Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження№ 1-кп/733/10/23
Єдиний унікальний №733/246/20
Вирок

Іменем України

22 травня 2023 року Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ічня кримінальне провадження № 0000289 від 01 серпня 2019 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Монастирище Ічнянського району Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , освіта повна загальна середня, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

в здійсненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В:

23 липня 2019 року близько 15 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись біля місцевого магазину, розташованого в АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_8 , який прибув до магазину з метою придбання продуктів харчування, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою нанесення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання тяжких наслідків, наніс ОСОБА_8 один удар правою ногою в область лівої сторони тулуба. В результаті нанесеного удару ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_8 зазнав фізичного болю та отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми черевної порожнини, двофазного розриву селезінки, які згідно судово-медичного висновку експерта № 216 від 30.08.2019 року, відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.2017 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», тілесні ушкодження у вигляді закритої травми черевної порожнини, двофазного розриву селезінки відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, з ознакою небезпеки для життя.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, надав покази щодо обставин, вказуючи на те, що з потерпілим ОСОБА_8 давно знайомий та неприязних відносин з останнім не мав. Того дня 23 липня 2019 року, десь в обідній час, перебуваючи в тверезому стані, він підійшов до магазину в с. Монастирище Прилуцького (колишнього Ічнянського району) з боку вулиці Забілівської разом з ОСОБА_11 на прізвисько « ОСОБА_11 ». Поблизу магазину він побачив ОСОБА_8 , який в руках тримав пляшку пива. Саме в цей час до магазину під`їхали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та запропонували йому випити з ними пива. Після цього, придбавши пиво в магазині, він разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 пішли пити пиво за магазин, за приміщенням якого перебував місцевий житель ОСОБА_15 , який також має інвалідність, зі своєю малолітньою сестрою. Випивши пива, він пішов додому та в цей час ОСОБА_8 разом з ОСОБА_15 залишалися поблизу магазину. Днів через 5 після цього дядько ОСОБА_8 - ОСОБА_16 , запитав у нього, навіщо він побив ОСОБА_8 , на що він сказав йому, що ОСОБА_8 він не чіпав. У ОСОБА_8 психічний розлад і він має схильність вигадувати події. Вважає, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 міг отримати внаслідок падіння з велосипеду, оскільки має вади зору. З ОСОБА_15 він не розмовляв. З сім`єю ОСОБА_8 він раніше не конфліктував. Зі слів ОСОБА_17 йому відомо, що ОСОБА_8 незадовго до цього впав з велосипеда. В розмові з ОСОБА_8 про те, навіщо той розповсюджує чутки, що він його побив, - останній сказав, що йому так наказала його мати. Проти заявленого потерпілим цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та судових витрат на правову допомогу адвоката заперечує та просить відмовити.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав, що влітку, близько 15 години, 23 липня 2019 року він приїхав на велосипеді до місцевого магазину в с. Монастирище Прилуцького (колишнього Ічнянського) району Чернігівської області, де придбавши пиво та чипси, збирався їхати, проте до нього із-за приміщення магазину підійшов ОСОБА_4 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та погрожував йому, тоді він запитав: «Чого ти мене будеш бить?», на що останній відказав йому: «Бо мені так хочеться» та наніс йому сильний удар ногою в область нижньої частини живота зліва та по лівому передпліччю. Відчувши сильний біль в місці удару в області живота, він зігнувся та присів на східцях магазину. Це все бачив місцевий житель ОСОБА_15 , який хотів втрутитися в сутичку, але ОСОБА_4 йому пригрозив, що поб`є і його, тому ОСОБА_15 злякався і відійшов в бік та не втручався.

Далі ОСОБА_4 забрав у нього пиво з чипсами та пішов за магазин. Після цього з-за магазину його покликали ОСОБА_13 та ОСОБА_18 , які забрали пиво у ОСОБА_4 . Підійшовши до них, він дозволив розпити пиво і сам випив два не великі стакани пива. За магазином ОСОБА_4 і надалі чіплявся до нього, хапав за куртку, казав йому, щоб той ставав перед ним на коліна, але тілесні ушкодження не наносив. ОСОБА_4 був в нетверезому стані, оскільки декілька разів за приміщенням магазину падав.

Через декілька днів через сильний біль в області живота його дядько викликав дільничного лікаря та після огляду зателефонував до швидкої, яка доправила його до лікарні, де йому зробили операцію та видалили розбиту селезінку. В лікарні він пробув 1 місяць та тривалий час відновлювався після операції. З ОСОБА_19 та ОСОБА_17 він ніколи разом спиртних напоїв не вживав. Автомобіль його збив 2 роки тому, від чого він мав пошкодження ноги. З велосипеда перед побиттям ОСОБА_4 він не падав, а тому тілесні ушкодження отримав від побиття його ОСОБА_4 .

Заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2851,63 гривень та моральної шкоди в розмірі 500000 гривень, а також витрат на правову допомогу в розмірі 50000 гривень підтримав в судовому засіданні та просив задовільнити повністю.

Представник потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав повністю цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2851,63 гривень та моральної шкоди в розмірі 500000 гривень, а також витрат на правову допомогу в розмірі 50000 гривень та просив задовільнити повністю, вказуючи на те, що неправомірними діями, які виразилися в нанесенні обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, обвинуваченим було завдано потерпілому фізичного болю та душевних страждань.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду показала, що потерпілий ОСОБА_8 є її сином. Вона проживає та працює в м. Києві, а в с. Монастирище Прилуцького (колишнього Ічнянського) району Чернігівської області приїздить на дачу, де проживає її син. 27.07.2019 року ОСОБА_8 зателефонував їй та розповів про те, що цього дня він їздив до магазину, який знаходиться в центрі с. Монастирище Прилуцького (колишнього Ічнянського) району Чернігівської області, де придбав пляшку пива та чипси. Перебуваючи поблизу приміщення вищевказаного магазину, з-за приміщення магазину вийшов ОСОБА_4 , який перебував у нетверезому стані та почав до нього чіплятися, забрав пиво з чипсами та вдарив його ногою в область ребра. Після чого він, посидівши на східцях магазину та дочекавшись, поки біль після удару мине, пішов за приміщення магазину та вимагав у ОСОБА_4 , щоб той повернув його пиво з чипсами, на що останній не відреагував, знову почав чіплятися до нього та принижувати. Разом з ОСОБА_4 перебували ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та чоловік на прізвисько « ОСОБА_11 ». ОСОБА_18 докоряла ОСОБА_4 за те, що він забрав у ОСОБА_8 пиво, після чого вони всі разом допили пиво та ОСОБА_8 повернувся додому.

На наступний день ОСОБА_8 зателефонував їй та повідомив, що його турбує біль в області ребра, куди ОСОБА_4 наніс йому удар та сказав, що за медичною допомогою звертатися не буде, оскільки туго перев`язав вищевказане місце.

30.07.2019 року близько 16 години ОСОБА_8 зателефонував їй та повідомив про те, що погано себе почуває та не може дійти додому з робочого місяця - ферми. Оскільки вона перебувала в той день на роботі в м. Києві, то зателефонувала своєму брату ОСОБА_16 , щоб той забрав ОСОБА_8 . Коли її брат приїхав на ферму, то одразу запросив дільничного лікаря, оскільки ОСОБА_8 перебував у тяжкому стані та після уколу, останньому було викликано швидку. Після цього в лікарні ОСОБА_8 було проведено операцію, в результаті якої останньому було видалено селезінку, яка була розірвана.

Зазначила, що ОСОБА_4 до її сина ОСОБА_8 чіплявся постійно.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показав, що він проживає в с. Монастирище Прилуцького (колишнього Ічнянського) району Чернігівської області навпроти господарства ОСОБА_8 , який є його племінником.

Влітку 2019 року, 30 числа, місяця він не пам`ятає, до нього зателефонувала ОСОБА_20 , яка попрохала його забрати її сина ОСОБА_8 з роботи, після чого він приїхав на ферму та побачив останнього, який лежав на тюку соломи, скаржився на біль та пояснив, що його побили 7 днів тому. Він запросив дільничного лікаря, після чого відвіз ОСОБА_8 додому та викликав швидку, яка доставила останнього до лікарні. Доки вони чекали на приїзд швидкої медичної допомоги, ОСОБА_8 розповів йому про те, що того дня він сидів в центрі села на східцях магазину та вживав пиво, після чого прийшов ОСОБА_4 , став відбирати у нього пиво та вдарив ногою в живіт.

ОСОБА_4 в селі характеризують з негативної сторони, останній після вживання алкоголю може ставати конфліктним.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду показав, що він проживає в с. Монастирище Прилуцького (колишнього Ічнянського) району Чернігівської області. Обвинувачений ОСОБА_4 є його братом. Того дня у липні 2019 року, точної дати він не пригадує, пригнавши скот на ферму, він, ОСОБА_8 , який знаходився на території ферми, та ще одна особа, вживали спиртні напої та після чого ОСОБА_8 поїхав велосипедом до магазину, щоб купити ще спиртного. Повертаючись назад, ОСОБА_8 в їх присутності впав на ліву сторону, після чого підвівся та вони продовжили розпивати спиртні напої.

З моменту падіння ОСОБА_8 з велосипеда та до моменту, коли його забрала швидка, пройшло близько 10 днів, ОСОБА_8 він знає як спокійну людину.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду показав, що проживає в с. Хаєнки Прилуцького (колишнього Ічнянського) району Чернігівської області. В 2019 році він періодично випасав скот на фермі в с. Монастирище Прилуцького (колишнього Ічнянського) району Чернігівської області. Того дня, коли ОСОБА_8 забрала швидка, він разом з іншими пастухами пригнали скот на ферму на обід. ОСОБА_8 обрубував навколо ферми чагарники та в обідню пору перебував разом з ними, від обіду відмовився. Пообідавши, він з іншими пастухами погнали скот пастися, ОСОБА_8 залишився на території ферми. Після того, як він дізнався, що ОСОБА_8 забрали до лікарні, ветлікар ОСОБА_21 розповів йому, що ОСОБА_8 побили.

Він був очевидцем того, що ОСОБА_8 приблизно за 10 днів до його госпіталізації, впав з велосипеда на лівий бік на асфальтованій ділянці з гіллям. Після даної події, бачив, як ОСОБА_8 їздив на велосипеді без будь-яких ознак отриманих тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показав, що проживає в с. Монастирище Прилуцького (колишнього Ічнянського) району Чернігівської області та є інвалідом ІІ групи. У липні місяці 2019 року поблизу магазину в с. Монастирище Прилуцького (колишнього Ічнянського) району Чернігівської області він перебував разом із своєю малолітньою сестрою та бачив, як ОСОБА_8 зайшов до магазину, де придбав пиво з чипсами. Потім з-за приміщення магазину вийшов ОСОБА_4 та наніс удар ногою ОСОБА_8 , від чого той зігнувся. Він хотів втрутитися, запитавши ОСОБА_4 , чому він б`є ОСОБА_8 , на що ОСОБА_4 відповів йому, щоб той не втручався, бо поб`є і його. Він злякався та більше до них не підходив. Після цього вони із сестрою пішли додому. Що відбувалося за магазином, він не бачив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду показала, що працює лікарем-психіатром Ічнянської міської лікарні, та може охарактеризувати ОСОБА_8 , який перебуває в неї на обліку з 18 років з 2002 року, як не конфліктного. Останній не стриманий тільки в тому разі, коли його зачіпають.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що проживає в с. Монастирище Прилуцького (колишнього Ічнянського) району Чернігівської області. Того дня 23 липня 2019 року він разом зі своєю дружиною ОСОБА_18 приїхали до магазину в центрі с. Монастирище Прилуцького (Ічнянського) району Чернігівської області та заходячи до приміщення вищевказаного магазину він бачив, що поблизу стояв ОСОБА_8 . Купивши з дружиною по пляшці пива вони вийшли надвір. В цей час з-за приміщення магазину вийшов ОСОБА_4 , з яким вони привіталися, а ОСОБА_8 в цей час стояв осторонь. Потім він зі своєю дружиною та ОСОБА_4 пішли за магазин пити пиво. ОСОБА_8 до них підійшов пізніше, при цьому ОСОБА_4 останньому тілесних ушкоджень не наносив та про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . ОСОБА_8 йому не говорив. ОСОБА_4 був трохи напідпитку, а ОСОБА_8 при ньому випив не великий стакан пива.

Коли вони з дружиною від`їжджали мотоциклом від приміщення магазину додому, то ОСОБА_8 та ОСОБА_4 ще залишалися поблизу приміщення магазину.

ОСОБА_8 він знає як спокійну людину.

Не зважаючи на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України підтверджується показами свідків та матеріалами справи, які надані стороною обвинувачення та перевірені під час судового провадження, зокрема:

- витягом з ЄРДР від 01 серпня 2019 року про реєстрацію кримінального провадження № 0000289 з приводу того, що 01.08.2019 року о 00 годин 20 хвилин до Ічнянського відділення поліції надійшло повідомлення з КЛПЗ «Ічнянська ЦРЛ» про те, що до відділення лікарні доставлений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_3 . Під час надання медичної допомоги останньому провели хірургічне втручання та видалили травмовану селезінку. Зі слів ОСОБА_8 , тілесні ушкодження отримав під час сутички в центрі с. Монастирище Ічнянського району Чернігівської області. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ст.121 ч.1 КК України (т.1, а.с. 150);

- фактичними даними, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 17.09.2019 року, відповідно до якого в с. Монастирище по вул. Центральна Ічнянського району Чернігівської області свідку ОСОБА_15 було запропоновано відтворити обставини, за яких ОСОБА_8 нанесено тілесні ушкодження та останній показав, що того дня він знаходився на східцях магазину в центрі с. Монастирище. В цей час до магазину на велосипеді приїхав ОСОБА_8 та пішов до приміщення магазину, з якого вийшов з пивом та чипсами та збирався їхати, коли йому на зустріч із-за приміщення магазину вийшов ОСОБА_4 та підійшовши до ОСОБА_8 , наніс останньому один удар ногою в живіт, від якого ОСОБА_8 присів. Далі ОСОБА_4 з пивом, відібраним у ОСОБА_8 пішов за магазин, де знаходилися ОСОБА_23 з дружиною ОСОБА_24 , особа ромської національності «ОСОБА_12». Після того, як покликали ОСОБА_8 , він також пішов за магазин, що там відбувалося далі він не знає, оскільки туди не ходив. Коли ОСОБА_4 наніс ОСОБА_8 удар в живіт, ОСОБА_15 хотів втрутитися, запитавши чому ОСОБА_4 б`є ОСОБА_25 , то ОСОБА_4 відповів йому, щоб той не втручався, бо поб`є і його. ОСОБА_15 злякався та більше до них не втручався (т.1,а.с. 160-162);

- фактичними даними, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 25.09.2019 року, відповідно до якого в АДРЕСА_2 потерпілому ОСОБА_8 було запропоновано відтворити обставини, за яких йому було нанесено тілесні ушкодження та останній показав, що 23.07.2019 року близько 15 години він приїхав на велосипеді до місцевого магазину, де придбавши пиво та чипси, збирався їхати, але до нього із-за приміщення магазину підійшов ОСОБА_26 . Останній був в стані сп`яніння та без наданих пояснень наніс йому сильний удар ногою в область нижньої частини живота зліва та по лівому передпліччю. Відчувши сильний біль в місці удару в області живота, ОСОБА_8 зігнувся та присів на східцях магазину. В той момент, коли ОСОБА_27 наносив удари ОСОБА_28 , бачив місцевий житель ОСОБА_15 , який хотів втрутитися в сутичку, але ОСОБА_27 йому пригрозив, що поб`є і його, тому ОСОБА_29 злякався і відійшов в бік та не втручався.

Далі ОСОБА_27 забрав пиво ОСОБА_30 та пішов за магазин. З-за магазину ОСОБА_25 покликали ОСОБА_23 та ОСОБА_31 , які забрали пиво у ОСОБА_32 та збиралися повернути його ОСОБА_25 . Підійшовши до них, ОСОБА_25 дозволив розпити пиво і сам випив один не великий стакан пива. За магазином ОСОБА_27 і надалі чіплявся до ОСОБА_30 , але тілесні ушкодження не наносив (т.1, а.с. 163-164);

- фактичними даними, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 20.01.2022 року, відповідно до якого в с. Монастирище Прилуцького району поблизу ферми «П`ятисотник» по розведенню ВРХ, свідок у кримінальному провадженні ОСОБА_4 розповів та добровільно погодився відтворити дії - отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_8 та розповів, що влітку 2019 року в ході нагляду за рогатою худобою, яку вивели на пасовище, поблизу ферми «П`ятисотник» с. Монастирище Прилуцького району, ОСОБА_19 , ОСОБА_17 та ОСОБА_8 розпивали алкогольні напої поблизу ферми. В цей період закінчилося спиртне і ОСОБА_8 поїхав на власному велосипеді радянського виробництва чорного кольору в магазин по додаткову пляшку горілки. Через деякий час, коли ОСОБА_8 повертався з алкоголем до товаришів, то впав з велосипеда, яким керував, на асфальтне покриття, після чого скаржився на біль у лівому боці. Приблизно 10-15 хвилин сидів на тому місці та тримався за бік. Далі ОСОБА_8 разом з товаришами продовжив розпивати алкогольні напої, а у вечірній час всі товариші повернулися додому. Під час слідчого експерименту, з допомогою велосипеда свідок ОСОБА_19 погодився відтворити механізм падіння з велосипеда-демонстранта ОСОБА_8 та погодився показати як саме упав ОСОБА_8 під відеозапис (т.2, а.с. 4-11);

- фактичними даними, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 20.01.2022 року, відповідно до якого в с. Монастирище Прилуцького району поблизу ферми «П`ятисотник» по розведенню ВРХ, свідок у кримінальному провадженні ОСОБА_17 розповів та добровільно погодився розповісти та показати обставини події, а саме, розповів, що влітку 2019 року в ході нагляду за рогатою худобою, яку вивели на пасовище поблизу ферми «П`ятисотник» с. Монастирище Прилуцького району, ОСОБА_17 разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_8 розпивали алкогольні напої поблизу ферми. В цей період часу закінчилося спиртне і ОСОБА_8 поїхав на власному велосипеді радянського виробництва в магазин по ще одну пляшку горілки. Через деякий час, коли ОСОБА_8 повертався з алкоголем до товаришів, то впав з велосипеда, яким керував, на асфальтне покриття та після цього скаржився на біль у лівому боці і деякий час просидів на місці падіння, після чого приєднався до компанії товаришів та продовжив вживати алкогольні напої, після чого ввечері всі пішли додому. Між товаришами сварок і бійок не було.

Під час слідчого експерименту з допомогою велосипеда-демонстранта свідок ОСОБА_17 погодився відтворити механізм та як саме впав з нього ОСОБА_8 під відеозапис (т.2, а.с. 12-15);

- висновком експерта № 216 від 20.08.2019 року, відповідно до якого у гр. ОСОБА_8 , 1985 р.н., мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита травма органів черевної порожнини, двохфазний розрив селезінки, синець бічної поверхні живота, синець правого плеча. Тілесні ушкодження у вигляді синця правого плеча утворилися за 7-10 діб до госпіталізації в Ічнянську ЦРЛ. Тілесні ушкодження у вигляді закритої травми органів черевної порожнини двохфазного розриву селезінки, заданими наукової медичної літератури, могли утворитися за 3-30 днів до госпіталізації в Ічнянську ЦРЛ. Тілесні ушкодження у вигляді синця правого плеча та синця бічної поверхні живота, як у своїй сукупності так і кожне окремо, відповідно до пп. 2.3.2б, 2.3.5, 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді закритої травми органів черевної порожнини двохфазного розриву селезінки відповідно до пп. 2.1.3.л «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (т.1. а.с. 156-159);

- висновком експерта № 23 від 27.08.2019р. - 30.08.2019р. року, відповідно до якого у гр. ОСОБА_8 , 1985 р.н. тілесні ушкодження у вигляді закритої травми органів черевної порожнини, двохфазного розриву селезінки могли утворитись як за обставин, на які вказують потерпілий ОСОБА_8 , 1985 р.н. та свідок ОСОБА_15 , 1997 р.н. під час проведення слідчих експериментів, тобто при нанесенні удару взутою ногою в ділянку живота так і при падінні на площині (т.1, а.с. 166-171);

- висновком експерта № 26 від 28.01.2022 року (додатковий до висновку експерта № 216 від 27.08.2019р. - 30.08.2019р. та висновку експерта № 23 від 30.01.-07.02.2020р.), відповідно до якого, враховуючи морфологічні особливості та анатомічну локалізацію розриву селезінки (підкапсулярний розрив нижнього полюса селезінки), відсутність на тілі ОСОБА_8 , 1985 р.н., яких-небудь тілесних ушкоджень, характерних для падіння з велосипеда на асфальтне покриття (чисельні садна тіла), останні утворились за обставин, на які вказують потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_15 під час слідчого експерименту від 17 вересня 2019 року та 25 вересня 2019 року та не могли утворитись за обставин, на які вказують ОСОБА_17 та ОСОБА_19 відповідно до слідчого експерименту від 20 січня 2022 року (а.с. т.2, а.с. 31-40);

- пенсійним посвідченням ОСОБА_8 № НОМЕР_1 від 28.03.2012 року, відповідно до якого ОСОБА_8 є інвалідом 3 групи з дитинства (а.с. 27).

Суд, заслухавши покази всіх учасників справи та вивчивши матеріали, проаналізувавши все в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В своїх рішеннях «Ірландія проти Сполучного Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку також достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаних в суді свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , ОСОБА_20 та ОСОБА_13 , у суду немає, так як вони узгоджуються з матеріалами справи та доказами, добутими в судовому засіданні. Що стосується показів свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , обвинуваченого ОСОБА_19 , суд не може взяти їх до уваги, так як вони не узгоджуються з матеріалами справи, а саме, з висновком судово-медичної експертизи та відноситься до них критично, так як один із свідків перебуває у родинних відносинах з обвинуваченим ОСОБА_4 , інший - у дружніх відносинах та суд вважає, що їх покази є нічим іншим, як намаганням виправдати дії обвинуваченого з метою уникнення останнього від кримінальної відповідальності.

Суд не вбачає підстав для визнання твердження, про які заявляла сторона захисту - адвокатом ОСОБА_10 , щодо ненадання достатніх доказів стороною обвинувачення для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 в суді «поза розумним сумнівом» та ставить під сумнів покази свідків, так як надані в судовому засіданні покази свідків узгоджуються з матеріалами справи, а версія захисника щодо критичного відношення до показів свідка ОСОБА_15 не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, так як стороною захисту не надано достатніх доказів.

Твердження щодо додаткового висновку експерта та слідчих експериментів, вказаного стороною захисту як недопустимим доказом та здобутими з порушенням чинного законодавства, суд не може прийняти його як за основу, так як відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева», недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими. Тобто слід надавати оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один на іншому, а не кожного окремого доказу автономно. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен у подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес у даній справі у цілому і загалом справедливий, то й отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (див. рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства»).

Надані стороною обвинувачення докази стороною захисту не спростовані, а відповідно до ст. 22 КПК України однією з основних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастро проти Португалії" від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі "Шабельник проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла, тощо.

Закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Крім того, Верховний Суд у справі № 204/6541/16-к, в ухвалі від 16 лютого 2021 року зазначив, що не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів, навіть якщо докази отримані в той час, коли сталося порушення того чи іншого права, однак це порушення прямо не впливало на отримання доказу, а лише збігалося у часі, це не є достатньою підставою для висновку, що докази отримані «внаслідок» такого порушення.

Оцінюючи досліджені докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у Кримінальному процесуальному Законі, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі, сумніву в своїй належності та допустимості не викликають.

Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2019 року по справі №750/3256/17 зазначив, що за нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Таким чином суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 в судовому засіданні доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату органу.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину.

Переходячи до вибрання міри покарання, суд враховує суспільну небезпеку здійсненого кримінального правопорушення, його характер та ступінь. Особа обвинуваченого ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо.

Пом`якшуючих вину обставин обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд не вбачає.

До обтяжуючих вину обставин обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України, суд відносить вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, яка страждає на психічний розлад.

Вирішуючи питання про вид і розмір покарання обвинуваченому, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та враховуючи ч.2 ст. 65 КК України, відповідно до якої, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення перебувючи у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи з інвалідністю, яка страждає на психічний розлад, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, вину не визнав, на даний час ніде не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, суд вважає вибрати йому міру покарання в межах санкції частини 1 статті 121 КК України у вигляді позбавлення волі. Таке покарання суд вважає найбільш прийнятним і доцільним у даній справі.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнову або моральну шкоду, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п.п.1,2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу України.

Потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 , в якому ОСОБА_8 просить стягнути з останнього на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2851 гривень 63 копійки; моральної шкоди 500000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 129, абз.7 п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України при ухваленні обвинувального вироку, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.

Щодо позовних вимог, про стягнення матеріальних збитків, які полягають у витратах потерпілого на лікування, то в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідно до долучених до матеріалів справи копій чеків на придбання лікувальних засобів (т.1, а.с. 25-26) встановлено, що саме на лікування ОСОБА_8 витрачено кошти в розмірі 2851 гривню 63 копійки.

Оцінюючи вимоги щодо заявленого потерпілим ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_4 , шкодою, яка заподіяна здоров`ю потерпілого у виді тяжких тілесних ушкоджень, в результаті яких потерпілому завдано моральних та душевних страждань, що негативно вплинуло на його звичайний спосіб життя, характер та обсяг фізичних страждань потерпілого, морально-психологічні хвилювання у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, внаслідок яких ОСОБА_8 звертався до медичного закладу для лікування, його було проперовано та видалено селезінку, внаслідок чого не міг займатися своїми звичними справами.

Вищевказані обставини свідчать про нанесення кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_8 моральної шкоди, а тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості та співмірності завданої моральної шкоди потерпілому та приймаючи до уваги, що здоров`ю потерпілого було заподіяно шкоду, він зазнав фізичного болю та страждань, витрачав час і зусилля для відновлення попереднього стану свого здоров`я, вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди у сумі 500000 гривень, який відповідає принципу моральності, співмірності та достатності.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог щодо відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 50000 гривень суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

На підставі п.1 ч.1 ст. 118 КПК України, витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат, а ч.5 ст. 128 КПК України визначає, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо ж процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом досліджено договір про надання правової допомоги від 23 серпня 2019 року, укладений між потерпілим ОСОБА_8 та його захисником - адвокатом ОСОБА_9 (т.2, а.с. 55), звіт від 04.05.2023 року про виконані роботи по договору про надання правової допомоги від 23.08.2019 року (а.с. 57).

На підставі викладеного та беручи до уваги ст. 124 КПК України, а також враховуючи складність справи, суд застосовує вимоги ч. 5 ст. 128 КПК України та приходить до висновку про можливість стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_8 понесених витрат на правову допомогу в розмірі 18117 грн., що підтверджено документально. В іншій частині відшкодування судових витрат відмовити, так як потерпілим не надано суду підтверджуючих доказів, а саме, звіту про виконані роботи по договору про надання правової допомоги за участь адвоката в судових засіданнях по розгляду кримінального провадження. Аналіз наведених обставин та положень закону дозволяє суду зробити висновок про можливість задоволення вищевказаного цивільного позову частково.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 367 - 371, 373-374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛ И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання його для виконання даного вироку.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_4 не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в сумі 2851 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят одну) гривню 63 копійки,

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в сумі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 витрати за надання правової допомоги в сумі 18117 (вісімнадцять тисяч сто сімнадцять) гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений в Чернігівський апеляційний суд через Ічнянський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання такої апеляційної скарги, вирок якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копії вироку, а учасникам, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1