Справа № 944/4069/20
Провадження №1-кп/944/387/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2023м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яворові кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2020 за №0000206, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Виники, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, українця, громадянина України, військовослужбовць військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, засудженого вироком Личаківського районного суду м.Львова від 19.07.2022 до покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд, не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, в умовах особливого періоду, 22.11.2019 не з`явився вчасно на службу із відрядження до військової частини, в умовах особливого періоду та без поважних причин по 03.08.2020 перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , чим вчинив - не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду справи свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті. В судовому засіданні також пояснив, що відсутність на військовій службі у вказаний період пов`язана із сімейними обставинами. У вчиненому щиро розкаявся.

Обвинувачений та прокурор в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позиції.

У зв`язку з викладеним, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Також, з врахуванням викладеного, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Крім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби.)

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та враховує дані про особу обвинуваченого, який згідно висновку судово-психіатричного експерта № 355 від 03.08.2020 психічними захворюваннями не страждає, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, негативно характеризується за місцем проходження служби, позитивно характеризується за місцем проживання, в 2019 році приймав участь у бойових діях, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд вважає, що відповідно до ст. 50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України.

Суд враховує, що після вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, вироком Личаківського районного суду м.Львова від 19.07.2022 ОСОБА_4 було визнано винуватим у вчиненні 16 листопада 2021 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за яке призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Таким чином, відповідно до положень ч.4 ст.70 КК України, ОСОБА_4 слід остаточно призначити строк покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, керуючись правилом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Водночас, беручи до уваги наведене вище, а саме ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи позицію прокурора, який просив призначати покарання зі звільненням від відбуття такого з випробуванням, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Слід зазначити, що станом на час розгляду справи набрав чинності Закон України від 13 грудня 2022 року № 2839-ІХ, який набув чинності з 27 січня 2023 року та відповідно до якого внесені зміни до статті 75 КК України, що значно погіршують становище особи. Таким чином, суд вважає за необхідне при призначенні покарання, із урахуванням статті 5 КК України, застосувати положення статті 75 КК України, які діяли на час скоєння інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, оскільки такі поліпшують становище обвинуваченого.

Призначення такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366 371, 373, 374, 381, 382 КПК України,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

Застосувати ч.4 ст.70 КК України та шляхом поглинення більш суворого покарання, призначеного цим вироком, менш суворим покаранням, що призначене вироком Личаківського районного суду м.Львова від 19.07.2022, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та визначити йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ч.4 ст.76 КК України, нагляд за ОСОБА_4 , звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на уповноважений орган з питань пробації з визначенням наступних обовязків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1