Справа № 694/1427/23
провадження № 1-кс/694/544/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2023 року м. Звенигородка

Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Звенигородка клопотання старшого слідчого СВ Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000827 від 05.08.2021,

в с т а н о в и в:

Старший слідчий СВ Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому просить накласти арешт на автомобіль марки «Hyundai Tycson» білого кольору 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначити місце зберігання вказаного майна на територій ВПД №1 Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, що за адресою: вулиця Соборна, 13, місто Тальне Черкаської області.

В обґрунтування клопотання посилається на те, щослідчим відділом Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000827, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Встановлено, що 05.08.2021 до слідчого відділу Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення старшого державного виконавця Тальнівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення, а саме що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ухиляється від виконання рішення суду.

З повідомлення про вчинення кримінального правопорушення встановлено наступне: 08.11.2018 державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам до відома та виконання. Боржник самостійно виконавчий документ не виконує та до відділу не з?являється, тому в діях боржника вбачається умисне ухилення від виконання зобов?язань, покладених на нього рішенням суду. 3 моменту відкриття державним виконавцем вживались заходи, необхідні для забезпечення реального виконання рішення суду. Вимоги державного виконавця від 17.01.2019 року та від 20.08.2020 року про пред?явлення боржником автомобіля для вилучення чи повідомлення про його місцезнаходження не виконані, жодних письмових чи усних причин невиконання не надано. На сьогодні боржник добровільно рішення суду не виконує, до відділу не з?являється, не вживає ніяких добровільних заходів для виконання рішення суду. Боржник попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від виконання рішення суду.

В ході досудового розслідування було з`ясовано, що ОСОБА_7 із 2010 року по квітень 2017 року, проживав із своєю співмешканкою ОСОБА_5 та під час спільного проживання із нею, а саме 16.11.2012 ОСОБА_7 придбав автомобіль марки «Hуundai Tucson» реєстраційний номер НОМЕР_3 .

05 березня 2016 року ОСОБА_7 передав у власність вищевказаний автомобіль своїй співмешканці ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №00242/01/7143/2016.

Відповідно до повідомлення тимчасово виконуючого обов`язки начальника територіального сервісного центру МВС №7143 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області №31/23/43-373 встановлено, що згідно Єдиного державного реєстру МВС автомобіль марки Hyundai Tucson, 2012 року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_4 був зареєстрований 16.11.2012 за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та 05.03.2016 перереєстрований за договором купівлі-продажу на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 04.06.2018 було встановлено, що ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом в якому просить усунути їй, ОСОБА_5 , перешкоди у користуванні та розпорядженні автомобілем марки «Hyundai Tycson» 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_5 , шляхом витребування у ОСОБА_7 вказаного автомобіля, посилаючись на те, що 05.03.2016 року на підставі договору купівлі - продажу автомобіля №000242/01/7143/2016 укладеного між нею та відповідачем ОСОБА_7 , вона набула право власності на автомобіль «Hyundai Tycson» 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_5 . Договір укладений в приміщенні територіального сервісного центру No145 РСЦ МВС в Черкаській області. 3 того часу вищевказаний автомобіль перебував у її володінні. Згідно досягнутої домовленості, вартість автомобіля вони визначили в розмірі 100000,00 грн., які були повністю передані відповідачу. 28 червня 2017 року коли позивачка знаходилась в автомобілі біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання. В цей час до автомобіля підійшов відповідач і застосувавши фізичне насильство відібрав у неї ключі, сів за кермо і поїхав у невідомому напрямку. 3 того часу місце знаходження автомобіля позивачці не відомо, що стало підставою звернення з даним позовом до суду.

Вищевказаним рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 04.06.2018 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом витребування його з чужого незаконного володіння було задоволено та прийнято рішення витребувати у ОСОБА_7 автомобіль марки Hyundai Tucson, 2012 року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_4 та передати його ОСОБА_5 .

У зв`язку із ухиленням ОСОБА_7 від виконання рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 04.06.2018, державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» 08.11.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Досудовим розслідуванням встановлено, що місцезнаходження даного автомобіля на даний час не відоме, тому з метою запобігання можливості його подальшого приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження та подальшому проведенню слідчих (розшукових) дій - виникла необхідність у накладені арешту на транспортний засіб «Hуundai Tucson» реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Старшим слідчим СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаської області ОСОБА_3 подана заява про проведення розгляду даного клопотання без його участі, в якій просить задовольнити подане клопотання.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою належним чином.

За наведених обставин, слідчий суддя вирішив за можливе розглядати дане клопотання без участі слідчого та власника майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 107 КПК України, рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим. Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, за виключенням вирішення питання про проведення негласних (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Клопотань від учасників процесуальної дії про застосування технічних засобів фіксування не надходило, відтак фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень КПК України, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчі судді зобов`язані: сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону; перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За вимогами ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Вказані норми узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 2 ст.173 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен врахувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється слідчим відділенням Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий посилався на те, що вказаний транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому виникає необхідність у накладенні арешту на вищезазначене майно.

Постановою слідчого від 07 червня 2023 року вказаний транспортний засіб було визнано речовим доказом.

Диспозицією ч.1 ст. 382 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

З досліджених під час судового розгляду матеріалів кримінального провадження вбачається, що 05.08.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000827 за повідомленням посадових осіб було внесено відомості про злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України.

Об`єктом злочину за частиною 1 статті 382 КК України є порядок діяльності суду як органу правосуддя, що передбачає точне і своєчасне виконання його рішень.

Об`єктивна сторона злочину полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення ухвали, постанови суду або б) перешкоджання їх виконанню.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо).

Перешкоджання виконанню судового акта - це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану з метою недопущення його виконання.

Таким чином, з об`єктивної сторони має кваліфікуватися як невиконання судового рішення або перешкоджання виконанню судового рішення.

Проте, майно на яке слідчий просить накласти арешт, не є ні об`єктом, ні предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України немає жодних підстав вважати, що це майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України. Відомостей, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення за статтею 382 КК України слідчим суддею не встановлено, як і не виявлено даних, які б надали можливість беззаперечно стверджувати, що дане майно набуте кримінально протиправним шляхом.

Також, у вказаному клопотанні відсутнє мотивування за якими критеріями ст. 98 КПК України майно підпадає під ознаки речових доказів, таке мотивування відсутнє і у постанові про визнання речовими доказами, що позбавляє суд можливості провести аналіз та зробити висновки про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою, визначеною п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. Сам факт формального набуття згідно постанови слідчого процесуального статусу речового доказу, яким є майно, не свідчить про його відповідність визначеним ст.98 КПК критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та не є безумовною підставою для арешту цього майна.

Слідчим у клопотанні про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000827 від 05.08.2021 не наведено жодних обставин, які вказують на ухилення ОСОБА_7 від виконання судового рішення або перешкоджання виконанню судового рішення, так само як не надано доказів ухилення ОСОБА_7 від виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку в т.ч. на рухоме чи нерухоме майно.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що місцезнаходження даного автомобіля марки Hyundai Tucson, 2012 року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_4 на даний час не відоме, а тому таке майно підлягає арешту, з метою запобігання можливості його подальшого приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження та подальшому проведенню слідчих (розшукових) дій.

Слідчим не доведено, що накладення арешту на автомобіль марки Hyundai Tucson, 2012 року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_4 призведе до його подальшої втрати, тобто не доведено, що існують ризики передбачені абзацом 1 частини 2 статті 170 КПК України, що полягають у реальній можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження рухомого майна.

Судом не встановлені законні підстави для накладення арешту на транспортний засіб, оскільки як вбачається із матеріалів клопотання підозра по вказаному кримінальному провадженню будь-якій особі на час розгляду клопотання не висувалася.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 382 КК України такий вид покарання, як конфіскація не передбачений. Згідно ст. 96-1 КК України це майно не підлягає спеціальній конфіскації.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

За вимогами п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, за вчинення якого, у разі визнання особи винуватою, суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», п ід час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини 3 вказаної статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, з поміж іншого, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Слідчим суддею з наданого клопотання та додатків до нього, не встановлено, що державним виконавцем під час проведення виконавчого провадження виносилися постанови про накладення арешту на майно боржника, що свідчить про передчасність накладення арешту майна у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000827 від 05.08.2021.

З огляду на зазначені обставини приходжу до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 98, 132, 170-172 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції

ОСОБА_3 , погодженого прокурором Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000827 від 05.08.2021 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1