ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/796/23 Номер провадження 11-кп/814/2323/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника установи виконання покарань засудженого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 11 липня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою подання ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» задоволено.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, засудженого в даному провадженні

15 грудня 2020 року Автозаводським районним судом м. Кременчук за ч.1 ст.187, ч.1 ст.71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі,

звільнено вiд відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 22 дні.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що засуджений довів своє виправлення та заслуговує на застосування до нього положень ст.81 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 11 липня 2023 року та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки протягом усього строку відбування покарання поведінка ОСОБА_8 була нестабільною, останній працював не на постійній основі та раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням, але в період іспитового строку знову вчинив тяжкий злочин.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, позицію представника установи виконання покарань та засудженого про залишення без задоволення апеляційної скарги, перевірила матеріали особової справи й судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом не дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 15 грудня 2020 року Автозаводським районним судом м. Кременчук ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.187, ч.1 ст.71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 09 листопада 2019 року приблизно о 00 годин 30 хвилин по просп. Лесі Українки, 54 у м. Кременчук Полтавської обл. з метою заволодіння чужим майном вчинив на ОСОБА_10 розбійний напад, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, в ході чого наніс останньому удар ногою у взутті в обличчя, заподіявши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, й затим заволодів з кишені брюк ОСОБА_10 мобільним телефоном, вартістю 1 383 гривні 33 гривні (а.о.с.29-31).

Початок строку покарання ОСОБА_8 визначено з 03 липня 2020 року, кінець цього строку 03 серпня 2023 року.

Тобто, є наявними передумови (формалізовані підстави, що пов`язуються із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 , що не оспорюється ніким з учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі знаходиться з 03 липня 2020 року, під час перебування в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» характеризувався задовільно, стягнень, заохочень не мав, не працював і не виявляв бажання й ініціативу щодо його працевлаштування.

Із 03 березня 2021 року засуджений відбуває покарання в ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)», де отримував 5 стягнень - 3 попередження, догану й сувору догану, зокрема, за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання (зберігання забороненого предмету сім-картки мобільного оператора), які на даний час зняті й погашені, 6 разів заохочувався у вигляді: дострокового зняття раніше накладеного стягнення, 5 подяк, характеризувався негативно й позитивно в різні проміжки часу відповідно, працевлаштований, виконує роботи з благоустрою установи, однак до виконання трудових обов`язків ставився, як сумлінно, так і задовільно, бере участь у заходах вихованого характеру, вину у вчиненому злочині визнає, що підтверджується даними характеристик ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» від 16 листопада 2021 року, 01 серпня 2022 року, 03 квітня, 07 липня 2023 року, матеріалів про заохочення стягнення й працевлаштування засудженого (а.о.с.68, 81, а.с.п.3, 6-10, 18-22).

При цьому, процес отримання ОСОБА_8 заохочень без стягнень почав здійснюватися лише з 15 березня 2023 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 03 липня 2020 року, тобто такий процес мав місце не протягом усього строку відбування покарання, а за декілька місяців до постановлення оскаржуваної ухвали.

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності вбачається, що в поведінці ОСОБА_8 спостерігаються певні позитивні тенденції, однак його поведінка та ставлення до праці не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки були нестабільними. Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання.

Колегія суддів зауважує, що застосовані до ОСОБА_8 5 стягнень, у тому числі за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання, хоча й зняті та погашені, однак свідчать про його схильність до свідомого систематичного порушення встановлених КВК України заборон шляхом ігнорування попередньо накладених стягнень і те, що він належних висновків для себе не зробив, натомість продовжив протиправну поведінку в місцях позбавлення волі.

Окрім того, ОСОБА_8 раніше неодноразово звільнялась від відбування заходу примусу з випробуванням на підставі ст.75 КК України за вчинення корисливих злочинів, проте це не призвело до позитивних змін у особі засудженого та він знову в період іспитового строку вчинив злочин проти власності, що свідчить про недієвість застосування до нього заходів звільнення від відбування покарання.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про досягнення ОСОБА_8 необхідного ступеню виправлення, яке би підтверджувало доцільність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному ж випадку, хоча відбутий ОСОБА_8 строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо нього є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено за вироком суду.

Наведене вище залишилось поза увагою місцевого суду, який дійшов помилкового висновку про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, а тому оскаржувану ухвалу належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання установи виконання покарань.

Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 11 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні подання ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4