Справа № 296/1810/20
Вирок

Іменем України

22 вересня 2023 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

перекладача ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження №0000575 від 14.02.2020р. по обвинуваченню

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, освіта середня - спеціальна, одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину, приватний підприємець, зареєстрований та проживає за адресою в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2020 року близько 13 години 00 хвилин ОСОБА_14 перебував на перехресті вулиці Вінницької та 3-го провулку Кривий Брід в м. Житомирі, де на той час перебував ОСОБА_10 . На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_14 виник словесний конфлікт із ОСОБА_10 , в ході якого у ОСОБА_14 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Реалізуючи свій злочинний умисел, в цей же час, місці та за вказаних обставин ОСОБА_14 , перебуваючи навпроти ОСОБА_10 , наніс кілька ударів кулаками обох рук в обличчя останнього. Внаслідок вказаних злочинних дій, ОСОБА_14 умисно заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 вину свою у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав в повному обсязі, надав суду показання, викладені у письмовій формі. Так, 21.01.2020р. близько 13 год керував автомобілем Фольксваген Транспортер р.н. НОМЕР_1 , виїжджав від будинку батька з 3 пров. Кривий Брід в напрямку 4 пров. Кривий Брід в м. Житомирі, маючи намір виконання маневру розвороту. Рухаючись заднім ходом, помітив в дзеркалі заднього виду, що позаду під`їжджає автомобіль та починає сигналити. Він одразу ж зупинився, оскільки автомобіль, що рухався позаду, не надав йому можливості розвернутися (завершити маневр). З даного автомобіля вийшов водій та почав щось кричати в його бік. Після цього він вийшов зі свого автомобіля, щоб подивитися, що трапилося. Підійшовши до задньої частини автомобіля помітив, що інший автомобіль зупинився на відстані 1 метра до його автомобіля. У зв`язку із тим, що жодного контакту між їх транспортними засобами не відбулось, він запитав невідомого чому той кричав та чому не надав можливості йому закінчити маневр розвороту, на що невідомий щось сказав іноземною мовою. Далі попросив його від`їхати аби мав змогу розвернутись, та попрямував до свого автомобіля. Сівши за кермо, почав від`їжджати вперед, однак помітив, що водій іншого автомобіля підбіг до передньої частини його автомобіля та почав бити руками по капоту, щоб він зупинився, що ним і було зроблено. Після цього він попросив чоловіка відійти, однак останній, ігноруючи його прохання, продовжував бити руками по капоту та декілька разів, з невідомих причин, вдарився головою в передню частину його автомобіля. Автомобіль перебував в нерухомому стані. Побачивши таку незрозумілу поведінку даного водія, він вийшов з автомобіля, так як невідомий почав пошкоджувати його автомобіль та зімітував втрату свідомості, впавши біля передньої його частини. Він підійшов до чоловіка, допоміг йому піднятися та запитав, чи потрібна йому якась допомога, на що чоловік надав відповідь на іноземній мові. Простоявши біля чоловіка деякий час знову запитав чи потрібна йому якась допомога, на що чоловік нічого не відповів, тому він пішов до свого автомобіля та поїхав по своїм справам. Жодних тілесних ушкоджень даному чоловіку не наносив. Через деякий час йому зателефонувала особа, яка представилася працівником поліції, та попросив під`їхати до Житомирського відділу поліції, повідомивши, що вони отримали виклик по факту ДТП та отримання іншим водієм тілесних ушкоджень, також повідомили про те, що мають намір оглянути його автомобіль. Він приїхав до Житомирського ВП за адресою вул. Л. Українки, 17, двоє працівників поліції оглянули його автомобіль, не виявили жодних механічних пошкоджень, характерних для ДТП, запропонували йому зайти до відділу поліції написати письмове пояснення, на що він погодився. У приміщенні поліції розповів всі відомі обставини та наголосив, що жодних тілесних ушкоджень нікому не наносив, повідомив, що інший водій міг отримати тілесні ушкодження самостійно тільки в результаті контакту з передньою частиною автомобіля. Свідком даної пригоди була його дружина, ОСОБА_15 , яка перебувала весь час на середньому пасажирському сидінні, та була присутня при наданні пояснень працівникам поліції. Через місяць до нього зателефонувала особа, яка представилась слідчим, та повідомив, що по факту події 21.01.2020р. було порушено кримінальну справу, з подальшим направленням її до суду, вказав на необхідність підписання документів. Так як на той час він перебував вдома, де здійснював догляд за хворою дитиною, не мав можливості приїхати, тому попросив слідчого під`їхати за адресою місця його проживання, на що той погодився. Слідчий приїжджав лише один раз 27.02.2020р., зустріч була в під`їзді будинку, спілкування із слідчим було пару хвилин, так як слідчий поспішав, тому він не встиг прочитати усі документи, надані йому на підпис. Вважає, що досудове розслідування було проведено не об`єктивно, не всебічно та упереджено, з грубим порушенням вимог КПК України. На запитання суду пояснив, що потерпілий удар в лице наніс сам собі кулаком, імітував втрату свідомості. Поліцію не викликав за відсутності необхідності, поведінка потерпілого була неадекватною. На запитання прокурора пояснив, що протокол допиту підписувався ним в під`їзді, 27.02.2020р., коли приїжджав до нього слідчий, з текстом був незгоден, про що зазначав. За його участі більше слідчих дій не проводилося. На запитання адвоката пояснив, що жодного разу не був присутнім ні у відділку поліції, ні в прокуратурі, ніякі документи не отримував, з матеріалами провадження на досудовому розслідуванні не ознайомлювався, ознайомлений з єдиним документом показаннями потерпілого.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, його вина підтверджується наступними безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, які суд вважає належними та допустимими.

Так, допитаний в судовому засіданні за участю перекладача потерпілий ОСОБА_10 , 1951р.н., пояснив, що 21.01.2020р. керував своїм автомобілем Фольксваген Крафт білого кольору, рухався прямо, під`їхав до перехрестя, їхав повільно, так як автомобіль обвинуваченого мікроавтобус Фольксваген жовтого кольору, вищий за його транспортний засіб, крім того, проїзна частина була вузькою. Побачив, що автомобіль обвинуваченого, що рухався справа, почав рух заднім ходом, він подав йому звуковий сигнал, однак обвинувачений не зупинився, тому подав йому сигнал вдруге, на що останній не зреагував та продовжив рух, вдаючи, що не бачить в дзеркалі заднього виду його автомобіль, який він вже зупинив. В результаті таких дій обвинуваченого, останній колесом зачепив його автомобіль, збиток був невеликий пошкоджена передня частина ближче до правого крила, в автомобіля обвинуваченого - пошкодження задньої частини, склалося враження, що водій під дією сп`яніння, з огляду на рух транспортного засобу. Він вийшов із свого автомобіля аби оцінити характер механічних ушкоджень, та при цьому говорив частково англійською та частково українською мовами (є уродженцем та громадянином Франції), намагаючись дізнатися причину створення обвинуваченим ситуації на дорозі. Обвинувачений вийшов із свого автомобіля, поводив себе агресивно та одразу вдарив його рукою в область обличчя, від удару впав на землю. Коли підвівся із землі, обвинувачений сів в свій автомобіль та почав від`їжджати в напрямку міста, він намагався завадити його від`їзду, став попереду та казав йому, аби той дочекався поліції. Обвинувачений зупинився, вийшов з автомобіля та вдруге наніс йому декілька ударів в обличчя, від чого він впав та втратив свідомість. Повторно обвинувачений намагався поїхати з місця події, він йому завадив. Удари з боку обвинуваченого наносились професійно, умисно, останній не подивився на те, що він, ОСОБА_10 , є особою похилого віку, крім того, має інвалідність. В подальшому, працівникам поліції обвинувачений казав про те, що він, ОСОБА_10 , впав сам. На місці події був свідок, сусід, який допомагав йому вставати із землі. Було викликано швидку, працівників поліції. По приїзду швидкою йому пропонувалася госпіталізація, проте він відмовився, так як не міг одночасно їхати в лікарню та в поліцію. Самостійно про ДТП не повідомляв, так як важливішим для нього було спричинення йому тілесних ушкоджень з боку обвинуваченого. Від ударів на обличчі було кілька синців, боліла голова, забита потилиця, і як наслідок порушення сну. Обвинуваченим завдано близько 10 ударів обома руками, удари наносились серійно. З приводу отриманих тілесних ушкоджень звертався до медичних закладів, проходив СМЕ. На запитання суду пояснив, що ні в його автомобілі, ні в автомобілі обвинуваченого пасажирів не було, дружину обвинуваченого на місці події не бачив. Йому не зрозуміла поведінка обвинуваченого вона була невиправданою, не може пояснити факт нанесення останнім йому тілесних ушкоджень, вважає, що це могло б бути простим інцидентом без наслідків. При призначенні покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду, із врахуванням того, що обвинувачений не вибачився та не пропонував йому примиритися.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що очевидцем події за участю обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_17 не була. Близько 13 год 00 хв 21.01.2020р. їй зателефонував сусід на ім`я ОСОБА_18 , попросив її вийти на дорогу, де сталася подія (неподалік її дому, в провулку). Зі слів сусіда, останній повідомив про те, що сталася бійка. Коли прийшла на місце бачила, що в ОСОБА_17 була подряпина на лобі, він був збентежений, одразу приїхала швидка допомога, яку викликали сусіди, у потерпілого був високий тиск, вони викликали поліцію. Зі слів відомо, що водій здавав назад, виїжджав зправа, йому почав сигналити ОСОБА_17 , той трохи вдарив його, ОСОБА_17 , автомобіль, вийшов з машини та вдарив самого потерпілого, ОСОБА_17 почав фотографувати на що чоловік вийшов та вдарив ОСОБА_17 ще раз. На запитання суду пояснила, що потерпілий не казав про те, що втрачав свідомість, обвинуваченого на місці не було. Потерпілий казав про те, що йому все болить, має безсоння та головні болі, проходив СМЕ.

Допитана в судовому засіданні свідок сторони захисту ОСОБА_15 пояснила, що обвинувачений є її чоловіком, в день події 21.01.2020р. знаходилась в автомобілі Фольксваген разом з чоловіком, ОСОБА_14 , сиділа на задньому пасажирському сидінні позаду водія в телефоні. Заїхали до батька чоловіка, щоб передати ліки. Щоб виїхати, необхідно було здати назад, їм заважав автомобіль. Почули різкий сигнал, одразу зупинилися, чоловік вийшов з автомобіля, подивився, що все нормально. Вона з автомобіля не виходила. Потерпілий, який першим вийшов зі свого автомобіля, почав кричати на незрозумілій мові, чоловік сів в автомобіль та хотів завершити маневр аби поїхати, проте потерпілий забіг наперед, не даючи їм змогу руху, махав руками, кричав, бив по капоту автомобіля, потім вдарив себе - наніс собі удар правою рукою в праву щелепу, та впав на капот, з`їжджаючи донизу. Чоловік вийшов з автомобіля, підняв потерпілого, відвів в сторону. В подальшому, чоловік сів в автомобіль, здав назад, і вони поїхали на роботу, поліцію не чекали. Через дві години подзвонили з поліції та повідомили про необхідність приїхати до відділку поліції на вул. Л. Українки. Вона разом з чоловіком їздила до відділку поліції. Поліцейські оглянути їх автомобіль на предмет ДТП, вм`ятин не було, чоловік надавав пояснення, в неї пояснення не відбиралися, ОСОБА_14 розповів про всі обставини події. На її думку, потерпілий отримав тілесні ушкодження об капот автомобіля, ОСОБА_14 потерпілому тілесних ушкоджень не наносив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що працює лікарем виїзної бригади НКП «Центр екстреної медичної допомоги», був на місці події за викликом, що надійшов з диспетчерської. Факт ДТП та безпосередньо конфлікт між учасниками не бачив. Коли приїхав, бачив бус світлого кольору (пошкоджень на ньому не бачив), біля якого стояв потерпілий, ймовірно громадянин Франції з жінкою, потерпілий був у збудженому стані, пояснював, що мала місце ДТП з вини іншого водія, яким не дотримано ПДР, в результаті чого сталося зіткнення, з подальшим виникненням конфлікту між ним та водієм, в ході якого потерпілому було нанесено удар в грудну клітину та удар по голові. Від отриманих травм в нього були садна на голові, жалівся на біль в грудній клітині. Потерпілий доступно спілкувався на російській мові. Потерпілого обстежили в машині швидкої допомоги, встановили забій м`яких тканин голови. Від госпіталізації до травмпункту для проведення медичного обстеження потерпілий відмовився та залишився на місці події. На запитання прокурора пояснив, що характер нанесення ушкоджень потерпілому виражався в пошкодженні м`яких тканин голови у вигляді саден на голові, болем при пальпації грудної клітини потерпілого внаслідок отриманого удару, більше ніяких тілесних ушкоджень у потерпілого видно не було, швидка медична допомога в тому випадку не потрібна була, травми у потерпілого були внаслідок сторонніх дій, не внаслідок ДТП. Обвинуваченого на місці не бачив, зі слів потерпілого, обвинувачений після конфлікту залишив місце ДТП, сів в машину та поїхав. На запитання суду пояснив, що бачив жінку поруч із потерпілим, остання розмовляла з ним та з потерпілим, підтверджувала факт конфлікту та нанесення потерпілому тілесних ушкоджень. За результатами виклику ним складалася картка виклику швидкої допомоги, із зазначенням даних пацієнта, часу, дати надходження виклику, часу прибуття за викликом, часу повернення з місця виклику, результатів обстеження, характеру травм.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що є працівником УПП в Житомирській області. 21.01.2020р. отримали виклик про тілесні ушкодження. По приїзду на місце виклику (приїхали хвилин через 5-10) було виявлено потерпілого ОСОБА_10 , який повідомив про те, що обвинуваченим під час словесного конфлікту нанесено йому тілесні ушкодження, а саме удар по обличчю, на місці була швидка медична допомога. Була на місці дружина потерпілого, з нею спілкувалися теж, остання здійснювала повний переклад інформації потерпілого. Видимих ушкоджень у потерпілого не було, скаржився на головні болі, погане самопочуття, запаморочення. Обвинуваченого на місці події не було, його особу встановлено за перевіркою по базі даних, за реєстрацією автомобіля. ОСОБА_14 сам приїхав до відділку поліції на Л. Українки, 17 та надавав пояснення. Потерпілий разом з дружиною їздили на службовому авто до відділку, для написання заяви про заподіяні йому тілесні ушкодження. На запитання сторони захисту пояснив, що на місці не було транспортних засобів, в повідомленні, що надійшло на адресу поліції, про ДТП не вказувалося, номерні знаки автомобіля ОСОБА_14 надав потерпілий ОСОБА_10 , на їх екіпаж повідомлень з приводу ДТП від Заблоцького не надходило. Потерпілий був схвильований та обурений такою поведінкою.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.02.2020 року, за номером кримінального провадження №0000575 внесено відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_10 по факту заподіяння йому 19.01.2020р. невідомою особою тілесних ушкоджень за адресою у АДРЕСА_2 в ході раптово виниклого конфлікту. Суд вважає, що слушними є покликання захисника про те, що у витязі з ЄРДР невірно зазначено дату події, а саме 19.01.20 замість 21.01.20р., проте суд не вважає дане порушення істотним і таким, що суттєво впливає на доказування часу вчинення правопорушення. На переконання суду дана невідповідність виникла внаслідок технічної помилки працівника поліції при первинному внесенні інформації до відповідної бази. Факт того, що подія відбулась саме 21.01.2020р. визнавався всіма учасниками події, в тому числі самим обвинуваченим, підтверджується також викликом швидкої саме 21.01.2020р. та відповідними письмовими документами.

Згідно рапорту Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 21.01.2020 року о 13:49 отримано заяву та зареєстровано ЄО за №2982 від 21.01.2020 року, заявник заклад охорони здоров`я, працівник ОСОБА_21 повідомив, що приїхав на виклик в АДРЕСА_3 , іноземцю ОСОБА_22 нанесли тілесні ушкодження н.о., відмовляється від госпіталізації, повідомляючи, що потрібен наряд поліції.

Згідно рапорту поліцейського взводу №1 роти №1 БУПП в Житомирській області ДПП капрала поліції ОСОБА_23 від 21.01.2020 року, знаходився на службі 21.01.2020р. в складі екіпажу Граніт-103 спільно із рядовим поліції ОСОБА_20 . Близько 13 год 50 хв отримали виклик на службовий планшет «Інші тілесні ушкодження», за адресою у м. Житомирі, вул. Кривий Брід, 11/12. Прибувши за адресою, було виявлено громадянина Франції ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який повідомив, що невідома особа нанесла йому тілесні ушкодження, по прибуттю на місці працювала ШМД 10 бригада 1 підстанція, старший ОСОБА_24 . Після чого було проведено патрулювання прилеглих територій та виявлено ОСОБА_14 , на якого вказав заявник. Вищевказаних осіб було запрошено до ЖМВП, для з`ясування всіх обставин по даному факту. Спецзасоби та фізична сила не застосовувалися.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.02.2020 року, ОСОБА_22 просить прийняти міри згідно чинного законодавства України до невідомого йому громадянина, який 21.01.2020р. близько 13 год 49 хв за адресою у АДРЕСА_3 спричинив йому тілесні ушкодження. Підстав для визнання недопустимим доказом як про це клопоче захисник суд не вбачає.

Посвідкою на постійне проживання в Житомирській області серії НОМЕР_2 від 25.04.2012р. (безстрокова) підтверджено, що громадянин Франції, уродженець м. Париж, в 2011 році прибув до м. Житомира, зареєстрований за адресою в АДРЕСА_4 .

Як вбачається з акту судово медичного обстеження за №150 від 22.01.2020 року, при судово медичному обстеженні у ОСОБА_10 , направленого слідчим 21.01.2020р., виявлено синці та садно на обличчі, садна на обох верхніх кінцівках, які утворилися від дії тупих твердих предметів, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженим та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Постановою слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції від 24.02.2020р. про залучення перекладача ОСОБА_12 залучено як перекладача в кримінальному провадженні №0000575 від 14.02.2020р.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту та таблиць зображень до нього від 24.02.2020 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_10 , останній в присутності перекладача розповів про обставини події, що мали місце 21.01.2020р., показав та відтворив на статисті в присутності понятих механізм нанесення йому тілесних ушкоджень - в ході конфлікту йому було нанесено близько 10 ударів кулаками обох рук в обличчя, він почав закривати обличчя руками та отримав декілька ударів по рукам, після чого впав на ґрунтове покриття. Підстав для визнання протоколу недопустимим доказом як про це клопоче захисник та істотних порушень ст.ст.104, 240 КПК України суд не вбачає.

Згідно висновку судово-медичної експертизи за №407 від 27.02.2020 року, проведеної на підставі постанови слідчого СВ Житомирського ВП про призначення судово-медичної експертизи від 25.02.2020р., на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_10 , протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 із наданою таблицею зображень, враховуючи обставини справи, вказані в постанові про призначення судово-медичної експертизи, у ОСОБА_10 виявлено: синці та садно на обличчі, які утворились від дії тупих твердих предметів, найбільш вірогідно від ударів такими по обличчю; садна на обох верхніх кінцівках, які утворилися від дії тупих твердих предметів, найбільш вірогідно при падінні на поверхні з положення стоячи. Дані тілесні ушкодження могли виникнути в термін та за обставин, вказаних потерпілим, як зазначено в постанові про призначення судово-медичної експертизи, протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 , відносяться до легких тілесних ушкоджень. Підстав для визнання доказу недопустимим суд не вбачає.

Згідно копії картки виклику швидкої медичної допомоги за №101 від 21.01.2020р., о 13 год 41 хв прийнято виклик за адресою у АДРЕСА_2 . На місце прибула бригада ШМД №10 відділення №1, о 13 год 50 хв., лікар ОСОБА_19 , скарги на біль в ділянці правої скроні, збудження, недомогання. Попередній діагноз: забій м`яких тканин правої скроневої ділянки, ситуаційна стресова реакція, цукровий діабет, гіперглікемічний стан. Повідомив, що під час маневрування інша машина та авто пацієнта зіткнулись, виник конфлікт, бійка, пацієнта вдарили 2 рази по голові. В ході огляду виявлено в правій скроневій ділянці садно, набряк м`яких тканин, біль при пальпації. Від медичної допомоги та госпіталізації відмовився, попросив викликати поліцію, повідомлено 102, на прохання поліції перебували на місці події.

Дорученням прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_8 слідчому СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенанту поліції ОСОБА_25 , в порядку ст. 36 КПК України, доручено повідомити ОСОБА_14 , підозрюваного у кримінальному провадженні за №0000575 від 14.02.2020р., про закінчення досудового розслідування; у відповідності до ст. 290 КПК України повідомити потерпілого ОСОБА_10 про відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження та їх право на ознайомлення з даними матеріалами, відповідно до ст. 290 КПК України.

Згідно письмового повідомлення слідчого СВ Житомирського ВП лейтенанта поліції ОСОБА_25 , адресованого ОСОБА_14 , 27.02.2020р. повідомлено про завершення досудового розслідування, відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Протоколом про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 27.02.2020р., ОСОБА_14 ознайомлено з матеріалами 27.02.2020р., підтверджено підписом та резолюцієї «ознаемлений» що обвинуваченим не заперечується, лише звертає увагу, що це відбулось не в приміщенні поліції.

За письмовим повідомленням ОСОБА_14 від 27.02.2020р., останній повідомляє про те, що сторона захисту не володіє речовими доказами чи матеріалами, які згідно ч. 6 ст. 290 КПК України необхідно надавати для ознайомлення стороні обвинувачення.

Доводи сторони захисту про те, що 27.02.2020р. ОСОБА_14 офіційно не відвідував слідчого в приміщенні Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області та/або прокурора в приміщенні Житомирської місцевої прокуратури фактично підтверджено відповіддю начальника Житомирського РУП за №208а/з від 04.08.2021р. про те, що 27.02.2020р., відповідно до Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Житомирського РУП, факт відвідування ОСОБА_14 не знайшов свого підтвердження; відповіддю начальника Управління поліції охорони в Житомирській області за №6084/43/25/03-2021 від 08.10.2021р. про те, що у журналі реєстрації відвідувачів прокуратури за 27.02.2020р. прізвище ОСОБА_26 відсутнє.

Суд не вбачає належних підстав для визнання всіх доказів, зібраних під час досудового розслідування, недопустимим, таким чином клопотання адвоката ОСОБА_13 від 08.05.2023р. суд залишає без задоволення.

Стороною захисту на підтвердження непричетності обвинуваченого ОСОБА_14 до нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та на спростування вини обвинуваченого надано висновок експерта №1121 від 12.06.2020р. та супровідний лист до нього. Так, згідно висновку виявлені при судово-медичній експертизі у ОСОБА_10 тілесні ушкодження утворилися від тупих твердих предметів, що не залишили після себе будь-яких характерних ознак, що дозволили б їх ідентифікувати, і могли утворитись за обставин, вказаних ОСОБА_14 .

Надаючи оцінку вказаному висновку експертизи, проведеної в порядку ст.ст.242,243 КПК України з ініціативи захисту, суд звертає увагу на наступне.

Так, звертаючись для проведення експертизи до відповідної установи, адвокатом ОСОБА_13 в якості додатків до клопотання від 12.06.2020р. установі надано: копію договору про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер, технічні характеристики кузова автомобіля Фольксваген Т4 (Транспортер), додатки в кількості всього 4 (а.с.38 Т.2). Проте, зміст висновку експерта дозволяє дійти висновку, що експертом досліджено і повністю покладено в основу самого даного висновку інший висновок експерта - №407 від 27.02.2020року. Разом з тим, такий висновок №407 експерту ОСОБА_27 12.06.2020р. не надавався, що прямо підтверджено адвокатом в додатках. Більш того, висновок експерта ОСОБА_27 взагалі не містить в собі будь-яких висновків або ж міркувань, або ж досліджень для вирішення питань, що мають істотне значення для кримінального провадження. Сама дослідницька частина висновку №1121 від 12.06.2020р. зводиться виключно до повного цитування і копіювання висновку експерта №407 від 27.02.2020р. Експертом ОСОБА_27 не наведено будь-якого аналізу, на підставі чого і в зв`язку з якими виявленими ним як експертом обставинами він дійшов відповідного висновку, в тому числі і посилання на наданий захисником перелік технічних характеристик автомобіля, які взагалі не проаналізовано та не враховано.

Крім того, в клопотанні про призначення експертизи стороною захисту в якості вихідних даних експерту зазначені показання ОСОБА_14 про те, що «…потерпілий самостійно почав заподіювати собі тілесні ушкодження, контактуючи головою з виступаючими деталями автомобіля». В той же час, будучи допитаним в якості обвинуваченого в судовому засіданні 30.09.2022р., ОСОБА_26 дав показання про те, що потерпілий удар в лице наніс сам собі кулаком.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В ході судового розгляду судом неодноразово ставилось на обговорення учасників провадження питання виклику даного експерта для надання роз`яснень, а також вносилось на розгляд учасників питання щодо необхідності призначення судової експертизи, проте клопотань з цього приводу від сторін не надійшло і проти виклику експерта сторона захисту заперечила.

Не було в ході судового розгляду заявлено і клопотань про надання органу досудового розслідування судового доручення для проведення відтворення обстановки і обставин події з обвинуваченим ОСОБА_14 , який, звертаючись як сторона захисту з клопотанням про проведення експертизи, виклав в ньому свою версію подій. А саме: (а.с. 38 Т.2) «…у вказаний день та час ОСОБА_10 після словесного конфлікту самостійно почав заподіювати собі тілесні ушкодження, контактуючи головою із виступаючими деталями передньої частини автомобіля Фольксваген Т4 (Транспортер), зокрема, капоту, решітки радіатора, із подальшим падінням на дорожнє покриття».

Зазначення у висновку експертизи №407 від 27.02.2020р. на аркуші 2 зворот про те, що 22.01.2020р. ОСОБА_28 було оглянуто експертом СМЕ ОСОБА_29 та складено акт №150 суд вважає технічною опискою, оскільки з дослідженого акту СМЕ №150 від 22.01.2020р. вбачається, що на підставі направлення слідчого від 21.01.2020р. експертом було оглянуто, обстежено та опитано в цей день саме потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документованого посвідкою на проживання НОМЕР_3 .

Суд не покладає в основу вироку показання обвинуваченого ОСОБА_14 про те, що тілесні ушкодження потерпілому він не наносив, так як дана версія подій суперечить послідовним і незмінним протягом усього досудового розслідування та судового розгляду показанням потерпілого, свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які хоча і не були очевидцями події ударів, але особисто підтвердили наявність тілесних ушкоджень у потерпілого та його схвильований стан. Їх показання логічні та узгоджуються між собою та з іншими об`єктивними доказами, крім того версія обвинуваченого суперечить також висновку експертизи. Про обставини побиття потерпілий особисто розповів свідкам по справі, одразу була викликана поліція, швидка допомога, повідомивши детально про обставини побиття, в подальшому відтворив ці обставини в ході розслідування. Суд відхиляє доводи обвинуваченого про непричетність до заподіяння тілесних ушкоджень, а показання свідка з боку захисту ОСОБА_15 не покладаються судом в основу вироку і відхиляються, оскільки вона є дружиною обвинуваченого і може бути зацікавленою особою. Обрану версію подій суд вважає реалізацією обвинуваченим свого права на захист.

Також, при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності вини «поза розумним сумнівом», що має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, про що вказано у п. 54 рішення ЄСПЛ по справі «Козинець проти України» від 06.12.2007р.

Оцінивши зазначені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні даного кримінального правопорушення, і ці умисні дії кваліфікує за ст.125 ч.1 КК України як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень.

Обираючи вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії кримінального проступку, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Так, обтяжуючою покарання обвинуваченого обставиною суд визнає вчинення кримінального проступку щодо особи похилого віку. Пом`якшуючих покарання обставин судом не встановлено.

Крім того, суд також враховує і те, що ОСОБА_14 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив кримінальний проступок, на обліку в психіатра, лікаря - нарколога не перебуває, його соціальні зв`язки одружений, на утриманні має неповноліттю дитину, за місцем проживання характеризується нейтрально, враховуючи думку прокурора, потерпілого, сторони захисту, висновок органу пробації про середній рівень небезпеки, середній рівень ймовірності вчинення повторного правопорушення, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_14 можливе із призначенням покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді штрафу в максимальному розмірі.

Разом з тим, враховуючи, що з дня вчинення кримінального проступку пройшло більше 3 років, а відповідно до ст.49 ч.1 п.1 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, і до набрання вироком законної сили минуло 2 роки, суд приходить до висновку про необхідність звільнення обвинуваченого від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся. Арешт на майно не накладався. Речові докази відсутні. Судові витрати відсутні. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_14 по вказаному кримінальному провадженню не обирався.

Керуючись ст.ст.368, 369, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_14 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850грн.

На підставі ст.49, ст.74 ч.5 КК України звільнити ОСОБА_14 від покарання, призначеного за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 30 днів, починаючи з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору, представнику потерпілого, захиснику, направити потерпілому.

Головуючий суддя ОСОБА_1