Справа № 534/557/23
Провадження № 1-кс/534/311/23
УХВАЛА

про виправлення описки у судовому рішенні

12.07.2023 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

в складі головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з власної ініціативи питання щодо виправлення описки в ухвалі Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.06.2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України,

в с т а н о в и в:

27.06.2023 року Комсомольським міським судом Полтавської області у кримінальному провадженні № 0000213 від 26.03.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, було винесено ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У ході виготовлення вищевказаного тексту ухвали суду, була допущена описка у мотивувальній частині між шостим та сьомим абзацом помилково не вказано «26.03.2023 близько 17:00 години, ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 153 КК України, перебуваючи біля 1 під`їзду будинку АДРЕСА_1 , побачив раніше не знайому малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, вчинених щодо особи яка не досягла чотирнадцяти років.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, усвідомлюючи, що потерпіла не досягла чотирнадцятирічного віку, попрямував за малолітньою ОСОБА_4 , зайшовши за нею до приміщення 1 під`їзду будинку АДРЕСА_1 .

Перебуваючи на 1 поверсі вказаного під`їзду ОСОБА_3 підійшов до потерпілої та лівою рукою схопив за шию, і почав наносити їй тілесні ушкодження в область черева, тим самим завдавши малолітній ОСОБА_4 умисні удари, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, а також в область голови, завдавши не менше двох ударів, спричинивши їй наступні тілесні ушкодження: рубця в тім`яній ділянці голови, який явився слідством загоєння рани, струсу головного мозку, котрі згідно висновку експерта № 561 від 07.06.2023 за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Одночасно ОСОБА_3 словесно примушував малолітню ОСОБА_4 вступити з ним в оральний статевий акт, після отримання відмови продовжив наносити їй тілесні ушкодження, силою перемістив під сходи під`їзду, поваливши на підлогу зняв з потерпілої куртку, та намагався подолати опір ОСОБА_4 , з метою вчинення дій сексуального характеру відносно малолітньої.

У цей час на місце вчинення злочину підійшла ОСОБА_5 , у зв`язку з чим ОСОБА_3 з причин, що не залежали від його волі не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, припинив свої злочинні дії та втік з місця вчинення злочину.

26.03.2023 близько 17:05 години, ОСОБА_3 перебуваючи на 1 поверсі 1 під`їзду будинку АДРЕСА_1 , побачив раніше незнайому ОСОБА_5 , після чого у нього виник протиправний умисел на заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_3 діючи з прямим умислом, завдав ОСОБА_5 один удар в ліве вухо, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: перихондриту лівої вушної раковини, які згідно висновку експерта № 444 від 03.05.2023, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.»

Оскільки дані відомості не вказані, постала необхідність виправлення описки у вищезазначеній ухвалі Комсомольського міського суду Полтавської області.

Судом з власної ініціативи винесено на розгляд питання про виправлення описки, допущеної в ухвалі Комсомольського міського суду Полтавської області.

Відповідно до ч.2 ст.379 КПК України розгляд питання про виправлення описки проведено без участі учасників судового провадження.

Розглянувши питання про виправлення описки, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що допущена описка підлягає виправленню.

Відповідно до ч.1ст.379КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Враховуючи, що описка допущена помилково, суд вважає, що дана описка підлягає виправленню, що сприятиме виконанню ухвали та не призведе до погіршення становища сторін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.371,379 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Виправити описку в ухвалі Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.06.2023 року у кримінальному провадженні № 0000213 від 26.03.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України. та викласти мотивувальну частину ухвали у такій редакції «До Комсомольського міського суду Полтавської області звернулась прокурор Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_6 із клопотанням, в якому порушує питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_3 , строком на 60 днів.

Продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вмотивовано прокурором тим, що Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області розглядається кримінальне провадження № 0000213 від 26.03.2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , підготовче засідання у кримінальному провадженні не призначено, а дія ухвали слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 18.05.2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується 27.06.2023 роком

У досудовому розслідування встановлено, що 26.03.2023 близько 17:00 години, ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 153 КК України, перебуваючи біля 1 під`їзду будинку АДРЕСА_1 , побачив раніше не знайому малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, вчинених щодо особи яка не досягла чотирнадцяти років.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що потерпіла не досягла чотирнадцятирічного віку, попрямував за малолітньою ОСОБА_4 , зайшовши за нею до приміщення 1 під`їзду будинку АДРЕСА_1 .

Перебуваючи на 1 поверсі вказаного під`їзду ОСОБА_3 підійшов до потерпілої та лівою рукою схопив за шию, і почав наносити їй тілесні ушкодження в область черева та обличчя. Одночасно ОСОБА_3 словесно примушував малолітню ОСОБА_4 вступити з ним в оральний статевий акт, після отримання відмови продовжив наносити їй тілесні ушкодження, силою перемістив під сходи під`їзду, поваливши на підлогу зняв з потерпілої куртку, та намагався подолати опір ОСОБА_4 , з метою вчинення дій сексуального характеру відносно малолітньої.

У цей час на місце вчинення злочину підійшла ОСОБА_5 , у зв`язку з чим ОСОБА_3 з причин, що не залежали від його волі не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, припинив свої злочинні дії та втік з місця вчинення злочину.

26.03.2023 близько 17:00 години, ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 153 КК України, перебуваючи біля 1 під`їзду будинку АДРЕСА_1 , побачив раніше не знайому малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, вчинених щодо особи яка не досягла чотирнадцяти років.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, усвідомлюючи, що потерпіла не досягла чотирнадцятирічного віку, попрямував за малолітньою ОСОБА_4 , зайшовши за нею до приміщення 1 під`їзду будинку АДРЕСА_1 .

Перебуваючи на 1 поверсі вказаного під`їзду ОСОБА_3 підійшов до потерпілої та лівою рукою схопив за шию, і почав наносити їй тілесні ушкодження в область черева, тим самим завдавши малолітній ОСОБА_4 умисні удари, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, а також в область голови, завдавши не менше двох ударів, спричинивши їй наступні тілесні ушкодження: рубця в тім`яній ділянці голови, який явився слідством загоєння рани, струсу головного мозку, котрі згідно висновку експерта № 561 від 07.06.2023 за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Одночасно ОСОБА_3 словесно примушував малолітню ОСОБА_4 вступити з ним в оральний статевий акт, після отримання відмови продовжив наносити їй тілесні ушкодження, силою перемістив під сходи під`їзду, поваливши на підлогу зняв з потерпілої куртку, та намагався подолати опір ОСОБА_4 , з метою вчинення дій сексуального характеру відносно малолітньої.

У цей час на місце вчинення злочину підійшла ОСОБА_5 , у зв`язку з чим ОСОБА_3 з причин, що не залежали від його волі не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, припинив свої злочинні дії та втік з місця вчинення злочину.

26.03.2023 близько 17:05 години, ОСОБА_3 перебуваючи на 1 поверсі 1 під`їзду будинку АДРЕСА_1 , побачив раніше незнайому ОСОБА_5 , після чого у нього виник протиправний умисел на заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_3 діючи з прямим умислом, завдав ОСОБА_5 один удар в ліве вухо, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: перихондриту лівої вушної раковини, які згідно висновку експерта № 444 від 03.05.2023, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 , підтримала клопотання своє клопотання та зазначаючи про наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наполягала на застосуванні до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому зазначила про наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Підозрюваний ОСОБА_3 в судовому засіданні просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_7 , в судовому засіданні, просила відмовити у задоволенні клопотання, пояснила те, що підозрюваний не має намір переховуватися, просила застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши думки прокурора, підозрюваного, його захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, надавши оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення , враховуючи, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.4 ст.176, ст.177 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається з представлених суду матеріалів, в провадженні відділення поліції №2 Кременчуцького відділу поліції ГУ НП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000213 від 26.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України.

26.03.2023 в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний протокол, та 27.03.2023 останньому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України.

В межах зазначеного кримінального провадження о 13 год. 00 хв. 27.03.2023 ОСОБА_3 та його захиснику було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України.

Копія клопотання та копії доданих до нього матеріалів вручена підозрюваному ОСОБА_3 та його захиснику 27.03.2023 о 14 год. 00 хв., з дотриманням вимог ч.2 ст.184 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин (п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»), аналогічний правовий висновок викладено також у справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18), та у інших справах.

Враховуючи зазначені критерії, докази, додані до клопотання та пояснення учасників судового провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра є обґрунтованою.

За змістом ст.194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Проаналізувавши приєднані до клопотання слідчого матеріали досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що наведені вище докази, доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке відносяться до особливо тяжкого злочину.

Одночасно, слідчий суддя зазначає, що у відповідності до ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей.

В якості підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу слідчий у внесеному клопотанні посилається на наявність ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення. Наявність зазначених ризиків була підтримана прокурором у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 12 КК України інкриміноване ОСОБА_3 кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 152 КК України належить до особливо тяжкого злочину.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Слідчий суддя зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року у справі «Мамедова проти Росії», (пункті 74) Суд вказував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.

Згідно зазначених норм, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При розгляді питання про необхідність взяття під варту судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи і, зокрема, такі фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Оцінивши всі обставини в їх сукупності, у відповідності до вимог ст.178 КПК України, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого підлягає задоволенню. Лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти можливого переховування, наявність ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України ,що доведені під час розгляду клопотання, що виключає можливість застосування до ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу.

Слідчим суддею вивчалась можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Проте, з урахуванням особи підозрюваного, відсутності у нього законних джерел доходів, застосування таких не буде дієвим. З аналогічних підстав слідчий суддя вважає неспроможними обґрунтування щодо доцільності застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Вік обвинуваченого, його стан здоров`я, сімейне та матеріальне становище не дає підстав для незастосування до нього такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Згідно із матеріалами справи підозрюваного ОСОБА_3 затримано в порядку ст. 208 КПК України, про що складено відповідний протокол.

Слідчий суддя дійшов висновку про недоцільність застосування застави відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні є обвинуваченим за скоєння злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Керуючись ст.ст.176-178,183,194, 205 КПК України, слідчий суддя,»

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення, а засудженим у той же строк з моменту її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1