10.08.2023
Справа № 642/4478/23
1-кс/642/2274/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2023 року суддя Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові заяву ОСОБА_4 , про відвід слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И В:

Судді Ленінського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 системою авторозподілу надійшла заява захисника ОСОБА_4 , про відвід слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_7 від розгляду клопотання ст. слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 15 ч.4 ст.190 КК України.

На обгрунтування заяви зазначено, що слідчий суддя може зашкодити всебічному, повному, неупередженому та об`єктивному розгляду справи. Майбутнє рішення слідчого судді є заздалегідь замовленим зацікавленою особою начальником відділу ТУ ДБР у м.Полтаві полковником ДБР ОСОБА_9 , який 08.08.2023р., згідно свідчень очевидців, та підозрюваного ОСОБА_6 , що були біля приміщення Ленінського районного суду м.Харкова, приблизно о 08.40 год. зайшов до приміщення суду, де о 09.00 був призначений розгляд клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 . У цей час в суді перебувала суддя ОСОБА_7 , яка розпочала розгляд клопотання о 10.00 год. Тобто це дає підстави вважати, що начальник відділу ДБР ОСОБА_10 спілкувався з суддею ОСОБА_7 та здійснював на неї тиск для прийняття нею несправедливого, упередженого, необ`єктивного рішення за клопотанням про обрання запобіжного заходу. Тому, у сторони захисту є недовіра до судді ОСОБА_7 .

У судовому засіданні захисники та підозрюваний відвід підтримали. Додатково зазначили, що один з керівників ДБР ОСОБА_10 08.08.2023 о 08.45 год. з невідомих підстав зайшов до суду, за ним зайшов слідчий у даному кримінальному провадженні, і що ці особи робили в суді нікому не відомо, але о 09.00 год. суддя ОСОБА_7 і прокурор не вийшли до залу судових засідань, а тому є підстави вважати, що здійснювався тиск на суддю, або є змова. Склалося враження, що суддя не може зберегти безсторонність. Те, що ОСОБА_10 ходив по суду можуть підтвердити свідки та ОСОБА_6 . Візит ОСОБА_11 розцінюється як з метою тиску у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу. Також суддя ОСОБА_7 не мала права приймати до розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, оскільки в ньому були нерозсекречені матеріали.

Прокурор заперечував проти задоволення відводу та вважав його надуманим.

Слідчий суддя ОСОБА_7 надала заяву про розгляд відводу у її відсутність де вказала, що відвід не обгрунтований.

Суд, вислухавши сторону захисту та прокурора, перевіривши заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_7 , вважає що вона не підлягає задоволенню у зв`язку із наступним.

Як зазначив Європейський суд у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонностімає визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п. 97).

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Основним завданням суду, як органу державної влади, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону № 2453-VI).

Вимогами Закону № 2453-УІ передбачено, що судді зобов`язані своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядали і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства (пункт 1 частини четвертої статті 54 цього Закону).

Частина 1 ст. 75 КПК України містить перелік обставин, які унеможливлюють участь судді у кримінальному провадженні, пунктом 4 якої передбачені інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді.

При розгляді заяви про відвід, суд виходить з суб`єктивної оцінки стороною у справі щодо дій головуючого судді. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, заява про відвід судді має бути задоволена, якщо сторона має сумнів у безсторонності останнього, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Суд враховує зокрема, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IY, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права " ... якщо до складу суду існують сумніви в безпристрасності і справедливості, то такий суд повинен заявити самовідвід. Кожен суддя, у відносинах безпристрасності, якого є сумніви, повинен вийти із складу суду, розглядаючи справу. Інакше є недовіра" (Пьєрсак проти Бельгії, "Лангбергер проти Швеції". Критерії правової впевненості у справедливому розгляді судових справ підтверджені також у справі "Барановський проти Польщі №12718/87" та рішення у справі "Стіл проти Сполученого королівства" від 23.09.98 року.

Стороною захисту не наведено жодного доказу, який би свідчив про зацікавленість чи упередженість судді ОСОБА_7 під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.

Посилання на те, що працівник органу досудового розслідування ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, з`явився у приміщення Ленінського районного суду м.Харкова, само собою не може свідчити про те, що ним було здійснено тиск на слідчого суддю даного суду.

На даний час усі вісім суддів Ленінського районного суду м.Харкова виконують функції слідчих суддів і за територіальною підсудністю розглядають усі клопотання та скарги щодо досудових розслідувань Другого СВ з дислокацією у м.Харокві ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, а тому, явку до приміщення суду працівника цього органу не можна розцінювати, як для впливу на суддю ОСОБА_7 .

За таких обставин, викладені у заяві припущення сторони захисту не можуть свідчити про упередженість судді ОСОБА_7 , а також про незаконний вплив на неї зі сторони керівництваТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві.

В зв`язку з цим, заява про відвід задоволенню не підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 75, 81 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_4 , про відвід слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 10.08.2023.

Суддя: ОСОБА_1