У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/4388/21

№ 1-кп/183/485/23

Ухвалено 31 липня 2023 року в м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000153 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження с. Артемівка, Чутівського р-ну Полтавської області, громадянина України, неодруженого, військовослужбовця за мобілізацією, несудимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 71 (по стройовій частині) від 02 квітня 2014 року, старшого солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду снайпера механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до положень ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗС України та Військової присяги, старший солдат ОСОБА_3 як військовослужбовець, зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань доручених йому за посадою, показувати приклад дисциплінованості, скромності і витримки, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків та протиправних дій, дорожити честю і гідністю кожної особи, зміцнювати військове товариство.

Крім того, згідно ст. 199, 216 Статуту внутрішньої служби ЗС України необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Однак, 18 грудня 2014 року старший солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка розташовується в АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини.

В подальшому, 20 березня 2015 року старшого солдата ОСОБА_3 звільнено з військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з демобілізацією, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 18 грудня 2014 року старший солдат ОСОБА_3 залишив військову частину НОМЕР_1 , яка розташовується в АДРЕСА_2 , без поважних причин, та незаконно перебував за її межами по 20 березня 2015 року.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.3 ст.407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини, без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

В судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно нього на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор не заперечував проти задоволення заявленого клопотання обвинуваченого.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Закон про кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , станом на 18.12.2014 року встановлював покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

Отже в силу ст. 12 КК України дане кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З огляду на заявлене клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його беззаперечної згоди на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, а також враховуючи те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України, за яким обвинувачується ОСОБА_3 , є нетяжким злочином, та з моменту його скоєння минуло більше п`яти років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності в розумінні ст. 49 Кримінального кодексу України не зупинявся і не переривався, суд приходить до переконання, що перешкод для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, статтями 128, 284 286, 288 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження щодо нього за ч. 3 ст. 407 КК України у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України - закрити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1