Справа № 333/2238/23
Провадження № 1-кп/333/524/23
УХВАЛА

04 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя питання доцільності подальшого утримання обвинуваченого під вартою у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України.

Вимогами ч.3 ст.331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Таким чином, законодавець визначив саме обов`язок суду, а не його право розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою у разі, коли відповідний строк спливає, а судове провадження ще не завершено.

Враховуючи, що строк запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 спливає 10.08.2023 року, судове провадження у даному кримінальному провадженні ще не завершено, а наступне судове засідання заплановане після вказаної дати, суд вирішив поставити на обговорення учасникам провадження питання доцільності подальшого утримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор вважав за необхідне продовжити строк запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , так як, на його думку залишилися ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: продовження злочинної діяльності та переховування від суду. На це вказують наступні обставини: обвинувачений ніде не працює та не має законного джерела доходу, підозрюється у вчинені умисного кримінального правопорушення корисливого характеру. ОСОБА_4 схильний до вчинення кримінальних правопорушень проти власності: був неодноразово засуджений за аналогічні злочини, останній раз - 06.04.2021 року Комунарським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання був звільнений з іспитовим строком на 2 роки. Тобто фактично кримінальні правопорушення, в яких він обвинувачується у даному кримінальному провадженні, були скоєні під час іспитового строку. Отже ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, а надалі продовжує свою злочинну діяльність. Крім того, обвинувачений може переховуватися від суду, так як у цьому кримінальному провадженні він вже перебував у розшуку та певний період часу знаходився у Київській області і не приходив на реєстрацію до органу пробації. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти вказаним ризикам відносно ОСОБА_4 .

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_4 , зазначаючи, що обвинувачений має певні соціальні зв`язки у м. Запоріжжі, які дають підставу для застосування щодо нього іншого альтернативного запобіжного заходу, а саме: домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника, зазначивши, що дійсно він має постійне місце мешкання, де може постійно перебувати. Має намір влаштуватися на роботу, так як до його затримання він також неофіційно, але працював.

Суд, заслухавши думки прокурора, доводи обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов до такого.

Встановлено, що 31.05.2023 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід тримання під вартою по 29.07.2023 року, визначено альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 13 420 грн. До вказаного судового засідання ОСОБА_4 затриманий працівниками поліції не був у порядку ст.208 КПК України, тому взяття під вартою відбулося після оголошення вказаної ухвали слідчого судді.

12.06.2023 року ухвалою суду під час підготовчого судового засідання строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено до 10.08.2023 року із зазначеним альтернативним запобіжним заходом.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 міг вчинити кримінальні правопорушення, вказані в обвинувальному акті.

При вирішенні питання про доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше притягався до кримінальної відповідальності, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (не одружений; має постійне місце реєстрації та проживання у м. Запоріжжі; під час досудового розслідування був оголошений у розшук).

Також, судом враховується і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 та ч.4 ст.185 КК України (санкція зазначених статей передбачає позбавлення волі на строк до 3 та 8 років, відповідно).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкому злочині та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того суд враховує, що ОСОБА_4 був засуджений 06.04.2021 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. У даному кримінальному провадженні прокурор обвинувачує ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, що відбувалися під час зазначеного іспитового терміну.

Отже, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від суду; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, приймає рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Водночас, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого, суд розглянув можливість застосування до ОСОБА_4 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, у т.ч. домашнього арешту та застави.

В даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого, суд вважає, що встановлені ризики є настільки вагомими, що домашній арешт, не зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 при застосуванні вказаного запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

31.05.2023 року слідчий суддя під час застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 визначила альтернативний запобіжний захід заставу - 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 13 420 грн., вказаний запобіжний захід був продовжений Комунарським районним судом м. Запоріжжя 12.06.2023 року.

З урахуванням відсутності цивільних позовів потерпілих, а також, що на цей час вирішується питання щодо продовження, а не застосування запобіжного заходу, суд вважає за необхідне залишити вказаний розмір застави, який обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести. На думку суду, вказаний розмір застави достатньою мірою буде гарантувати виконання ОСОБА_4 покладені на нього обов`язки та не є завідомо непомірним для нього.

У разі внесення вказаної застави, на обвинуваченого ОСОБА_4 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 01.10.2023 року (включно).

ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_4 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Копію ухвали вручити прокурору, потерпілим, обвинуваченому, його захиснику та направити для виконання до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 04.08.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1