Справа № 741/1454/18
Провадження № 1-в/740/134/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про ознайомлення засудженого з матеріалами справи № 741/1454/18 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

установив:

У Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області перебувало на розгляді вказане кримінальне провадження.

19 травня 2022 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області ухвалено обвинувальний вирок, яким ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено покарання у виді десяти років позбавлення волі, який ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року та постановою Верховного Суду від 28 березня 2023 року залишено без змін.

30 червня 2023 року до суду надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про ознайомлення засудженого з матеріалами справи, оскільки останній має намір звернутися до Європейського суду з прав людини.

Учасники судового провадження в судове засідання не з`явилися, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином. Прокурор подав клопотання про розгляд заяви без його участі, проти задоволення заяви не заперечував.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Частина 3 цієї статті передбачає, що засуджений має права обвинуваченого, передбачені ст. 42 КПК України, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження.

Частина 5 ст. 442 КПК України передбачає, що постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Після остаточного завершення судового провадження на національному рівні, під час виконання вироку суду, права засудженого регулюються ст. 8 КВК України. Зокрема, абз. 3 ч. 1 цієї статті КВК України передбачає, що засуджений має право звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань.

За змістом ч. 2 ст. 1 КПК України та ст. 2 КВК України кримінальне процесуальне та кримінально-виконавче законодавство України складається не лише з відповідних кодексів, а із положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інших законів України.

Стаття 34 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі Конвенція) передбачає, що Європейський Суд з прав людини може приймати заяви від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб, які вважають себе потерпілими від допущеного однією з Високих Договірних Сторін порушення прав, викладених у Конвенції або Протоколах до неї. Високі Договірні Сторони зобов`язуються не перешкоджати жодним чином ефективному здійсненню цього права.

У рішеннях у справах «Василь Іващенко проти України» ((Vasiliy Ivashchenko v. Ukraine), заява № 760/03, рішення від 26.10.2012, п. 103) та «Найдьон проти України» ((Naydyon v. Ukraine), заява № 16474/03, рішення від 14.01.2011, пп. 64-69)) ЄСПЛ роз`яснив, що ефективна реалізація права на звернення до ЄСПЛ, включає обов`язок держави забезпечити заявникові, який залежить від неї (ув`язнення, відсутність захисника), можливість отримати копії документів, яких він потребує для обґрунтування своєї заяви до Суду, зокрема і шляхом ознайомлення з матеріалами його справи.

Таким чином, у разі відсутності прямої процесуальної норми, яка б дозволяла засудженому знайомитися з матеріалами кримінального провадження та виготовити копії, необхідні для обґрунтування індивідуальної заяви до ЄСПЛ, суд керується нормою Конвенції та рішеннями ЄСПЛ, як частиною національного законодавства, та вважає, що таке право має бути забезпечено, як форма реалізації позитивного обов`язку держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Захисник ОСОБА_6 у своїй заяві просив суд надати можливість засудженому ОСОБА_5 ознайомитися з матеріалами кримінальної справи № 741/1454/18 та виготовити копії матеріалів справи, оскільки останній має намір звернутися до Європейського суду з прав людини. Однак такий намір засудженого ОСОБА_5 нічим не підтверджено. Засуджений ОСОБА_5 з відповідною заявою до суду не звертався і такого наміру не повідомляв.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви захисника.

Керуючись ст. 2, 22, 26, 376, 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про ознайомлення засудженого з матеріалами справи № 741/1454/18 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3