ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/795/23 Головуючий І інстанції ОСОБА_1
Справа № 644/2638/23 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року призначено судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 00001190 відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на 1 червня 2023 року об 14-00 год. з викликом в судове засідання учасників процесу.

Задоволено клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 ..

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 продовжено до 14 липня 2023 року.

Прийнято цивільні позови ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди.

Задоволено заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову.

З метою забезпечення цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди накладено арешт на належну ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на праві власності 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині арешту майна, а саме 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та залишити майно його родині.

Перевіривши матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого, приходжу до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, та повернення апеляційної скарги особі яка її подала, виходячи з наступного.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження суддя-доповідач окрім додержання апелянтом вимог, передбачених статтями 395, 396 КПК України, перевіряє наявність правових підстав щодо фактичної можливості перегляду в апеляційному порядку ухвали суду, передбачених статтею 392 КПК України, практики Європейського суду з прав людини і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих йому Конституцією або законом.

Пунктом 8 статті 129 Конституції України вбачається, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Згідно статті 14 Закону України Про судоустрій і статус суддів учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора і слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яку він викладає у своїх рішеннях. Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium ЄСПЛ зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак ЄСПЛ повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Так, згідно зі статтею 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства - є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Як передбачено частиною 1 статті 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, що ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Разом із цим, за вимогами частини 2 статті 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, які вирішують справу по суті (вирок, ухвала про закриття справи), окремому оскарженню не підлягають, а заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 392 КПК України.

Відповідно до частини 4 статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, вирішив питання щодо забезпечення цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, шляхом накладання арешту.

Враховуючи вищевказане, оскарження процесуального рішення, прийнятого до ухвалення судового рішення, вирішуючого кримінальне провадження по суті, - ухвала суду про арешт майна, окремому оскарженню не підлягає.

Відповідно до частини 4 статті 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, з огляду на положення частини 4 статті 399 КПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за вказаною апеляційною скаргою, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, в тому числі й таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права та законність і не призведе до порушення конституційних прав та свобод осіб у кримінальному провадженні.

Керуючись частиною 4 статті 399 КПК України -,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року в частині вирішення питання про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 00001190 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя

Харківського апеляційного суду ОСОБА_2