Справа 367/8344/19 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1179/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської обласної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2022 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2022 року,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Санкт-Петербург Російської Федерації, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, маючого вищу освіту, працюючого водієм у ВО «Батьківщина», учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді виправних робіт на строк 6 місяців за місцем роботи із відрахуванням 10 % суми його заробітку в дохід держави;

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України;

цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково:

стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 2 822 грн 52 коп в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 16 575 грн в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи і правничої допомоги;

відмовлено в задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 ;

вирішене питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_10 , 14 грудня 2017 року, приблизно о 19 годині, перебуваючи поблизу корпусів № 1 та № 2 будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, підійшов до ОСОБА_8 , який перебував в автомобілі марки «Sеаt» та через відкриті водійські двері наніс 3 удари кулаками рук в область голови потерпілого. Після цього, дочекавшись коли ОСОБА_8 вийшов з автомобіля марки «Sеаt», ОСОБА_10 вдарив головою в праву частину голови ОСОБА_8 . Внаслідок умисних дій ОСОБА_10 . ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувався у тому, що 14 грудня 2017 року, приблизно о 19 годині, перебуваючи поблизу корпусів № 1 та № 2 будинку № 26, що по вул. Пономарьова в смт. Коцюбинське Київської області, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, підійшов до ОСОБА_8 , який перебував в автомобілі марки «Sеаt» через відкриті водійські двері та наніс 3 удари кулаками рук в область голови потерпілого. В подальшому, не реагуючи на вимоги потерпілого та його дружини ОСОБА_8 , витягнув ключ запалювання з автомобіля марки «Sеаt», пошкодивши його. Після цього, дочекавшись коли ОСОБА_8 вийшов з автомобіля ОСОБА_10 почав штовханину, в ході якої спричинив потерпілому 2 удари головою в праву частину голови ОСОБА_8 не реагуючи на вимоги потерпілого та його дружини. Внаслідок умисних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі потерпілого та його представника указано на незаконність вироку у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги потерпілий та його представник вказали на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 формально врахував його особу і на підставі цих даних прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Апелянти вважали, що призначене покарання явно не справедливим і таким, що не відповідає меті покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України. Звернули увагу, що обвинувачений вину не визнав, категорично заперечував не лише відсутність вини, а й факт вчинення правопорушення, не вибачився перед потерпілими. Крім того, потерпілим та його представником указано, що обвинувачений ухилявся від органу досудового розслідування, що призвело до його розшуку та зупиненню розслідування кримінального провадження. Сукупність вказаних підстав свідчить про те, що призначене ОСОБА_10 покарання не відповідає як його особі та ставленню до кримінального правопорушення, так і обставинам вчиненого злочину. Апелянти зауважили, що сума присуджена до стягнення із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 є безпідставно заниженою, не відповідає розміру моральних страждань і є необґрунтованою. На думку апелянтів, судом першої інстанції не наведено обґрунтованих підстав недопустимості та неналежності висновку експерта № 1-11/07 від 11.07.2019, яким визначено яких психологічних страждань зазнав потерпілий ОСОБА_8 від нанесених тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_10 . Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження міститься довідка, видана адвокатом ОСОБА_13 , яка є підтвердженням витрат потерпілого на правничу допомогу, яку суд безпідставно не врахував в якості підтвердження наданих юридичних послуг. Просили вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки та змінити вирок в частині збільшення сум, які підлягають стягненню, а саме: стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 1 014 039 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 11 000 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу надану АО «Юридична компанія Laws Agency», 12 000 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу надану адвокатом ОСОБА_13 , 9 024 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу надану АБ ОСОБА_19 «Артеміда », 11 500 грн в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи, 20 000 грн в рахунок відшкодування витрат на представництво інтересів потерпілого в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі обвинуваченого указано на незаконність і необґрунтованість вироку. В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений вказав на те, що судом першої інстанції незаконно та необґрунтовано було визнано недопустимими у якості доказів показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 з тих підстав, що свідки сторони захисту не були відкриті стороні обвинувачення у спосіб, передбачений ст. 290 КПК України. Апелянт зазначив, що дані свідки були безпосередньо допитані в судовому засіданні та надали правдиві показання. На думку обвинуваченого, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та слідчі експерименти є недопустимими доказами, оскільки їх проведення не співпадає у часових рамках між собою. Вказав, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 не підлягав задоволенню, оскільки поставлене йому у вину кримінальне правопорушення не доведене, шкода потерпілому ОСОБА_8 є надуманою та необґрунтованою. Просив вирок змінити та визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та відмовити в задоволенні позовних вимог потерпілому ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор указала на незаконність вироку в частині висновків про недоведеність наявності в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів скарги зазначила на необґрунтованість висновку місцевого суду про відсутність у діях ОСОБА_10 хуліганського мотиву, оскільки останній застосував насильство у вигляді спричинення тілесних ушкоджень потерпілому середнього ступеню тяжкості у зв`язку із нанесеними образами в громадському місці. Прокурор звернула увагу, що судом першої інстанції проігноровано ознаки хуліганських дій в діях обвинуваченого і прийшов до помилкового висновку, що об`єктом посягання було здоров`я потерпілого. На думку прокурора, висновки суду першої інстанції при визнанні невинуватим ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, адже вони не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, показаннями потерпілих та свідків. Поряд із цим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що причиною хуліганських дій став привід обвинуваченого ОСОБА_10 щодо неправильного паркування потерпілим ОСОБА_8 автомобіля марки «Seat», обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки обвинуваченого свідчили про те, що вона була зумовлена не особистою неприязню до потерпілого ОСОБА_8 , а бажанням протиставити себе суспільству, продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, що супроводжувалось особливою зухвалістю у вигляді приниження гідності потерпілого поєднаного з насильством над ним. Апелянт вказала, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є те, що ухвалюючи рішення про виправдування ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 296 КК України з підстав зазначених в мотивувальній частині вироку, резолютивна частина вироку не містить передбаченого законом підстав для виправдування, а містить лише визнання ОСОБА_10 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Прокурор указала на невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого, оскільки, при призначені покарання ОСОБА_10 у виді виправних робіт суд врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характеристику обвинуваченого, сімейний стан, при цьому не встановив обставин, які пом`якшуть та обтяжують покарання, думку потерпілих, які просили призначити суворе покарання обвинуваченому, відсутність каяття за вчинене кримінальне правопорушення. Вказані обставини призвели до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі винного, а тому є недостатнім для його виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Просила вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України і призначити покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч. 1 ст. 296 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, остаточне покарання визначити ОСОБА_10 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Представником потерпілого подано заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 , відповідно до яких вважав апеляційну скаргу обвинуваченого необґрунтованою. Звернув увагу на те, що сторона захисту не була обмежена в праві подавати докази відповідно до ст. 22 КПК України, а в межах ст. 290 КПК України можливо було надати пояснення свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які в подальшому були б долучені до матеріалів кримінального провадження в якості доказів і клопотати про їх виклик в судове засідання. Представник потерпілого вказав, що наявність неточностей в часових межах проведення слідчого експерименту і пред`явлення особи для впізнання за фотознімками не спростовує допустимість даних доказів на підтвердження вини ОСОБА_10 . Щодо невизнання обвинуваченим ОСОБА_10 цивільного позову, яку присуджено до стягнення на користь потерпілого ОСОБА_8 , представник потерпілого указав, що винність обвинуваченого повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження і є прямою підставою для стягнення завданої шкоди. Представником потерпілого зазначено, що в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено конкретних аргументів, які вказували б на невинуватість обвинуваченого. Вважав вирок Ірпінського міського суду Київської області від 31.10.2022 щодо ОСОБА_10 в частині доведеності вини за ч. 1 ст. 122 КК України законним, обґрунтованим та вмотивованим.

У ході апеляційного розгляду захисник ОСОБА_9 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тобто із підстав, передбачених ст. 49 КК України. Обвинувачений ОСОБА_10 після роз`яснення йому наслідків звільнення від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст. 49 КК України клопотання захисника підтримав.

Прокурор, представник потерпілих та потерпілий ОСОБА_8 не заперечували проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст. 49 КК України.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, вивчивши апеляційні скарги і клопотання та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання захисника з огляду на таке.

За правилами ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як випливає зі змісту положень ст.49 КК України та ч.3 ст.285 КПК України, за наявності підстав та умов, передбачених ст.49 КК України та за наявності згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності саме із підстав закінчення строків давності - звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення зач.1 ст.296 КК України, який відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України є кримінальним проступком та за ч.1 ст.122 КК України, який відповідно до положень ч.4 ст.12 КК України є нетяжким злочином, подія яких мала місце 14 грудня 2017 року.

За правилами п.3 ч.1 ст.49 КК України, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за нетяжкий злочин, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини, яким є ч.1 ст.122 КК України, становить п`ять років, а за кримінальний проступок за який передбачене покарання у виді обмеження волі, яким є ч.1 ст.296 КК України, становить три роки.

Таким чином, на момент перегляду апеляційним судом вироку Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2022 рокущодо ОСОБА_10 , строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за пред`явленим йому обвинуваченням закінчилися, що є підставою для його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п.2 та п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Крім цього, обвинуваченому ОСОБА_10 у ході апеляційного розгляду були роз`яснені правові підстави та умови звільнення від кримінальної відповідальності на що він надав свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із підстав, передбачених п.2 та п.3 ч.1 ст.49 КК України, що відповідно до положень ч.3 ст.285 КПК України є умовою звільнення від кримінальної відповідальності.

За наявності констатованих підстав звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із підстав, передбачених п.2 та п.3 ч.1 ст.49 КК України та умов такого звільнення, колегія суддів вважає за необхідне, у відповідності до вимог ст.288 КПК України звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження із підстав п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судому зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Статтею 417 КПК України передбачений обов`язок суду апеляційної інстанції скасувати обвинувальний вирок чи ухвалу і закрити кримінальне провадження встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу.

У зв`язку із закриттям кримінального провадження цивільний позов ОСОБА_8 залишається без розгляду.

Враховуючи те, що колегією суддів задоволене клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, наслідком чого є закриття кримінального провадження, перевірка доводів апеляційних скарг колегією суддів не проводилась і рішення по поданих апеляційних скаргах не ухвалювалось.

Керуючись ст.ст. 284, 286, 288, 404, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Клопотання захисника ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_10 скасувати.

ОСОБА_10 звільнити від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених п.2 та п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.296 КК України закрити із підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

___________ _____________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3