ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2023 Справа №607/13309/23

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі кримінальне провадження №0000005 від 06 січня 2022 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Івачів Долішній Тернопільського району Тернопільської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, незаміжньої, пенсіонерка, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.05.2003 серії BAE №962472 є власником земельної ділянки, площею 0,434 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

Встановлено, що земельна ділянка площею 0,434 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, з них: сільськогосподарських угідь - 0,360 га, з них: ріллі - 0,176 га, багаторічних насаджень - 0,084 га, кормових угідь - 0,100 га.

Так, починаючи з часу формування земельної ділянки, як об`єкта цивільних правовідносин, оформлення правовстановлюючих документів на неї та використання ОСОБА_4 проявила безгосподарність при використанні частини земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 , яка належить до земель сільськогосподарського призначення, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з них: сільськогосподарських угідь - 0,360 га, з них: ріллі - 0,176 га, багаторічних насаджень - 0,084 га, кормових угідь - 0,100 га.

Зокрема, упродовж листопада 2021 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , не ініціюючи питання зміни цільового призначення земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 , починаючи з часу фактичного користування та набуття права власності та права користування, в порушення ст.ст.91, 96 Земельного Кодексу України, активно використовувала найману техніку, за допомогою якої проводила роботи із зняття верхнього шару ґрунту та завершила облаштування штучної водойми, внаслідок чого облаштувала на частині зазначеної земельної ділянки штучну водойму площею 0,0587 га, і частину цієї ділянки із об лаштованої штучної водойми використовує для власних потреб по даний час не за цільовим призначенням.

При цьому ОСОБА_4 не вживала жодних заходів з метою приведення земельної ділянки в належний стан, для її використання за цільовим призначенням.

Внаслідок облаштування ОСОБА_4 штучної водойми площею 0,0587 га на частині земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,434 га, без зміни її цільового призначення, яка виділена для ведення особистого селянського призначення, з них: сільськогосподарських угідь - 0,360 га, з них: ріллі - 0,176 га, багаторічних насаджень - 0,084 га, кормових угідь - 0,100 га, відбулось безпідставне виведення частини зазначеної земельної ділянки із земель сільськогосподарського обороту та зняття верхнього шару ґрунту.

Своїми умисними діями, ОСОБА_4 шляхом безгосподарського використання земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,434, яка належить до земель сільськогосподарського призначення, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з них: сільськогосподарських угідь - 0,360 га, з них: ріллі - 0,176 га, багаторічних насаджень - 0,084 га, кормових угідь - 0,100 га, вивела із сільськогосподарського обороту частину земельної ділянки площею 0,0587 га, що унеможливлює її використання за цільовим призначенням, що спричинило виведення земель з сільськогосподарського обороту, а також втрату їх родючості.

За таких обставин, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.254 КК України тобто безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель з сільськогосподарського обороту, а також втрату їх родючості.

Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України, визнала повністю за обставин, викладених в обвинувальному акті, щиро розкаялася, відповідно до ст.63 Конституції України від дачі показів відмовилася, та просила суворо її не карати.

Обвинувачена ОСОБА_4 визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодилася зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовилася від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачена та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість ОСОБА_4 у вчиненні нею інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України, є доведеною та кваліфікує її дії за ч.1 ст.254 КК України, як безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель з сільськогосподарського обороту, а також втрату їх родючості.

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, незаміжня, пенсіонерка, є особою з інвалідністю ІІ групи, раніше не судима, за місцем проживання характеризується виключно позитивно.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінального проступку, особу винної, її вік, сімейний стан та стан здоров`я, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, повне і беззаперечне визнання обвинуваченою вини у вчиненні кримінального правопорушення та пенсійний вік обвинуваченої. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

У відповідності до ст.65 КК України підстави призначення більш м`якого покарання визначено ст.69 КК України.

Так, згідно ст.69 КК України (у її редакції станом на час вчинення кримінального правопорушення), за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК України.

Таким чином, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання за вчинене кримінальне правопорушення обвинуваченою, а саме: щире каяття обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, повне і беззаперечне визнання обвинуваченою вини у вчиненні кримінального правопорушення та пенсійний вік обвинуваченої, а також враховуючи позицію державного обвинувача, висловлену в судових дебатах стосовно виду покарання обвинуваченій, при призначенні ОСОБА_4 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.254 КК України, суд вбачає за можливе застосувати частину 1 статті 69 Кримінального кодексу України, та призначити обвинуваченій покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.254 КК України, а саме у вигляді штрафу.

На думку суду, покарання у вигляді штрафу є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, ст.ст.50, 65, 66, 67, 69, 254 КК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України, та призначити їй за даним кримінальним правопорушенням покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1