09.06.2023
Справа № 331/3683/23
Провадження № 1-кс/331/1143/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду міста Запоріжжя матеріали клопотання слідчого 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області лейтенанта ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженню №0000881 від 01.06.2023 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області лейтенант ОСОБА_3 за погодженням з прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженню № 0000881 від 01.06.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

В обґрунтування вищезазначеного клопотання слідчий зазначає, що слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000881 від 01.06.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, матеріали відносно якого виділені із кримінального провадження №0000102 від 29.03.2022

Під час здійснення досудового розслідування встановлено, що згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на військове вторгнення збройних сил та інших збройних підрозділів російської федерації на територію України, з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

Президент російської федерації 22 лютого 2022 року направив до ради федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволено.

Приблизно о 5 годині 00 хвилин 24 лютого 2022 року президент російської федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України та віддав відповідний наказ підрозділам збройних сил та іншим збройним формуванням рф про військове вторгнення на територію суверенної України через державні кордони в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях та здійснити збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, після чого здійснити військову окупацію частин території суверенної України, у тому числі Василівського району Запорізької області, до якого територіально належить Кам`янка-Дніпровська міська територіальна громада.

З метою відсічі військовій агресії рф 24.02.2022 Указами Президента України у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України, затверджених Верховною радою України, зокрема Указом Президента України від 01 травня 2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб затвердженого Законом України 3057-IX від 02.05.2023.

Починаючи з 26.02.2022 Великобілозерська сільська територіальна громада Василівського району Запорізької області тимчасово окупована представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації (далі за текстом - зф держава-агресор рф).

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон №1207-VII), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Відтак, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», Великобілозерська сільська територіальна громада внесена до вказаного переліку територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) та на час повідомлення про підозру перебуває у ньому.

Після остаточної військової окупації частини міст Василівського району Запорізької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військовим шляхом територіях Василівського району Запорізької області, представники збройних формувань рф, діючи за підтримки місцевих колаборантів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення із числа діючих та колишніх співробітників правоохоронних органів України, створили на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконний правоохоронний орган «пункт поліції ОП № 2 смт. Велика Білозерка по м. Василівка і Василівському районі ГУВС по Запорізькій області» (мовою оригіналу пункт полиции ОП №2 пгт. Великая Белозёрка по г. Васильевка и Васильевскому району ГУВД по Запорожской области) в захопленій адміністративній будівлі станції превентивної діяльності №1 відділення поліції №1 Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області, наділивши його всіма необхідними владними повноваженнями, необхідними для здійснення поліцейського контролю місцевого населення.

У невстановлений період часу, але не раніше 16.04.2022 року, незаконний правоохоронний орган «пункт поліції ОП № 2 смт. Велика Білозерка по м. Василівка і Василівському районі ГУВС по Запорізькій області» (мовою оригіналу пункт полиции ОП №2 пгт. Великая Белозёрка по г. Васильевка и Васильевскому району ГУВД по Запорожской области) очолив місцевий житель с. Велика Білозерка (обвинувальний акт відносно якого за ч.7 ст.111-1 КК України перебуває на розгляді в Запорізькому районному суді Запорізької області ) під керівництвом якого почалося формування нового особового складу вказаного територіального підрозділу незаконного правоохоронного органу держави-агресора.

Разом з цим, не раніше 16.04.2022 року (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території с. Велика Білозерка Василівського району Запорізької області, яке з 26.02.2022 та на час повідомлення про підозру є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників збройних формувань та окупаційної адміністрації держави агресора та добровільно зайняв посаду старшого оперуповноваженого пункту поліції (мовою оригіналу - старшего оперуполномоченного пункта полиции) незаконно створеного правоохоронного органу - «пункт полиции ОП №2 пгт. Великая Белозёрка по г. Васильевка и Васильевскому району ГУВД по Запорожской области».

У подальшому, ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території с. Велика Білозерка та окупованій території Василівського району Запорізької області, діючи умисно та виконуючи функціональні обов`язки в інтересах окупаційної влади на займаній посаді старшого оперуповноваженого пункту поліції (мовою оригіналу - старшего оперуполномоченного пункта полиции) незаконно створеного правоохоронного органу «пункт полиции ОП №2 пгт. Великая Белозёрка по г. Васильевка и Васильевскому району ГУВД по Запорожской области» здійснював патрулювання та фільтраційні заходи на території громади разом із представниками збройних формувань рф, а також вчиняв протиправні дії в інтересах окупаційної влади, пов`язані з охороною прав, правопорядку, що здійснюються від імені та за стандартами держави-агресора на тимчасово окупованій території Василівського району Запорізької області, реалізація яких в свою чергу забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом утворення і функціонування незаконно створеного окупаційного правоохоронного органу рф на окупованій території України.

Враховуючи викладене, 23.05.2023 громадянина України ОСОБА_5 обґрунтовано повідомлено про підозру у тому, що він не раніше 16.04.2022 (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлені), перебуваючи на території с. Велика Білозерка Василівського району Запорізької області, яке з 26.02.2022 і на час повідомлення про підозру знаходиться під окупацією збройних сил російської федерації, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених осіб із числа представників окупаційної влади на території Великобілозерської сільської територіальної громади та добровільно вступив до лав незаконного правоохоронного органу, створеного на території тимчасово окупованого с. Велика Білозерка Василівського району Запорізької області, «пункту поліції ОП № 2 смт. Велика Білозерка по м. Василівка і Василівському районі ГУВС по Запорізькій області» та зайняв посаду старшого оперуповноваженого пункту поліції (мовою оригіналу - старшего оперуполномоченного пункта полиции ОП №2 пгт. Великая Белозёрка по г. Васильевка и Васильевскому району ГУВД по Запорожской области), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

23.05.2023 слідчим слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області направлено постанову до Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях, та відповідно до доручення від 23.05.2023 № 028-001585ч для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі призначено захисника адвоката ОСОБА_6 , якому 23.05.2023 вручено копію повідомлення про підозру ОСОБА_5 .

Також, враховуючи перебування ОСОБА_5 на окупованій території с. Велика Білозерка Василівського району Запорізької області, а також відсутність поштового зв`язку на вказаній території, у газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора було опубліковані повістки про виклик останнього до СВ УСБУ в Запорізькій області для вручення письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та участі в інших слідчих (розшукових) діях у якості підозрюваного.

Також, з метою виконання вимог КПК України, 23.05.2023 у газеті Урядовий кур`єр у розділі оголошення у номері 102 ( НОМЕР_1 ) опубліковано повістки про виклик ОСОБА_5 до слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області на 27.05.2023, 28.05.2023 та 29.05.2023 на сайті Офісу генерального прокурора України опубліковано повістки про виклик ОСОБА_5 до слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області для вручення оригіналу повідомлення про підозру, допиту як підозрюваного та проведення інших слідчих (розшукових) дій.

Проте, дотепер ОСОБА_5 не з`явився за викликом та жодним чином не повідомив про причини неявки, у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що підозрюваний переховується від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

01.06.2023 постановою слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук, проведення якого доручено оперативним співробітникам 6 відділу ГВ ЗНД УСБУ у Львівській області.

Згідно інформації оперативного підрозділу та матеріалів кримінального провадження на даний час підозрюваний ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території с. Велика Білозерка Василівського району Запорізької області, та забезпечити його явку для участі у слідчих діях не виявляється за можливе.

Так, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2023 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000881, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.06.2023 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Водночас, санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України, за якою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру, передбачена можливість додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином, з урахуванням санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України, орган досудового розслідування відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 170 КПК України повинен вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні з метою його конфіскації.

На обґрунтування поданого клопотання слідчий вказує, що відповідно до відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що у підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявний цілий садово-городній будинок, загальною площею 101, 2 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, наразі в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що наявні ризики відчуження, перереєстрації наведеного вище переліку майна

ОСОБА_5 , з метою унеможливлення застосування до нього заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та подальшої його конфіскації, шляхом встановлення заборони на користування, розпорядження та відчуження вказаним вище майном, орган досудового розслідування вважає за доцільне, здійснити розгляд цього клопотання без повідомлення про це підозрюваного та сторону захисту, з метою запобігання настанню негативних наслідків для кримінального провадження.

У цей час незастосування заборони або обмеження в користуванні, розпорядженні наведеним вище майном підозрюваного може призвести до: їх перереєстрації на інших фізичних або юридичних осіб, а отже неможливості забезпечити їх спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання, тобто спричинення істотної шкоди інтересам держави.

Враховуючи цей факт, керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України «Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна», просить провести розгляд клопотання без виклику підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника.

На підставі вищевикладеного слідчий просить суд клопотання про арешт майна, задовольнити. Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: об`єкт нерухомого майна: цілий садовий-городній будинок, загальною площею 101, 2 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними наданими документами.

Судом встановлено, 23.05.2023 громадянин України ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Зокрема, судом встановлено, що відповідно до відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, у підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявний цілий садово-городній будинок, загальною площею 101, 2 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 7 статті 111-1 КК України, добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території - караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Отже, об`єкт нерухомого майна, який належить на праві власності підозрюваному у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , у разі ухвалення обвинувального вироку можуть підлягати конфіскації.

Враховуючи вищезазначене, під час досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 з метою запобігання відчуження майна та забезпечення його можливої конфіскації, шляхом встановлення заборони на користування, розпорядження та відчуження вказаним вище майном.

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: суддя, при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності, слідчого, прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Слідчий суддя, взявши до уваги заяву слідчого, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, прийшов до наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-її). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А « 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , необхідне, зокрема, з метою запобігання відчуження майна та забезпечення його можливої конфіскації, шляхом встановлення заборони на розпорядження та відчуження вказаним вище майном, та з метою досягнення дієвості кримінального провадження, вважаю необхідним застосувати такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт цього майна, тому на підставі вищезазначеного, підлягає задоволенню у повному обсязі клопотання слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області лейтенанта ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування № 0000881, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.06.2023 року за ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, а також те, що незастосування арешту майна, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 21, 93, 98-100, 117, 131, 132, 167, 170-174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

клопотання слідчого 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області лейтенанта ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 , про накладення арешту, - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на цілий садово-городній будинок, загальною площею 101, 2 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити, що згідно статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області лейтенантом ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя: ОСОБА_1