Справа № 367/1911/23
Провадження по справі № 1-кп/367/645/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000156 від 13 січня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кальнеболота, Новоархангельського району, Кіровоградської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України,

в с т а н о в и в:

13 січня 2023 року, близько 09 години 30 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки Мазда 3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вулиці Павленка, в районі будинку №17 в місті Ірпінь, Бучанського району, Київської області, в напрямку від вулиці Соборної до вулиці Української, в порушення вимог пункту 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та пункту 2.3 д) ПДР України, відповідно до якого «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та в порушення пункту 12.1 ПДР України, згідно з яким «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», під час руху допустив виїзд керованого транспортного засобу за межі проїзної частини на тротуар смуги руху, де відбувся наїзд вищевказаного автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , яка рухалася в попутному напрямку із автомобілем, після чого відбулося зіткнення автомобіля із парканом домоволодіння АДРЕСА_3 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійної рани чола, перелому 5-7 ребер ліворуч, а також забою м`яких тканин попереково-крижовій ділянки. Описані ушкодження утворилися від дії тупого(их) предмету(ів), по давності можуть відповідати строку і обставинам, вказаним в постанові, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення переломів необхідний термін більше 21 дня.

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 2.3 б), д) та пункту 12.1 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 286 КК України, вину свою визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, повідомив, що стаж керування транспортними засобами має два роки. Просив при призначенні покарання не позбавляти його права керування. Стосовно цивільного позову в частині матеріальної шкоди не заперечував проти задоволення, щодо задоволення позову в частині моральної шкоди покладався на розсуд суду, однак вважає заявлений розмір спричиненої моральної шкоди занадто великим.

Потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що ОСОБА_5 відшкодував їй близько семи тисяч гривень, які були витрачені нею на лікування в лікарні, коли приїздив. Цивільний позов просила задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позові. При призначенні покарання просила не позбавляти обвинуваченого волі.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просила суд призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, відповідно до статті 75 КК України звільнити від призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік. Цивільний позов прокурор просила задовольнити частково в частині заподіяної матеріальної шкоди задовольнити в сумі 29 850 гривень 10 копійок та частково задовольнити моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.

На підставі частини 3 статті 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно доказів, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_3 правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, показання обвинуваченого, потерпілої, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за частиною 1 статті 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Аналізуючи зібрані по справі докази, які характеризують особистість обвинуваченого, суд вбачає наступне:

ОСОБА_5 не є особою з інвалідністю, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, характеризується за місцем проживання позитивно, про що також свідчать: довідки лікарів, характеристика з місця проживання, вимога щодо судимості та його свідчення.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, скоєного останнім.

Кримінальне правопорушення, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_5 , передбачене частиною 1 статті 286 КК України, відповідно до статті 12 КК України, віднесене до нетяжких злочинів.

Обставиною, яка згідно статті 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , є щире каяття.

Обставин, які згідно статті 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Судом при призначенні покарання враховуються вимоги статті 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на вищевикладені обставини, те, що обвинувачений визнав свою провину, щиро розкаявся, до кримінальної відповідальності не притягувався, частково відшкодував заподіяну шкоду потерпілій, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливо без ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 286 КК України у виді обмеження волі з застосуванням статті 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

Крім того, ч.1 ст. 286 КК України визначене обов`язкове додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк - 1 рік.

Потерпіла ОСОБА_6 звернулася до суду з цивільним позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину (а.с. 20-23), в якому просила суд стягнути з ОСОБА_5 на її користь матеріальну шкоду в сумі 33 350 гривень 10 копійок, завдану моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень 00 копійок. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення матеріальної шкоди, яка складається з витрат на лікування в сумі 5850 гривень 10 копійок, за пошкоджений верхній одяг, в який вона була одягнена, в сумі 3500 гривень 00 копійок, та оскільки вона є приватним підприємцем на єдиному податку, то до суми матеріальної шкоди входить також втрачений нею через втрату професійної працездатності дохід за три місяці після ДТП в сумі 24000 гривень 00 копійок. На підтвердження позовних вимог позивач посилалась на надані нею письмові докази. Щодо моральної шкоди, то позивач ОСОБА_6 посилалась на те, що їй спричинено моральну шкоду, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я в період лікування і по теперішній час, порушення нормальних життєвих зв`язків, громадського життя, стосунків з оточуючими, оскільки вона втратила пам`ять, страждає від постійного головокружіння, частково втратила здатність висловлювати свої думки, що має вплив на виконання її професійних обов`язків та спілкування. Крім того, від отриманих нею травм в неї з`явився шрам, який спричиняє їй неподобства та пригнічує її морально, пошкоджено два нижні передні зуба. Оскільки потерпіла й надалі через отримані травми потребує різного роду лікування, це становить додаткові витрати та моральні страждання, тому заподіяну моральну шкоду вона оцінює в 200 000 гривень, які просить стягнути з обвинуваченого.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, вивчивши цивільний позов ОСОБА_6 та додані до нього докази, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілої, думку прокурора, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи доведеність в судовому засіданні факту понесення ОСОБА_6 витрат на її лікування, що підтверджується копіями чеків про придбання медичних препаратів (а.с. 24-28), суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_5 на її користь матеріальної шкоди у розмірі 5850 гривень 10 копійок.

Стосовно вимог потерпілої в частині відшкодування їй обвинуваченим упущеної вигоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Водночас обов`язковою передумовою задоволення вимог про відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв`язок між діями винної особи та заподіянням збитків; протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків; вина. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками потерпілої особи.

Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи є наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно для ухвалення рішення про відшкодування упущеної вигоди протиправні дії винної особи мають бути єдиною і достатньою причиною неотримання позивачем доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані за звичайних обставин, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача одержання прибутку. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті позивачем для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально за звичайних обставин.

Отже, тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

В обґрунтування позовних вимог потерпілої ОСОБА_6 про стягнення упущеної вигоди в позовній заяві зазначено, що вона працює приватним підприємцем на єдиному податку, в період з січня 2023 року та по теперішній час не має змоги займатись підприємницькою діяльністю через свій стан, тому вимагає відшкодувати їй дохід, втрачений нею через втрату професійної працездатності за три поточних місяці після ДТП, тобто вказана сума розрахована виключно на припущеннях позивача про можливість отримання такого самого доходу за вказаний нею період. Жодних доказів на підтвердження вказаного розміру шкоди не подано. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення, тому суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення шкоди у вигляді упущеної вигоди немає.

Стосовно вимоги про відшкодування вартості пальто пуховика, пошкодженого в результаті ДТП, суд зазначає, що вказана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки документального підтвердження вартості одягу до суду не надано.

Щодо заявлених позовних вимог потерпіло ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Положенням статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи те, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілій вочевидь було завдано душевні страждання, суд, виходячи з наданих доказів, а також із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог потерпілої ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень. Що стосується решти заявленої суми відшкодування, на переконання суду вона не є доведеною позивачем у розумінні статті 81 ЦПК України, а цивільний позов не містить посилань ОСОБА_6 на те, з яких міркувань вона виходила, визначаючи саме такий розмір заподіяної їй моральної шкоди.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирати.

Судові витрати згідно частини 2 статті 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Арешт, накладений згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 січня 2023 року по справі №369/399/23 у відповідності до частини 4 статті 174 КПК України підлягає скасуванню, а речовий доказ після набрання вироком законної сили слід повернути власнику.

Керуючись статтями 50, 65-67, 75, 76, частиною 1 статті 286 КК України, статтями 100, 124, 126, 349, 368-370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального покарання, передбаченого за частиною 1 статті 286 КК України, та призначити основне покарання у виді 1 (ОДНОГО) року обмеження волі з додатковим покаранням - позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (ОДИН) рік.

Застосувати до ОСОБА_5 вимоги статті 75 КК України і звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк - 1 (ОДИН) рік.

На підставі статті 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , матеріальну шкоду в сумі 5850 гривень 10 копійок, моральну шкоду в сумі 100 000 гривень 00 копійок.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати за проведення судової експертизи №СЕ-19/111-23/6210-ІТ від 14 лютого 2023 року в сумі 1132 гривень 68 копійок, за проведення судової експертизи №СЕ-19/111-23/2741-ІТ від 07 лютого 2023 року в сумі 1510 гривень 24 копійки, за проведення судової експертизи №СЕ-19/111-23/2738-ІТ від 13 лютого 2023 року в сумі 1510 гривень 24 копійки, а всього 4 153 гривні 16 копійок, які підлягають перерахуванню до державного бюджету.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 січня 2023 року по справі №369/399/23 на автомобіль марки Mazdа 3, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речовий доказ автомобіль марки Mazdа 3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1