Справа № 452/1374/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/82/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000448 від 26 вересня 2022 року, про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

законного представника ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_12 ,

апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 , заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_13 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно ч.1 п.1 та п.2 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_6 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасовано арешт на майно, накладений згідно ухвали слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 вересня 2021 року.

Вирішено питання речових доказів.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні в сумі 3 775 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять) грн. 64 коп. за проведення судових інженерно - транспортних експертиз стягнуто з ОСОБА_6 в користь держави.

Відповідно до вироку ОСОБА_6 25 вересня 2021 року, приблизно о 20 годині 10 хвилин поблизу будинку №57 по вул. Івана Франка у м. Рудки Самбірського району Львівської області, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ЗАЗ-DAEWOO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в котрому перевозив пасажирів: неповнолітніх ОСОБА_10 і ОСОБА_14 , та рухаючись ним від с. Підгайчики Самбірського району Львівської області, грубо порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.3, 1.5, 1.10 (в частині визначення термінів «дорожні умови», «дорожня обстановка»), Розділу 2 п.п. 2.3 б), д); Розділу 12 п.п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він, керуючи вказаним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, стану дорожнього покриття, не вибрав безпечної швидкості руху, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в результаті чого не справився з керуванням автомобіля та без причин технічного характеру допустив виїзд за межі дороги ліворуч в кювет, де відбулось перекидання та контактування автомобіля з деревом.

Внаслідок порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_6 , неповнолітня потерпіла ОСОБА_10 отримала, згідно висновку судово-медичної експертизи, забій головного мозку важкого ступеня по типу дифузно-аксонального ураження, геморагічний забій тім`яних долей обох півкуль головного мозку, субарахноїдальний крововилив, закритий перелом лобкової та сідничної кісток тазу зліва без зміщення фрагментів, забійне садно підборіддя, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, а неповнолітня потерпіла ОСОБА_14 отримала, згідно висновку судово-медичної експертизи, закритий вколочений перелом правого передпліччя в типовому місці зі зміщенням, який відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою довготривалості розладу здоров`я.

Рішення суду оскаржив заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій ОСОБА_6 , прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції с незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що твердження суду про те, що ОСОБА_6 на даний час не представляє підвищеної суспільної небезпеки, є голослівним.

Звертає увагу, що всупереч вимогам п.6 ч.3 ст. 314, ч.2 ст. 314-1 КІІК України суд ухвалою підготовчого судового засідання від 06.09.2022 не зобов`язав орган з питань пробації скласти досудову доповідь стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , не зважаючи на те, що злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, підпадає під визначення ч.2 ст. 314-1 КПК України, а обставини, передбачені ч.4 зазначеної статті, відсутні.

На думку сторони обвинувачення, рішення суду про застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_15 є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Апелянт вважає, що невиконання судом вимог ст. ст. 314, 314-1 КПК України щодо призначення досудової доповіді відповідно до ч.1 ст. 412 КІІК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що згідно з п.п. 3 та 4 ч.1 ст. 409 КК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

03 березня 2023 року захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому вказує, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, намагався в судових засіданнях частково відшкодувати потерпілій та її законному представнику ОСОБА_11 понесені ними матеріальні збитки, пропонуючи грошові кошти в певній сумі, від яких потерпілі відмовилися.

Наголошує, що цивільний позов до суду з вимогою відшкодування завданих збитків потерпілою стороною не заявлявся.

Вважає, що думку прокурора про небажання засудженого ОСОБА_16 відшкодувати понесені потерпілою стороною збитки є безпідставними, оскільки ОСОБА_6 одразу після ДТП перебував на лікуванні внаслідок отриманих ним травм, однак намагався відвідувати потерпілу у лікарні, звертався до її батьків з можливістю надання певних коштів на лікування, приносив до неї продукти харчування, проте не допускався до потерпілої її батьками, які відмовлялися брати кошти від ОСОБА_6 .

Вказує, що за ініціативи обвинуваченого, його бабцею ОСОБА_17 написано звернення до Рудківської міської ради з проханням перерахувати кошти на лікування потерпілої ОСОБА_10 , що і було зроблено. Також обвинуваченим було виготовлено та розповсюджено буклет з проханням допомоги потерпілій ОСОБА_10 , який розміщено на сайті в мережі інтернет та надано до церков і шкіл м.Рудки й за такою ініціативою ОСОБА_16 та його бабці ОСОБА_17 на рахунок законного представника поступили значні кошти на лікування ОСОБА_10 .

Водночас захисник стверджує, що ОСОБА_18 намагався перерахувати кошти, відвідував банки, однак на час спроби такої трансакції він повідомлявся про блокування рахунку, тому сторона захисту намагалась вручити законному представнику потерпілої готівкові кошти як до початку судових засідань так і під час проведення таких, що підтверджується звукозаписами та записами на відео.

На думку сторони захисту, судом правильно враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який навчається, за місцем проживання відносно нього компрометуючих відомостей не має, є особою молодого віку, раніше до відповідальності не притягався, щиро розкаявся та частково намагався відшкодували заподіяні ним збитки.

Захист вважає вирок суду в частині визначення покарання законним та справедливим, а призначене покарання достатнім та необхідним для виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових злочинів. Призначаючи покарання, суд не вийшов за межі санкції статті кримінального кодексу за якою обвинувачений притягнутий до кримінальної відповідальності

Зазначає, що звільняючи обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, суд врахував те, що останній вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнав, щиро розкаявся публічно просив вибачення у потерпілої та її законних представників.

На думку захисника, застосування до засудженого реального покарання є занадто суворим та таким, що на тривалий строк позбавить ОСОБА_6 волі, внаслідок чого він втратить соціальні зв`язки із суспільством, не зможе належним чином продовжувати навчання.

На заперечення апеляційної скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури захисник ОСОБА_9 зазначає, що судом враховані в повній мірі відомості про особу, у зв`язку із чим вирок суду в частині визначення покарання є законним та справедливим, та таким, що достатнім та необхідним для виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Вважає, що доводи заступника керівника Львівської облаcної прокуратури, наведені ним у апеляційній скарзі, про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і його особі є безпідставними.

Стверджує, що суд вірно призначив покарання ОСОБА_6 , оскільки позитивна характеристика обвинуваченого та відсутність фактів притягнення до відповідальності за порушення у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, можуть бути противагою суспільній небезпечності вчиненого ним протиправного діяння.

Щодо доводів про істотне порушення місцевим судом вимог процесуального закону, вказує, що відсутність досудової доповіді, з огляду на положення ст. 412 КПК України, у даному випадку не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки жоден із учасників не порушував перед судом питання про складання досудової доповіді для повноти соціально-психологічної характеристики ОСОБА_6 , а сторона захисту у суді першої інстанції з власної ініціативи надала значну кількість документів, що повною мірою характеризують його особу та стан здоров`я.

Не погоджуючись із вироком суду, представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначення покарання ОСОБА_6 та ухвалити у цій частині новий вирок: призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 статті 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Проте, 27 квітня 2023 року під час розгляду апеляційних скарги представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 повідомив про відмову від апеляційної скарги та подав відповідну заяву.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Захисник підозрюваного, обвинуваченого може відмовитися від апеляційної скарги тільки за згодою відповідно підозрюваного, обвинуваченого. Якщо рішення суду не було оскаржено іншими особами, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Оскільки представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 відмовився від поданої ним апеляційної скарги, апеляційне провадження слід закрити.

Заслухавши виступи прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 , законного представника ОСОБА_11 та представника потерпілих ОСОБА_12 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги прокурора, що оскаржуваний вирок суду є незаконним, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знайшли свого підтвердження під час перегляду апеляційним судом вироку суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Перевіривши в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції та інші матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вказані вимоги виконані судом першої інстанції належним чином.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції правильно врахував: особу обвинуваченого, який раніше не судимий, скоїв тяжкий злочин, позитивно характеризується по місцю проживання, є особою молодого віку, студентом 3-го курсу стаціонарної форми навчання Львівського аграрного університету, на даний час не представляє підвищеної суспільної небезпеки, його ставлення до порушень правил безпеки дорожнього руху та поведінку після вчинення кримінального правопорушення, думку неповнолітньої потерпілої ОСОБА_14 та її законного представника ОСОБА_19 , викладену в заяві до суду, згідно якої вони ніяких претензій до обвинуваченого не мають. Також, судом першої інстанції враховано, як обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_6 , зокрема щире каяття обвинуваченого у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої потерпілому шкоди, а також відсутність обставин, які обтяжуюті покарання.

Крім цього, під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 одразу після ДТП перебував на лікуванні внаслідок отриманих ним травм, попри це намагався відвідувати потерпілу у лікарні, звертався до її батьків з можливістю надання певних коштів на лікування, приносив до неї продукти харчування, проте не допускався до потерпілої її батьками, які відмовлялися брати кошти від ОСОБА_6 .

Також, згідно матеріалів справи за ініціативи обвинуваченого, його бабцею ОСОБА_17 написано звернення до Рудківської міської ради з проханням перерахувати кошти на лікування потерпілої ОСОБА_10 , що і було зроблено. Також обвинуваченим було виготовлено та розповсюджено буклет з проханням допомоги потерпілій ОСОБА_10 , який розміщено на сайті в мережі інтернет та надано до церков і шкіл м.Рудки й за такою ініціативою ОСОБА_16 та його бабці ОСОБА_17 на рахунок законного представника поступили значні кошти на лікування ОСОБА_10 .

Крім цього, 27 квітня 2023 року під час розгляду апеляційної скарги представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 повідомив про відмову від апеляційної скарги, оскільки погоджуються із винесеним рішенням та призначеним покаранням і жодних претензій до обвинуваченого з приводу відшкодування коштів не мають.

Також, під час розгляду в суді апеляційної інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 просив долучити до матеріалів справи довідку з місця навчання ОСОБА_6 , згідно якої останній навчається на другому курсі заочної форми для здобуття ним освіти першого (бакалаврського) рівня вищої освіти спеціальності 261 «Пожежна безпека», освітньо-професійна програма «Пожежна безпека» за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб у Львівському державному університеті безпеки життєдіяльності, а також довідку надану ВП «Лікарня Святого Пантелеймону» про те, що ОСОБА_20 , яка є матір`ю обвинуваченого, перебуває на стаціонарному лікуванні і потребує тривалого лікування та хірургічного втручання.

З огляду на вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції оцінивши в сукупності обставини справи, належним чином призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, із застосуванням ст. 75, 76 КК України.

Всупереч доводам в апеляційній скарзі прокурора суд першої інстанції під час призначення ОСОБА_6 покарання надав оцінку ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також наслідкам, що настали.

Апеляційний суд приходить до висновку, що саме основне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з подальшим звільненням від його відбування з випробуванням на строк 3 роки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, відповідає вимогам ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також сприятиме запобіганню вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

На переконання апеляційного суду саме такий вид та розмір покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості ОСОБА_6 . Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про неповноту судового розгляду з огляду на відсутність у кримінальному провадженні досудової доповіді представника персоналу органу пробації, апеляційний суду зазначає.

Пунктом 6 частини 3 статті 314 КПК передбачено, що в підготовчому судовому засіданні суд має право постановити ухвалу, якою доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених КПК України, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді (частина п`ята статті 314 КПК України).

Згідно із ч.2 ст. 314-1 КПК досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі. Досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Із зазначених норм закону випливає, що вирішення питання під час підготовчого судового засідання щодо складання досудової доповіді є дискреційним повноваженням суду, тобто його правом, яке обмежується винятковими випадками, коли складання такої досудової доповіді є обов`язковим.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін, клопотання про необхідність доручення представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь не заявляли.

Тому, доводи сторони захисту щодо неповноти судового розгляду через відсутність досудової доповіді, на переконання колегії суддів, не є спроможними.

Таким чином доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів визнає апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 необґрунтованою та підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 , у зв`язку з відмовою представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4