КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 03.07.2023 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу управління поліції в метрополітені ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Київської спеціалізованої Прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 , та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 19 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду у визначений час; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; заборонено спілкуватись із свідками у кримінальному провадженні; не відлучатися за місцем проживанням за адресою: АДРЕСА_1 , з 19 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.; здати на зберігання до відповідних органів державної влади документи (паспорти) для виїзду закордон.

_____________________________________________________________________________________Справа № 758/7527/23 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4435/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Термін дії покладених обов`язків та термін дії ухвали визначено до 01.09.2023 в межах строку досудового розслідування.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурорКиївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, строком на 60 діб із можливістю внесення застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначала, що ОСОБА_6 обгрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за який безальтернативно передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

При постановленні ухвали слідчий суддя суд не прийняв до уваги, що підозрюваний ОСОБА_6 не має постійного місця роботи та офіційного джерела доходу, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та тимчасово мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . в хостелі, тобто фактично не має постійного місця проживання.

Крім того, у підозрюваного ОСОБА_6 відсутні міцні соціальні зв`язки.

Вказане, на переконання прокурора, свідчить про те, що на даний час є необхідність у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може повною мірою забезпечити належне виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала подану ним апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку підозрюваного ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчими слідчого відділу управління поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000095 від 30.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Як зазначено в клопотанні, органом досудового розслідування встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 30.06.2023, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел спрямований на незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - 4-ММС.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаю суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, у порушення вищенаведених нормативно-правових актів, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 30.06.2023, придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено 4-ММС (4-метилметкатинон), загальною масою в речовинах 0,543 г. та розпочав зберігати при собі в особистій сумці з метою збуту до моменту виявлення цього факту працівниками поліції 30.06.2023 близько 10 год. 50 хв. під час затримання ОСОБА_6 у вестибюлі станції метрополітену "Майдан Незалежності" подальшого обшуку у кімнаті поліції, що розташована на вказаній станції.

Згідно даних протоколу затримання від 30.06.2023, цього ж дня о 10 год. 30 хв. ОСОБА_6 затримано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України.

01.07.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 307 КК України.

03.07.2023 слідчий відділу управління поліції в метрополітені ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим з прокурором Київської спеціалізованої Прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 , в якому просив застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою із можливістю внесення застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 03.07.2023 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого, та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 19 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв., з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, до 01.09.2023 в межах строку досудового розслідування.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Дійшовши висновку про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме у виді домашнього арешту в нічний час доби, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Крім того, слідчим суддею обґрунтовано визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Разом з тим, як вірно встановлено слідчим суддею, під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням даних про особу підозрюваного та конкретних обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.

З такими висновками погоджується колегія суддів, та звертає увагу на недоведеність слідчим у клопотанні та прокурором під час апеляційного розгляду тих обставин, що заявлені органом досудового розслідування ризики мають такий ступінь небезпеки, яким здатен запобігти лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ураховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, беручи до уваги його вік, стан здоров`я, матеріальний та сімейний стан, процесуальну поведінку та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний час доби, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та тяжкості покарання за вказаний злочин, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який, на думку колегії суддів, співрозмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.

Сама лише тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених підстав.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 181, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року, -без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3