Справа № 522/8377/23
Провадження № 1-кп/522/2042/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000075 від 21.03.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, уродженця м. Рибниця Республіки Молдова, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився у приміщенні автомобільної мийки «Спакар», яка розташована за адресою: м.Одеса, вул. Каманіна, 16-А/2, та власником якої є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де проходив стажування в якості шиномонтажника.

Надалі, ОСОБА_3 , з метою заволодіння чужим майном, ввійшов в довіру до ОСОБА_5 та запропонував йому свою допомогу у закупівлі та заміні автомобільних шин на автомобілі марки «Toyota Camry», який належить останньому, на що ОСОБА_5 погодився.

В подальшому, ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_5 , що знайшов де купити автомобільні шини та запевнив його про необхідність внесення завдатку у розмірі 5000 гривень для підтвердження замовлення. 05.03.2023 року ОСОБА_5 , повністю довіряючи ОСОБА_3 , передав останньому через адміністратора ОСОБА_7 у приміщенні автомобільної мийки за адресою: АДРЕСА_3 , грошові кошти в розмірі 5000 гривень.

Надалі, ОСОБА_3 , реалізуючи свій прямий умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, 08.03.2023 року, перебуваючи у приміщенні автомобільної мийки, розташованої за вищевказаною адресою, зловживаючи довірою ОСОБА_5 , запевнив його, що замовлення автомобільних шин виконано та необхідно внести залишок грошових коштів у сумі 26615 гривень.

В свою чергу, ОСОБА_5 , повністю довіряючи ОСОБА_3 , через адміністратора автомобільної мийки ОСОБА_7 передав йому за адресою: АДРЕСА_3 , грошові кошти в сумі 26615 гривень.

В подальшому, ОСОБА_3 , фактично не маючи наміру купувати автомобільні шини, разом з грошовими коштами з місця вчинення кримінального проступку зник, розпорядившись ними на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 31615 гривень.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїв кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду такі встановлені обставини, а саме, що дійсно 05.03.2023 року запропонував власнику автомобільної мийки «Спакар» ОСОБА_5 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та де він проходив стажування у якості шиномонтажника, купити автомобільні шини та запевнив його про необхідність передачі йому грошових коштів на загальну суму 31615 гривень, не маючи намір їх купувати та повертати грошові кошти. У вчиненому розкаявся, просив суд призначити йому справедливе покарання.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Потерпілий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтвердив, що матеріальний збиток йому не відшкодовано, надав цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь матеріальної шкоди у розмірі 31615,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Призначення обвинуваченому покарання залишив на розсуд суду.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора, обвинуваченого, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки він заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

У відповідності до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст.67 КК України, не встановлені.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначати покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У вчиненому обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, на наркологічному обліку не значиться, однак матеріальний збиток потерпілому взагалі не відшкодував.

Також суд бере до уваги суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, зміст обвинувачення, яке складається з одного епізоду та те, шо обвинувачений ОСОБА_3 є раніше не судимою особою, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, у зв`язку з чим, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 , а також запобігання вчиненню нових проступків, можливе при призначенні йому покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Щодо цивільного позову суд зазначає наступне.

Потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 31615,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав позов у повному обсязі.

Згідно з ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Крім того, суд вважає, що потерпілим ОСОБА_5 доведено, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з вчиненням кримінального проступку.

При цьому суд враховує, що з огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

За таких обставин, враховуючи, що розмір матеріальної шкоди, завданої кримінальним проступком, підтверджується матеріалами кримінальної справи, обвинувачений вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди у судовому засіданні визнав у повному обсязі, цивільний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-371, 373, 374, 375, 376ttp:/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2664/ed_2019_01_11/pravo1/T124651.html?pravo=1#2664" title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 31615,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , матеріальну шкоду у розмірі 31615,00 грн. (тридцять одна тисяча шістсот п`ятнадцять гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.).

Речовий доказ: оптичний диск формату DVD-R «Axent» з відео файлом формату DAV, об`ємом 415 766 Кб від 08.03.2023 року, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1