Справа № 454/641/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/399/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 27 лютого 2023 р. щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київа, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, з вищою освітою, начальника дільниці транспорту КП «Рівненський міський трест зеленого господарства», обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим за ч.1 ст.358 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч)грн.; за ч.4 ст.358 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.3 ст.72 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч)грн. та покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік ухвалено виконувати самостійно.

На підставі ст.75 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України, покладено на засудженого ОСОБА_7 обов`язок: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 у невстановлений органом досудового розслідування час та у невстановленому органом досудового розслідування місці надав свої паспортні дані та фотокартки невстановленій органом досудового розслідування особі (особам), яка із внесенням реквізитів « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Міністерства оборони України, в невстановлений органом досудового розслідування час та місці, за допомогою комп`ютерної техніки та інших засобів, виготовила підроблені офіційні документи: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 20.06.2022р. на ім`я « ОСОБА_7 », внісши до такого завідомо недостовірні відомості про непридатність обвинуваченого до військової служби з виключенням обвинуваченого з військового обліку; довідку військово-лікарської комісії №988 від 20.06.2022р. на ім`я « ОСОБА_7 », внісши до такої завідомо недостовірні відомості про непридатність останнього до військової служби з виключенням його з військового обліку. В той же час, ОСОБА_7 до вказаної установи не звертався і такі документи йому не видавалися.

Також, 28.01.2023р. в с.Угринів Червоноградського району Львівської області ОСОБА_7 під час проходження прикордонного контролю в міжнародному пункті пропуску для пішохідного переходу «Угринів Долгобичув», умисно з метою уникнення від призову на військову службу за загальною мобілізацією у зв`язку з введення на території України воєнного стану, будучи особою, яка підлягає загальній мобілізації, надав працівнику ДПСУ ОСОБА_9 завідомо підроблені документи: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 20.06.2022р. на ім`я « ОСОБА_7 » та довідку військово-лікарської комісії №988 від 20.06.2022р. на ім`я « ОСОБА_7 », видані ІНФОРМАЦІЯ_3 , які обвинуваченому не видавалися та не посвідчувалися зазначеною установою.

Таким чином, обвинувачений використав завідомо підроблені документи.

Не погоджуючись із оскарженим вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок Сокальського районного суду Львівської області від 27.02.2023 року та пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., за ч. 4 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 8 500 грн.

В мотивах своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що, не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає вирок занадто суворим. На думку захисту, судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений активно сприяв досудовому розслідуванню, працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває. Крім того, не враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до вчиненого, наявність інших обставин, передбачених ст. 66 КК України, зокрема, молодий вік обвинуваченого, обстановка, у якій були вчинені кримінальні правопорушення, а саме, що обвинувачений намагався перетнути державний кордон України з метою проходження консультування та лікування у клініці UAB «REGOS CENTRAS», що знаходиться у місті Вільнюс, Литовської республіки, а не з метою ухилення від конституційного обов`язку оборони рідної держави, як вказано у вироку. Вказана інформація також надавалась суду у клопотання від 24.02.2023 p., однак дане клопотання не було враховане при розгляді справи та не описане у вироку суду.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримано.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядалось судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження, у відповідності до заяви про беззаперечне визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_7 від 16 лютого 2023 року ( ст.ст. 381, 382 КПК України).

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується та не може бути оскаржений.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, особу обвинуваченого: його вік, матеріальний стан та стан здоров`я; наявність постійного місця проживання; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, що згідно із статтею 12 КК України, є кримінальними проступками; наслідки та обставини вчинених кримінальних правопорушень в умовах воєнного стану та з метою ухилення від конституційного обов`язку оборони рідної держави, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість виправлення обвинуваченого з обранням покарання у виді штрафу за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.358 КК України та обмеження волі за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України в межах санкцій цих статей, що передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, які відповідно до ч.3 ст.72 КК України підлягають самостійному виконанню, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню кримінальних правопорушень в майбутньому.

Також судом першої інстанції підставно застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, у відповідності до положень ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки його виправлення можливе без відбування призначеного покарання.

Таким чином, доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не заслуговують на увагу. Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407, 419, КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Сокальського районного суду Львівської області від 27 лютого 2023 р. щодо ОСОБА_7 за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4