Справа № 355/1165/23
Кримінальне провадження № 1-кп/355/130/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" серпня 2023 р. Баришівський районний суд Київської області

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Баришівка обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000464 від 04 листопада 2022 року у скоєнні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Пирятин Полтавської області, громадянина України, який має повну середню освіту, не працюючий, не одружений, раніше не судимого, військовозобов`язаного, проживаючий у АДРЕСА_1

кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Під час підготовчого судового засідання до суду звернувся прокурор з угодою про визнання винуватості з якої слід, що 21 жовтня 2022 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 вчинив кримінальне правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Так, ОСОБА_4 у невстановлений слідством час, але не пізніше 21 жовтня 2022, ймовірно під впливом російських та проросійських засобів масової інформації, сформував своє ставлення до подій, які мали місце після 20 лютого 2014 року, тобто початку військової операції Російської Федерації на території Автономної Республіки Крим, внаслідок якої відбулась окупація частини території України, а в подальшому послідувала збройна агресія Російської Федерації на сході України і окупація частини Донецької і Луганської областей України, створення підконтрольних Російської Федерації адміністрацій, шляхом перекладення відповідальності за вказані події на Україну та виправдання агресії Російської Федерації, підтримка її дій.

Виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України ОСОБА_4 продовжилось в тому числі після початку 24 лютого 2022 року повномасштабної війни Російської Федерації проти України.

На виконання свого умислу ОСОБА_4 діючи умисно, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21 жовтня 2022, перебуваючи у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить громадянину України ОСОБА_6 , знаходячись в компанії разом з ним та громадянином України ОСОБА_7 , під час діалогу з останніми здійснив діяння у формі висловлювання з наступним змістом:

- на запитання ОСОБА_7 щодо його ставлення до вторгнення росіян на територію України, ОСОБА_4 відповідає неповним реченням; «Да» (тобто росіяни зробили правильно, що «зайшли» на територію України), що семантично дорівнює виправдовуванню вторгнення росіян на територію України (далі детально аргументує своє виправдовування вторгнення росіян), далі ОСОБА_4 додає, що інакше на них (Російську Федерацію) здійснили б напад (« ОСОБА_7 : Ну от ты как считаешь? Ты как считаешь? Ты как считаешь? Ты за Россию? Ну вот как ты считаешь россияне правильно по ступили? ОСОБА_4 : Да ... ОСОБА_7 : россияне правильно поступили что зашли к нам? ОСОБА_4 : Да. ОСОБА_7 : То есть они правильно поступили ? ... ОСОБА_4 : А если они бы поступили так то, на них би напали.»);

- ОСОБА_4 аргументує збройну агресію Російської Федерації недотриманням «Западом» умов договору «1945-го року», згідно з яким обіцяли не поширювати НАТО «( ОСОБА_7 : То есть они в нашу страну зашли правильно ты считаешь? ОСОБА_4 : Ще раз объясняю вони просили!...Запад! Увесь полностю просили! Перестаньте заніматися х*йньою ... Ми Вас просим б**ть, перестаньте заніматися розпространяти НАТО, бо все!!... ОСОБА_4 : Перестаньте! Ми з Вами заключили договір в сорок пятому году, шо Ви...»);

- ОСОБА_4 неодноразово повторює, уточнює, наполягає на тому, що саме «Запад» (за контекстом) спровокував своїми діями (бажанням розширення НАТО) Російську Федерацію до розв`язання російсько-української війни, оскільки зробив «пакость» (« ОСОБА_4 : Іще раз задаю тобі вопрос, хто розв`язав цю х*йню? ОСОБА_7 : Кто напав на нас двадцать четвертого февраля?... ОСОБА_4 : Ти сосед, ти сосед у мене сосед, я собі ядерну державу держу ...Ти сосед і міжду нами є сосед...Міжду нами є сосед, я тобі кажу у тебе тоже є ядерна держава уся фігня, ні я до тебе ніяких претензій не імію ні ти до мене претензій не маєіш.. Согласен? Согласен... Усе нормально ми без разних претензій, ну отак і ні с того, ні з сього ти напинаєш мені ізвіняюсь під бок пакость робить! Зачем це?... ОСОБА_7 : Яку під боком, хто кому пакость зделав? Шо наше государство, яку пакость зробило? ОСОБА_4 : Ізвіні за вираженія єслі ти не знаєш в сорок пятому году був підписаний договір. ... ОСОБА_4 :Ні! НАТО не должно било розпространятися на восток!!! Якого х*я воно розпространяється? ОСОБА_7 .. Подожди емоцию убираєм, подожди давай емоцию убирем. ОСОБА_4 : Ні! НАТО не должно било розпространятися. ОСОБА_7 : Я говорю емоцию, можно ми емоцию уберем? ОСОБА_4 : Іще раз задаю вопрос, якого х*я воно розпространяється? якого х*я воно розпространяється»);

- на запитання ОСОБА_7 чи вважає він ( ОСОБА_4 ), що правильно росіяни на нас напали спочатку відповідає, що правильно, а потім заперечує «напад», називаючи «це» проханням заключите договір та підписати (« ОСОБА_7 :Ты считаешь что россияны правильно сделали что на нас напали? ОСОБА_4 : Правильно!! Абсолютно правильно! ОСОБА_7 : Что россияне на нас напали это правильно? ОСОБА_4 : Не напали!...Не напали! Вони попросили во-первих заключить договор і подписать.»;

- ОСОБА_4 заперечує незалежність України як держави, називаючи її залежною від «америкосів» (« ОСОБА_7 : Та я все понимаю, я блин. Они на наше государство напали. ОСОБА_4 : На яке наше государство? ОСОБА_7 : Україна - це територія Незалежна. ОСОБА_4 : Когда она стала ОСОБА_8 : в дев`яносто первому році, ухвала Верховної Ради була. ОСОБА_4 : Ти реально сейчас думаєш, що у нас Україна Незалежна (сміється)? ОСОБА_7 .О она от кого залежна? Мы воюем сейчас война идет против этих п*дорасов. ОСОБА_4 : Америкоси»);

- ОСОБА_7 виправляє співрозмовника нагадуючи, що наразі йде війна Російської Федерації з Україною, проте ОСОБА_4 говорить, що «америкоси» руками українців воюють з Російською Федерацією (« ОСОБА_7 . Против п*дорасов россиян идет война. ОСОБА_4 . Америкоси воюють твоїми руками против росії»);

- ОСОБА_4 на запитання ОСОБА_7 чи пішов би той воювати за Росію, відповідає, що воювати за Російську Федерацію пішов би, проти «америкосів», ОСОБА_7 нагадує, що наразі йде російсько-українська війна (« ОСОБА_7 : А ти б пішов за росію? ОСОБА_4 : Да! За росію да. ОСОБА_7 : Пішов би воювать против України за росію? ОСОБА_4 : против ОСОБА_9 . ОСОБА_7 : Ні, зараз війна йде проти України, ти пішов би за них воювать? Ну просто кажи правду, як вона є. ... ОСОБА_4 : Я би не вбивав українців, а америкосів с удовольствієм»).

Відповідно до висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз від 27 березня 2023 за №142/1 встановлено, що у тексті розмови ОСОБА_7 з ОСОБА_4 з лінгвістичної точки зору, міститься виправдовування та заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України.

Отже, ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправний характер власних намірів, у т.ч. сформованих в умовах швидкого розвитку інформаційного суспільства в Україні та глобального інформаційного простору, використання інформаційно-телекомунікаційних технологій у всіх сферах життя, де особливого значення набувають проблеми інформаційної безпеки, як складової державної безпеки України, перебуваючи у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , у невстановленому досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21 жовтня 2022 року умисно здійснював діяння у формі висловлювання, в якому міститься виправдовування та заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, як неспровокованого збройного нападу.

При цьому встановлено, що ОСОБА_4 , переслідуючи явно злочинний намір, здійснював вищевказані протиправні діяння в контексті триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розгорнута на всій її території, отже, вчинив усі залежні від нього дії на шкоду інформаційній безпеці людини і громадянина, суспільству та держави, та довів свій злочин до кінця.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінально караного діяння вираженого у формі висловлювання в якому міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 1 ст. 436-2 КК України.

За змістом угоди обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, інші учасники досудового розслідування також не оспорюють викладених вище фактичних обставин правопорушення, сторони не мають сумнівів щодо добровільності та істинності їхніх позицій.

Сторони погодились на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.1 ст. 436-2 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням із визначенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.1 ст. 436-2 КК України визнав, щиро кається. Також пояснив суду, що він розуміє права надані йому законом, угоду він укладав добровільно і наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Просив затвердити зазначену угоду.

Захисник ОСОБА_5 підтримав думку свого підзахисного просив задовольнити угоду між обвинуваченим та прокурором.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні довів, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги Кримінального кодексу України та Кримінально- процесуального кодексу України, просить угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджену в угоді міру покарання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468, ч.5 п.1 ч.4 ст. 469 КПК України слід, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-471 КПК України, а також відповідає КК України щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання, яка передбачена санкцією цієї статті.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких кримінальних правопорушень за які передбачене позбавлення волі не більше 5 років

Суд переконався, що укладення угоди є добровільною, тобто згідно з ч. 6 ст.474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого.

Крім того, обвинуваченому роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 ст. 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою-сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечував проти затвердження угоди.

Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також в даній угоді відсутні підстави для відмови в її затвердженні, що передбачені ч.7 ст. 474 КПК України , сторони та інші учасники процесу не заперечують проти затвердження даної угоди. Міра покарання, яка узгоджена сторонами є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає вимогам і загальним засадам призначення покарання.

З довідок, які видані 16 січня 2023 року заступник головного лікаря з ЕТН Комунального некомерційного підприємства «Баришівська багатопрофільна лікарня» ОСОБА_10 слід, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває.

При призначені покарання враховано обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини які обтяжують покарання не встановлено.

Отже, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості між сторонами кримінального провадження прокурором Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_11 , яка погоджена заступником керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_12 , обвинуваченим ОСОБА_4 та захисником ОСОБА_5 , та призначити останньому узгодженою сторонами міру покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 436-2 КК України ухваленням обвинувального вироку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 314,369, 370-376, 395, 468-471, 473- 475 КПК України, -

З А С У Д И В:

Затвердити угоду від 30 липня 2023 року про визнання винуватості між сторонами кримінального провадження прокурором Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_11 , яка погоджена заступником керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_12 , обвинуваченим ОСОБА_4 та захисником ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 436-2 КК України та призначити йому за цим законом узгоджену угодою покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом зобов`язання.

Відповідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 зобов`язання періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України, отримувач: Український науково-дослідний інститут спеціальної техніки та судових експертиз Служби Безпеки України, банк отримувача Державна казначейська служба України м. Києва; , рахунок:IBAN НОМЕР_1 призначення платежу: оплата за проведення лінгвістичної експертизи висновок №142/1 від 27.03.2023 вартість з проведення лінгвістичної експертизи 5018 (п`ять тисяч вісімнадцять) гривень 58 копійок.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

На вирок суду може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам процесу.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_1