Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/320/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 квітня 2023 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 06.06.2023 року.

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2023 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 06.06.2023 року.

Рішення суду мотивовано тим, що ризики, наведені прокурором у клопотанні про продовження строку тримання під вартою підтверджуються тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у складі організованої групи, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 не працює та не має офіційних доходів. У кримінальному провадженні не допитано потерпілих та свідків, не досліджено в повному обсязі речові та письмові докази.

Встановлені та доведені під час розгляду кримінального провадження обставини, які обґрунтовують продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 не змінилися.

Отже із врахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, оцінюючи суворість можливого покарання обвинуваченого, тяжкість висунутого обвинувачення, відсутність у обвинуваченого офіційних та законних доходів, суд дійшов висновку щодо існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на недопитаних свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або надати можливість служити у Збройних силах України.

В обгрунтування вимог посилається на те, що стороною обвинувачення не були надані обгрунтовані докази існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вказує, що продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд не надав належної оцінки, тому, що він має постійне місце проживання де зареєстрований. Має на утриманні дитину, працював, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, перебуває під вартою з 20.04.2020 року.

Посилається на відсутність належних та допустимих доказів його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 149 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

У Кіровському районному суді м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження № 0000036, стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2023 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 06.06.2023 року.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 стаття 177 КПК України визначено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 3 стаття 199 КПК України регламентовано, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, окрім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно вимог статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечити виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України,

Враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченого під вартою, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_6 не має офіційних та законних доходів, вчинив злочин, за який у разі доведення винуватості, передбачено покарання на строк до 15 років позбавлення волі, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, які не допитані та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, суддя районного суду під час розгляду клопотання прокурора дійшов правильного висновку, про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, не гарантує запобігання вказаним ризикам.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, про те що оскільки ОСОБА_6 не працює, не має постійного офіційного джерела доходу, наявні реальні підстави вважати, що обвинувачений залишаючись на свободі, може переховуватись від суду, вчинити нове кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, що вказує на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги, щодо незаконності подальшого утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 є необгрунтованими, такими що спростовуються матеріалами спарви.

Строк тримання ОСОБА_6 під вартою закінчується та місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

У матеріалах справи відсутні будь-які відомості відносно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи ОСОБА_6 викладені в апеляційній скарзі, про те, що місцевим судом не враховано, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання та квартиру у власності, має міцні соціальні зв`язки - неповнолітнього сина та позитивно характеризується, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання ОСОБА_6 на відсутність належних та допустимих доказів його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 149 КПК України, є передчасними, оскільки на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Отже, обставини, на які посилається сторона захисту, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційних скаргах не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 квітня 2023 року, слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 376, ч. 2 ст. 392, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 квітня 2023 року, якою стосовно ОСОБА_6 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 06.06.2023 року - залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4