Номер провадження: 11-кп/813/1622/23
Справа № 946/1181/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілих ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_12 ,

представника потерпілої ОСОБА_13 ОСОБА_14 ,

представника потерпілої ОСОБА_15 ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_12 , яка дій в інтересах ОСОБА_11 , представника потерпілої ОСОБА_14 , яка діє в інтересах ОСОБА_13 та представника потерпілої ОСОБА_17 , який діє в інтересах ОСОБА_15 , на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2023 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні №0001019, внесеному до ЄРДР 25.08.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001019, внесеному до ЄРДР 25.08.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України.

Підставою для повернення обвинувального акту суд першої інстанції зазначив наступне:

- обвинувальний акт та додатки до нього не є оригіналами, а є їх фотокопіями;

- стороною обвинувачення всупереч положень ст.55, п.2 ч.3 ст.291 КК України безпідставно зазначено в обвинувальному акті відомості про потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , а також всупереч ст.44, 59 КПК України відомості про законного представника ОСОБА_10 , оскільки у останньої відсутні повноваження приймати участь у кримінальному провадженні в якості законного представника малолітніх потерплих. Тому у неї також були відсутніми повноваження і надавати згоду на залучення до участі у цьому провадженні як потерпілих вказаних дітей;

- за другим епізодом обвинувачення за ч.4 ст.153 КК України в обвинувальному акті не зроблене точне посилання на положення закону і на редакцію статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , представник потерпілої ОСОБА_12 , яка дій в інтересах ОСОБА_11 , представник потерпілої ОСОБА_14 , яка діє в інтересах ОСОБА_13 та представник потерпілої ОСОБА_17 , який діє в інтересах ОСОБА_15 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, просять оскаржувану ухвалу скасувати та призначити новий судовий розгляд обвинувального акта, починаючи зі стадії підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, з наступних підстав:

- при складенні обвинувального акта дотримано нормативні вимоги, передбачені ст. 291 КПК України, при цьому, ухвалами Одеського апеляційного суду від 29 червня 2021 року та від 28 січня 2022 року констатовано, що обвинувальний акта відносно ОСОБА_8 відповідає вимогам ст.291 КПК України;

- складаючи обвинувачений акт, орган досудового розслідування зазначив у ньому відомості щодо місця проживання потерпілих, які були встановлені на стадії досудового розслідування, а той факт, що в подальшому потерпілі могли змінити місце проживання не вказує на недотримання слідчим та прокурором вимог процесуального закону, які регламентують порядок складання обвинувального акта. Натомість, про факт відсутності потерпілих за вказаними у обвинувальному акті адресами стало відомо стороні обвинувачення лише під час підготовчого судового засідання 04.03.2021 року. У свою чергу, стороною обвинувачення ініціювала питання щодо встановлення місцезнаходження потерпілих, однак суд першої інстанції, не створив необхідних умов для реалізації стороною обвинувачення їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, залишивши без задоволення заявлені клопотання;

- при складанні обвинувального акта прокурор має право викласти в ньому ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які він вважає встановленими та на підставі цього на свій розсуд здійснити кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення Закону України про кримінальну відповідальність. Зазначені обставини, а саме спосіб викладення формулювання обвинувачення та правильність зазначення інших відомостей, зокрема правильності кваліфікації дій обвинуваченого, може бути предметом оцінки суду лише під час судового розгляду кримінального провадження. Натомість місцевий суд фактично вдався до оцінки доказів та кваліфікації дій обвинуваченого на стадії підготовчого судового засідання, що не відповідає положенням ст.314 КПК України.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурори та представники потерпілих підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону, виходячи з такого.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Згідно частини 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Так, згідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до аналізу діючого кримінально-процесуального законодавства у підготовчому судовому засіданні суд має право приймати рішення щодо повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. ст. 291, 292 КПК України, зокрема якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим, чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Як установлено під час перевірки матеріалів кримінального провадження, обвинувального акту відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України, складений слідчим СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_19 та затверджено прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_7 (а.с.2-11 т.1).

Як вбачається зі змісту зазначеного обвинувального акту, у ньому, зокрема, зазначено анкетні відомості кожного потерпілого та їх законних представників (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство). Так, матеріали провадження свідчать, що інкримінованим ОСОБА_8 кримінальним правопорушенням заподіяно шкоду малолітнім ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , тобто існує матеріальна складова набуття даними особами статусу потерпілих в кримінальному провадженні. Поруч із цим, на момент вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_8 , малолітні потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 перебували під опікою КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» та постановою від 25 серпня 2020 року в якості законного представника малолітніх потерпілих була залучена вихователька ОСОБА_10 (т.1 а.п.218, т.2 а.п.36). При цьому, оцінка законності та обґрунтованості процесуальних рішень органу досудового розслідування про залучення потерпілих та їх законного представника здійснюється судом на стадії судового розгляду. У свою чергу, дотримання вимог КПК при проведені досудового розслідування, а також питання допустимості, достатності, належності доказів є предметом перевірки на стадії судового розгляду, а не підготовчого судового засідання.

Апеляційний суд звертає увагу, що складаючи обвинувачений акт, орган досудового розслідування зазначив у ньому відомості про потерпілих та їх законного представника, які були встановлені на стадії досудового розслідування, а той факт, що в подальшому зазначені відомості могли змінитись не вказує на недотримання слідчим та прокурором вимог процесуального закону, які регламентують порядок складання обвинувального акта.

Окрім того, до обвинувального акту, як це передбачено ч. 4 ст. 291 КПК України, доданий реєстр матеріалів досудового розслідування (а.с. 12-33 т.1), розписка обвинуваченого та його захисника про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування (а.с. 34-35 т. 1).

Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора відносно того, що формулювання обвинувачення, яке викладене у обвинувальному акті, є конкретним та зрозумілим. Водночас, колегія суддів зауважує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що конкретність та доведеність обвинувачення досліджуються під час судового розгляду та оцінюються судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення і не можуть бути предметом оцінки під час підготовчого судового засідання.

Таким чином, ураховуючи зазначені вище, колегією суддів не встановлено допущення органом досудового розслідування порушень вимог кримінального процесуального закону під час подання до суду першої інстанції обвинувального акту, який відповідає положенням ст. 291 КПК України за своєю формою та змістом, разом із долученими до нього додатками.

Отже, застосування п. 3 ч. 2 ст. 291КПК України щодо можливості повернення обвинувального акту прокурору через невідповідність його нормам КПК України в даному випадку є необґрунтованим, а доводи апеляційних скарг прокурора та представників потерпілих про порушення судом вимог кримінального процесуального закону знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

З приводу висновків суду щодо відсутності в матеріалах провадження копії обвинувального акта, апеляційний суд зазначає наступне.

Виявлення факту відсутності в матеріалах провадження після 09 серпня 2022 року оригіналу обвинувального акта та додатків до нього не вказує на недотримання прокурором вимог ст.291 КПК України, а лише свідчить про можливе недотримання працівниками апарату суду Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах, з огляду на те, що в ухвалі Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2021 року констатовано, що до суду 17.02.2021 року надійшов саме обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_8 за ч.4 ст.153, ч.2 ст.156 КК України(т.1 а.п.41). Крім того, вказане підтверджується змістом ухвал Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 травня 2021 року та Одеського апеляційного суду від 29 червня 2021 року (т.1 а.п.194, т.2 а.п.56).

Таким чином, виходячи із аналізу матеріалів провадження, суд апеляційної інстанції констатує, що супровідним листом за підписом керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури від 17 лютого 2021 року за вих.№16.41-52-691 ВИХ-21, до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області було спрямовано саме оригінал обвинувального акта з додатками на 38 арк. (т.1 а.п.1), тому висновок суду першої інстанції про те, що прокурором до суду скеровано копію обвинувального акта та додатків до нього, спростовуються матеріалами провадження.

Апеляційний суд, зазначає, що цей висновок апеляційного суду узгоджується з ухвалами Одеського апеляційного суду від 29 червня 2021 року, від 28 січня 2022 року та 03 листопада 2022 року, якими неодноразово констатувалась відповідність обвинувального акта відносно ОСОБА_8 вимогам ст.291 КПК України, однак, суд першої інстанції проігнорував положення ч.3 ст.415 КПК України, згідно з якими висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді, та піддав сумніву ці висновки при новому розгляді провадження.

У свою чергу, невиконання судом першої інстанції при новому розгляді справи обов`язкових вказівок суду апеляційної інстанції, судове рішення підлягає скасуванню, у зв`язку з наявністю у справі допущених судом помилок, які залишитись не усуненими внаслідок невиконання вказівок апеляційної інстанції, що призвело ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до вимог ст. 293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта, до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному його захиснику.

Апеляційний суд звертає увагу, що у суді першої інстанції так і під час апеляційного провадження, сторони кримінального провадження не оспорювали автентичність примірника обвинувального акту, який перебуває у розпорядженні суду (а.с.2-11 т.1). При цьому, стороною захисту не висловлювалось ніяких зауважень про наявність будь-яких розбіжностей між примірником обвинувального, який наявний в матеріалах справи та примірником врученим стороні захисти під час передання обвинувального акту до суду та додатків до нього, отже обвинуваченому та захиснику надано копію обвинувального акту, який переданий прокурором до суду.

Також, суд у підготовчому судовому засіданні мав можливість запропонувати стороні обвинувачення скріпити примірник обвинувального акту, який наявний в матеріалах провадження, гербовою печаткою прокуратури.

Разом з тим, публічне обвинувачення висувається обвинуваченому прокурором у процедурі судового розгляду шляхом оголошення останнім короткого викладу обвинувального акта (ч. 2 ст. 347 КПК України), що власне є початком судового розгляду, після чого суд роз`яснює суть обвинувачення, а також з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміло воно йому (ч. 1 ст. 348 КПК України).

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено таких недоліків обвинувального акта, які є суттєвим порушенням прав особи, а також не дозволяють суду визначити межі обвинувачення, в яких має бути розглянуто кримінальне провадження, тобто унеможливлюють призначення справи до розгляду.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що повернення обвинувального акта прокурору призводить до порушення судом першої інстанції вимог ст. 28 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків кримінального провадження, а доводи апеляційної скарги прокурора в цій часині вважає слушними.

Виходячи зі змісту та трактування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує винесення судового рішення протягом розумного терміну, встановивши тим самим межу стану невизначеності, в якому знаходиться та чи інша особа через пред`явлення їй кримінального обвинувачування. Кінцевим моментом стану невизначеності є момент вступу вироку чи рішення у законну силу чи зняття обвинувачення (закриття кримінальної справи).

Так, у деякий справах проти України ЄСПЛ визнав порушення "розумного терміну" саме у зв`язку з направленням справи на додаткове розслідування, такими справами є "Айбабін проти України", "Лопатін та Медведський проти України", "Білий проти України" та інших.

На думку суду апеляційної інстанції, розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення судом першої інстанції та прийняття за результатами розгляду відповідного судового рішення сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, якими, згідно з ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За таких обставин, висновки суду про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України суд апеляційної інстанції вважає помилковими, а прийняте судом першої інстанції рішення про повернення прокурору обвинувального акта в порядку, передбаченому п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, безпідставним.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг прокурора та представників потерпілих є слушними, а ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції застосовує на підставі ч. 6 ст. 9 КПК України загальні засади кримінального провадження, а саме: вимоги п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України щодо забезпечення принципу законності кримінального провадження, оскільки допущені судом істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. 291 КПК України, не входять в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підлягає скасуванню з направленням обвинувального акту до суду першої інстанції для здійснення судового провадження.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_12 , яка дій в інтересах ОСОБА_11 , представника потерпілої ОСОБА_14 , яка діє в інтересах ОСОБА_13 та представника потерпілої ОСОБА_17 , який діє в інтересах ОСОБА_15 , - задовольнити.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2023 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні №0001019, внесеному до ЄРДР 25.08.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України, - скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні №0001019, внесеному до ЄРДР 25.08.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України, у суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження в іншому складі суду.

Довести до відома голови та суддів Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області про допущення порушень вимог КПК України під час розгляду вказаного кримінального провадження, викладених в мотивувальній частині ухвали.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3