8046, на ім`я « ОСОБА_3 », а саме: штрихів фонового зображення захисної сітки, тексту бланку, нанесено за допомогою поліхромоного знакодрукуючого пристрою зі струменевим способом нанесення зображень.

Зображення штрихів вихідних даних підприємства-виробника, а також штрихів основного друкованого тексту, яким заповнено дослідження бланк (персональних даних), включаючи серію та номер документу нанесено термотрансферним способом друку.

2.Продовжуючи свою кримінальну-протиправну діяльність ОСОБА_3 , 18 листопада 2023 року близько 22 годин 00 хвилин, маючи кримінально-протиправний умисел на використання завідомо підробленого документу, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 12.11.2016, ТСЦ 8046, на ім`я « ОСОБА_3 », з фотокарткою ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що зазначене посвідчення підроблене, їхав на автомобілі Kia Cerato, н.з. НОМЕР_2 по вулиці Янтарна в місті Дніпро, та біля будинку № 40 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» був зупинений поліцейськими Управління патрульної поліції Д1П1 в Дніпропетровській області.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на використання завідомо підробле`ного документу, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, на вимогу поліцейського Управління патрульної поліції Д1Ш в Дніпропетровській області надати документ, що підтверджує право на керування транспортним засобом, пред`явив підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 12.11.2016, ТСЦ 8046, на ім`я « ОСОБА_3 », з фотокарткою ОСОБА_3 .

Під час судового розгляду встановлено, що бланк посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , виданий 12.11.2016, ТСЦ 8046 на ім`я « ОСОБА_3 », не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку, аналогічного бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України.

Зображення з лицьового та зворотного боків посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 12.11.2016, ТСЦ 8046, на ім`я « ОСОБА_3 », з фотокарткою ОСОБА_3 , а саме: штрихів фонового зображення захисної сітки, тексту бланку, нанесено за допомогою поліхромоного знакодрукуючого пристрою зі струменевим способом нанесення зображень.

Зображення штрихів вихідних даних підприємства-виробника, а також штрихів основного друкованого тексту, яким заповнено дослідження бланк (персональних даних), включаючи серію та номер документу нанесено термотрансферним способом друку.

Відповідно, суд розглянув цей обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин, відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, установивши таке.

Із долучених до обвинувального акту матеріалів слідує, що обвинувачений був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, йому відомі наслідки розгляду кримінального провадження у спрощеному провадженні, передбачені ч. 2 ст. 302 КПК України, у зв`язку з чим, прокурором був скерований до суду обвинувальний акт, в якому зазначено клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду у судовому засіданні у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 302 КПК України.

Як наслідок обставини щодо учинення кримінального проступку, установлені органом досудового розслідування, сприймаються судом як дійсні.

До обвинувального акту, який надісланий до суду разом із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, додані:

- письмова заява підозрюваного ОСОБА_3 , складена в присутності його захисника ОСОБА_4 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, зазначеними вище, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою статті 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

- розписки підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 про отримання копії обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні,

- розписки підозрюваногоОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 про отримання копій матеріалів дізнання;

- протокол роз`яснення права підозрюваногоОСОБА_3 , складена в присутності його захисника ОСОБА_4 , на можливість розгляду в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні (в порядку ч. 2 ст. 302 КПК України).

За результатами дослідження змісту вказаних відповідних клопотань, заяв, протоколів, розписок та матеріалів дізнання, у суду не виникло сумнівів в тому, що зазначені клопотання, заяви обвинуваченого, є не усвідомленими, не відповідають його внутрішній волі, а його процесуальна позиція сформувалася під дією будь-якого стороннього неправомірного впливу на нього або тиску.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Встановлені органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами дізнання.

Вищенаведені фактичні обставини поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального проступку в обсязі обвинувачення, яке було сформульоване прокурором, і суд кваліфікує дії обвинуваченого:

- за ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358 КК України, як пособництво у підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такий документ і який надає права з метою використання їх підроблювачем;

- за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документу.

При цьому, суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального проступку, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, уважає таку кваліфікацію дій обвинуваченого дійсною та вірною.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК Україні особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Тобто, загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості, співмірності покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Визначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального проступку, обставини його вчинення, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків від кримінального проступку, відомості про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання суд, відповідно до ст. 66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 : який раніше не засуджувався; свою провину визнав повністю; тяжких наслідків для суспільства, фізичних або юридичних осіб, державних інтересів, не настало; відсутні цивільні позови про відшкодування шкоди; не перешкоджав слідству; щиро каявся та дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого, та означає, що обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дав правдиві свідчення, висловив жаль з приводу вчиненого, негативно оцінював свої злочинні дії, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Також суд, при призначенні покарання, враховує данні, які характеризують особу ОСОБА_3 , який на обліку лікаря психіатра, нарколога не перебуває; офіційно працевлаштований в AT «Українська залізниця»; має постійне місце проживання; характеризується позитивно; відсутні відомості про його притягнення до адміністративної відповідальності, відсутні інші відомості, які його компрометують, відсутні у відношенні нього інші кримінальні провадження.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлені і на такі обставини сторона обвинувачення не посилається.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді штрафу у межах санкції відповідної статті Особливої частини КК України і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Крім того, покарання у вигляді штрафу у межах санкції відповідної статті Особливої частини КК України, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

З змісту обвинувального акту слідує, що ОСОБА_3 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358 КК України, як пособництво у підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такий документ і який надає права з метою використання їх підроблювачем.

11.12.2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 долучити до обвинувального акут заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до якої останній не заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності за скоєний кримінальний проступок, передбачений ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Як слідує з змісту заяви ОСОБА_3 від 08.12.2023 року на ім`я прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 , обвинуваченому під час досудового розслідування кримінального провадження за №0000891 роз`яснено положення, передбачені ч. 2 ст. 285 КПК України та роз`яснено право на звільнення від кримінальної відповідальності за скоєний кримінальний проступок, передбачений ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358 КК України, та право заперечувати проти цього.

ОСОБА_3 не заперечував проти звільнення від кримінальної відповідальності за скоєний кримінальний проступок, передбачений ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Суд враховує, що згідно обвинувального акту, та як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 в листопаді 2016 року скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358 КК України, коли 13 листопада 2016 року отримав від Особи 1 підроблений офіційний документ, а саме посвідчення водія, для подальшого використання.

Це кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, належить до кримінальних проступків (Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі), оскільки карається штрафом до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, зокрема, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки - три роки, у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Таким чином, відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення за ч. 5 ст.27 та ч. 1 ст. 358 КК України є кримінальним проступком та згідно ст. 49 КК України строк давності вказаного злочину складає 3 (три) роки.

Стаття 49 КК України обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини. Строк давності - це передбачений кримінальним законом певний проміжок часу після вчинення злочину, сплив якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов:

1) закінчення зазначених у законі строків;

2) не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості;

3) не ухилення особи від слідства або суду.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Закриття кримінального провадження або звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду (імперативна норма) у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-4 ч. 1 ст. 49 КК України, на підставі спливу строків давності (справа № 622/96/15-к, провадження № 51-7149км18, Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду).

За даним кримінальним провадженням закінчилися зазначені у законі строки, перебіг строків давності у справі не переривався, факт ухилення особи від слідства або суду не існує, тому ОСОБА_3 має бути звільнений від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358 КК України, оскільки сплинули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення.

На підставі ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта з боку Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України - 1195,00 гривень.

Питання подальшої долі речових доказів підлягає вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись пунктом 2 частини 1 статті 49 КК України, ст.ст. 7-29, 94, 302, 368, 374, 3812-382 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого за ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

ОСОБА_3 на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 КК України звільнити від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта з боку Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України у розмірі 1195,00 гривень.

Скасувати арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2023 року на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 12.11.2016, ТСЦ 8046, на ім`я « ОСОБА_3 », з фотокарткою ОСОБА_3 .

У відповідності з п.7 ч.9 ст. 100 КПК України посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 12.11.2016, ТСЦ 8046, на ім`я « ОСОБА_3 », з фотокарткою ОСОБА_3 , знищити.

У відповідності з ч. 5 ст. 53 КК України, у разі несплати штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських робіт із розрахунку одна година громадських робіт за один установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян або виправними роботами із розрахунку один місяць виправних робіт за двадцять установлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але на строк не більше двох років.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок в іншій частині може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий суддя: ОСОБА_1