Дата документу 17.07.2023 Справа № 336/3884/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/3884/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/912/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Ангрен Узбекістан, громадянка України, має середню спеціальну освіту, не працює, не заміжня, дітей на утриманні не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:

1) 22 березня 2016 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання у виді 5 року позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 755 грн. 12 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні 2 епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

12 липня 2022 року, приблизно о 10.30 годині, ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, знаходячись на узбіччі автодороги Харків-Сімферополь навпроти будинку № 2 по вул. Вороніна у м. Запоріжжі, шляхом вільного доступу проникла до салону автомобіля ЗАЗ 968М, звідки таємно викрала належний потерпілому ОСОБА_9 мобільний телефон Xiaomi Redme 9 64 Гб у корпусі чорного кольору, вартістю 4333 гривень, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 18 серпня 2022 року, приблизно о 17.00 годині, ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу з ліжка в спальній кімнаті будинку таємно викрала належний потерпілому ОСОБА_10 мобільний телефон Xiaomi Redme 9А 32 Гб у корпусі чорного кольору, вартістю 3400 гривень, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом її дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що всі її попередні судимості погашені, завдані збитки відшкодовані, вона має на утриманні неповнолітню дитину.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та застосувати ст. 75 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_8 про час та місце розгляду поданої нею апеляційної скарги повідомлялась у порядку, передбаченому законом.

Разом з тим, до суду не з`явилась, заяв про відкладення розгляду провадження до суду не подавала, з огляду на що, з урахуванням думки захисника обвинуваченої, який не заперечував проти проведення розгляду справи за відсутністю обвинуваченої та прокурора, який також вважав можливим здійснити розгляд апеляційної скарги, в якій не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю обвинуваченої ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченої, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який рішення суду першої інстанції вважав законним, обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 4 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачена фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів; визнав повне визнання вини за обставину, що пом`якшує покарання; встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання; дав належну оцінку даним про особу обвинуваченої, яка раніше судима, відбувала покарання в місцях позбавлення волі, не працює, не має стійких соціальних зв`язків.

Також суд першої інстанції врахував, що обвинувачена не вжила заходів по відшкодуванню потерпілому завданої шкоди.

Колегія суддів також враховує те, що обвинувачена раніше неодноразово притягалась до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі, умисних корисливих тяжких злочинів, має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, раніше відбувала покарання в місцях позбавлення волі, раніше звільнялась від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, однак це не призвело до позитивних змін в її особистості й не створило у неї готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків вона для себе не зробила та на шлях виправлення ставати не бажає, що у сукупності свідчить про її підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачена не працює, суспільно-корисною працею не займається, стабільного джерела доходу не має, стійких соціальних зв`язків не має, не заміжня, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не має (документів на підтвердження наявності у неї дитини як суду першої інстанції, так і апеляційному суду надано не було).

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченою можливо лише з призначенням ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, і підстави для застосування ст. 69 чи ст. 75 КК України до вказаного покарання відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та даним про її особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_8 було призначене покарання в мінімальних межах санкції статті, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його суворість.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на попередній кримінальний досвід обвинуваченої, наявність у неї не знятої та не погашеної судимості, факт відбування покарання в місцях позбавлення волі в минулому, а також дані про особу обвинуваченої, у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, ніж у виді 5 років позбавлення волі, яке, на переконання колегії суддів, не є явно несправедливим через суворість.

До того ж, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що раніше ОСОБА_8 вже звільнялась від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, однак це жодним чином не сприяло її виправленню та перевихованню.

Також відсутні підстави для призначення ОСОБА_8 покарання на підставі ст. 69 КК України, оскільки обставини справи та дані про особу обвинуваченої не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачена відшкодувала потерпілим завдану шкоду, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження того, що обвинувачена взагалі вчиняла будь-які активні дії по відшкодуванню заподіяної шкоди.

Також матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б доводили наявність у обвинуваченої неповнолітньої дитини.

Крім того, всупереч доводів апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_8 має не зняту та не погашену судимість за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 22 березня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2023 року у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4