Справа № 204/9998/23
Провадження № 1-кп/204/1190/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0001769, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Берестове Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, на час вчинення кримінального правопорушення військовослужбовця військової служби за контрактом, на посаді заступника командира ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «майор», на теперішній час пенсіонера, з середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Майор ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом та проходячи військову службу на посаді заступника командира ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , діючи усупереч до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 11, 16, 26, 109, 110 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 13, 14, 15 «Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2000 р. № 1225, 02 червня 2020 року, тобто в умовах особливого періоду, знаходячись в АДРЕСА_2 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок зберігання військового майна та відповідальність, яка передбачена за його порушення, діючи зі злочинною недбалістю не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був й міг їх передбачити, через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, порушив правила зберігання ввіреного йому для службового користування військового майна - портативної цифрової радіостанції Motorola DP4400 №807TSD2707, не здійснив контроль за наявністю майна та зберігання його, не забезпечив неможливості доступу сторонніх осіб до місця зберігання цього майна, а саме залишив її без нагляду на залізничній станції під час розвантажувальних робіт, тим самим не забезпечив встановлений порядок зберігання вказаного військового майна, внаслідок чого втратив портативну цифрову радіостанцію Motorola DP4400 №807TSD2707 вартістю 13 581,13 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, у скоєному щиро покаявся та показав про вчинення ним злочину за обставин, встановлених судом.

За згодою учасників судового провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Учасникам справи роз`яснено, що вони в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати в апеляційному порядку обставини, які ні ким не оспорювались під час судового розгляду та дослідження яких було визнано судом недоцільним.

Таким чином суд уважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні дій, що виразились у втраті ввіреного для службового користування військового майна, внаслідок порушення правил його зберігання, вчиненої в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 413 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд ураховує: суспільну небезпечність та ступень тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який є учасником бойових дій, пенсіонером, має постійне місце проживання та реєстрації, утриманців не має, його відношення до скоєного, а також ту обставину, що обвинувачений раніше не судимий.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності покарання, наявності пом`якшуючих обставин, суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 за ч.2 ст.413 КК України покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцію вищевказаної статті. А оскільки суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, то вважає можливим застосувати до нього положення ст.ст.75,76 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням та поклавши на нього певні обв`язки.

Витрати на залучення експерта та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід не застосовувався.

Керуючись статтями 368-371, 373-374, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1