Провадження № 1-кс/686/3813/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , щодо невнесення відомостей до ЄРДР,

встановив:

08.05.2023 року адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. В обґрунтування доводів скарги зазначено, що 12.04.2023 року ОСОБА_4 звертався до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, із заявою про вчинення відносно нього слідчим СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, однак, всупереч ст.214 КПК України, станом на 08.05.2023 р. ОСОБА_4 витяг з ЄРДР, чи будь-яку відповідь про результати розгляду його заяви від 12.04.2023 р. не отримав. Тому, у скарзі ОСОБА_3 просить: визнати бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, та зобов`язати вказаних осіб внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та провести досудове розслідування за заявою ОСОБА_4 від 12.04.2023 р.

Скаржник ОСОБА_3 , який клопотав про розгляд скарги без його участі, та представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явились.

Згідно зі ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на вказане, враховуючи принцип диспозитивності, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги та надані матеріали перевірки, слідчий суддя приходить до наступного.

Положеннями частини 1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Із наданих матеріалів перевірки вбачається, що дійсно 25.04.2023 р. ОСОБА_4 звертався до Територіального управління ДБР, розташованого у м.Хмельницькому, з заявою, датованою 12.04.2023 р., в якій зазначав, що: «24.11.2022 р., коли він з братом ОСОБА_6 близько 16 години прийшли в гості до ОСОБА_7 , проживаючого в будинку АДРЕСА_1 , то останній був під дією наркотичних засобів, вони прийшли в гості, щоб випити горілку, яку ОСОБА_4 придбав у м.Хмельницькому. Через деякий час, брат ОСОБА_4 пішов додому, а він з ОСОБА_7 залишились і продовжували розпивати горілку, в ході чого ОСОБА_7 покурив канабіс, і після цього, став вести себе неадекватно і агресивно - почав ОСОБА_4 безпідставно обзивати нецензурними і образливими словами, погрожувати, шарпав його за одяг. Не витримавши образ, ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_7 по обличчю, після чого, останній взяв зі столу в руку кухонний ніж і зі словами «я тебе уб`ю» почав нападати на ОСОБА_4 , а той відбивався, тобто захищався. Під час неодноразових спроб ОСОБА_7 вдарити ОСОБА_4 ножем, він, з метою захисту, наніс ОСОБА_7 5 чи 6 ударів в лице і по тулубу. Побачивши, що в ОСОБА_7 з носа пішла кров, ОСОБА_4 пішов додому і ліг спати. Таким чином, ОСОБА_7 вчинив відносно ОСОБА_4 замах на вбивство, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.15, ст.115 КК України. 02.12.2022 р. ОСОБА_7 виявили мертвим у власному помешканні, а ОСОБА_4 затримали та звинуватили спочатку за ч.1 ст.121 КК, а пізніше - за ч.1 ст.115 КК України, незважаючи на те, що підозра жодним доказом, крім показів ОСОБА_4 , не підтверджується. Під час слідчого експерименту, 03.12.2022 р. ОСОБА_4 пояснив слідчому, що після вживання алкоголю і наркотичних засобів ОСОБА_7 почав вести себе неадекватно та агресивно, взяв зі столу в руки кухонний ніж і погрожував йому вбивством, тому, ОСОБА_4 вимушений був захищатися, а так, як свідків події не було, то покази ОСОБА_4 нічим не спростовуються.

Крім того, з часу події - 24.11.2022 р. до 02.12.2022 р., дати виявлення трупу, пройшло 8 діб, тому виникає ряд запитань, зокрема: 1. тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_7 спричинені ОСОБА_4 чи, можливо, іншою особою? 2. хто ще відвідував ОСОБА_7 упродовж цих 8 діб? 3. чому тіло знайшли на підлозі, так як коли ОСОБА_4 залишав житло ОСОБА_7 , останній сидів на ліжку і продовжував вживати алкоголь? Таким чином, умислу на спричинення ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 не було, що не виключало кваліфікацію його дій за ст.124 КК України, однак, доводи ОСОБА_4 слідчим не перевірялись. В зв`язку з цим, ОСОБА_4 клопотав перед слідством про встановлення та вилучення кухонного ножа з білою ручкою, яким йому погрожував ОСОБА_7 26.12.2022 р. слідчий ОСОБА_5 провів додатковий огляд місця події - кімнати в будинку АДРЕСА_1 , за результатами якого: «...жодних речей та предметів, що мають інтерес для органу досудового розслідування, виявлено та вилучено не було». Разом з тим, під час допиту в якості свідка в судовому засіданні 07.04.2023 р. свідок ОСОБА_8 (чоловік потерпілої ОСОБА_9 ) показав, що: «26.12.2022 р. був присутній під час огляду кімнати, разом зі слідчим ОСОБА_5 , вони бачили ножа з білою прозорою ручкою з розочками, який лежав на підлозі зліва від входу в кімнату біля ліжка, цього ножа слідчий, чомусь, не вилучав, тому, він до цього часу лежить там.» Таким чином, слідчий СВ Хмельницького РУП ГУНП В Хмельницькій області ОСОБА_5 навмисне не вилучив вказаного ножа, наявність якого могла б підтвердити його покази та спростувати його обвинувачення. Статтею 40 КПК України визначено, що слідчий несе відповідальність за законність здійснення процесуальної дії. Невиконання слідчим ОСОБА_5 службових обов`язків, знаходиться в причинному зв`язку із завданням тяжких наслідків - незаконним притягненням ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за скоєння особливо тяжкого злочину. Таким чином, ОСОБА_5 вчинив службову недбалість через неналежне виконання своїх службових обов`язків, що завдало істотної шкоди ОСОБА_4 та державним інтересам, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.367 КК України. ОСОБА_4 у заяві просив: внести відомості, зазначені у заяві, до Єдиного реєстру досудових розслідувань; розпочати досудове розслідування за фактом вчинення слідчим СВ Хмельницького РУП ГУНП В Хмельницькій області ОСОБА_5 службової недбалості через неналежне виконання своїх службових обов`язків, що завдало істотної шкоди ОСОБА_4 та державним інтересам, тобто за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України; надати ОСОБА_4 документ, що підтверджує прийняття заяви і її реєстрацію в ЄРДР; з метою недопущення знищення доказів, вилучити зазначений в заяві ніж.»

Листом №948зкп/14-01-01-1833/2023 від 02.05.2023 р., за підписом керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, було повідомлено ОСОБА_4 , що було перевірено доводи, викладені у зверненні ОСОБА_4 від 12.04.2023, водночас, об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, встановлено не було, у зв`язку із чим, відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч.4 ст.214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4, 5 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за повідомленням, є саме наявність у цьому повідомленні обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

На думку слідчого судді, у заяві ОСОБА_4 , яка датована 12.04.2023 р., викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, зокрема й того, яке передбачене ч.2 ст.367 КК України, оскільки ця заява не містить об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, зокрема, не йдеться у цій заяві про те, що у випадку, про який повідомляв в своїй заяві ОСОБА_4 , мала місце службова недбалість, тобто, що певна службова особа не виконувала або неналежно виконувала свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, внаслідок чого було завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб), не містить ця заява й конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій осіб за відповідною статтею Кримінального кодексу України. Аргументи, висловлені ОСОБА_4 , про можливе вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, фактично ґрунтуються на його власній оцінці та зводяться до незадоволення і суб`єктивної незгоди з порядком та обсягом проведеного слідчим СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 досудового розслідування у кримінальному провадженні, в рамках якого ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, зокрема, з не проведенням у кримінальному провадженні всіх необхідних, на думку заявника, слідчих дій, спрямованих на збір доказів, а також з порушенням, на думку ОСОБА_4 , порядку проведення окремої слідчої дії (додаткового огляду місця події). Разом з тим, згідно з вимогами ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. І процесуальна діяльність слідчого, в межах його посадової дискреції, не може бути підставою для його кримінального переслідування. Порядок оскарження процесуальних дій та рішень слідчого, у випадку незгоди з ними, визначений кримінально-процесуальним кодексом. До того ж, твердження ОСОБА_4 , викладене у його заяві про вчинення, на його думку, слідчим кримінального правопорушення, фактично є голослівним та нічим не підтверджуються, й є незгодою з ініціюванням відносно ОСОБА_4 кримінального провадження, а викладені відомості у вказаній заяві, до якої не було долучено жодних підтверджуючих документів, недостатні для того, щоб розпочати досудове розслідування, адже, досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які реально свідчать саме про вчинення кримінального правопорушення.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

З огляду на викладене, представник органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив ОСОБА_4 у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР.

Слідчий суддя не вбачає підстав для внесення відомостей за заявою ОСОБА_4 до ЄРДР. Ініціювання кримінального переслідування щодо особи, за встановлених обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Повноважень слідчого судді на визнання бездіяльності певних посадових осіб, чинний КПК України не містить.

Враховуючи викладене, а також те, що уповноваженими особами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, не була допущена бездіяльність, яка б виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, про яку йдеться у поданій адвокатом ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , скарзі, тому у задоволенні цієї скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 110, 214, 303- 307, 309, 395 КПК України,-

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя