Справа №751/6132/23
Провадження №1-кп/751/333/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Чернігова матеріали кримінального провадження, що внесені до ЄРДР за № 0001815 від 25.05.2023 р., за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, українця, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України

за участі сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілий - ОСОБА_6 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

захисник - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

1.1. 25.05.2023 р., близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_3 , керуючи усупереч вимог підпункту «а» пункту 2.9 та підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), у стані наркотичного сп`яніння мотоциклом марки «Lifan LF200-10S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за відсутності посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії А, рухаючись вулицею Любецька міста Чернігова у напрямку від перехрестя з вулицею Довга до перехрестя з вулицею Широка по сусідній смузі з транспортним засобом марки «Hyundai HD78», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зліва від останнього, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу поблизу будинку, розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Любецька, 119/1, у порушення вимог пункту 18.4 ПДР, не зважаючи на зупинення перед вказаним нерегульованим пішохідним переходом зазначеного автомобіля марки «Hyundai HD78», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину вказаним нерегульованим пішохідним переходом справа наліво відносно напрямку його руху та для котрого створювалася небезпека, у результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , унаслідок якого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому середньої третини лівої ключиці зі зміщенням уламків, котре згідно висновку експерта відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_3 порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.9 та підпункту «а» пункту 2.1 ПДР, а також пункт 18.4 ПДР, які стали причиною та умовою настання події даної дорожньо-транспортної пригоди та перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з тілесними ушкодженнями, отриманими потерпілим.

1.2. Вказаними вище діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України.

ІІ. Позиція обвинуваченого.

2.1. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що близько 12 год 00 хв 25.05.2023 р. він, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії А, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, здійснював керування мотоциклом марки «Lifan LF200-10S» по вул. Любецька в м. Чернігові.

Рухаючись у напрямку до перехрестя з вул. Широка по сусідній смузі з вантажним автомобілем «Hyundai», зліва від останнього, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не зупинився і здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину вказаним переходом справа на ліво відносно напрямку його руху. Після ДТП обвинувачений зупинився, перебував поблизу потерпілого до моменту приїзду карети швидкої медичної допомоги та працівників поліції.

Обвинувачений визнав, що саме порушення ним вимог п.п.2.9,2.1(а),18,4 ПДР обумовили виникнення дорожньо-транспортної пригоди, яка перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з тілесними ушкодженнями середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_6 .

Жодних об`єктивних перешкод, які б унеможливлювали його зупинення перед пішохідним переходом, не було, а необхідність виїзду на мотоциклі пояснив потребою в придбанні цигарок.

На стадії досудового розслідування обвинувачений повністю відшкодував заявлену потерпілим суму для компенсації завданої матеріальної та моральної шкоди.

Обвинувачений щиро розкаювався, просив суворо не карати та зобов`язувався в подальшому дотримуватись правил дорожнього руху.

ІІІ. Позиція потерпілої.

3.1. Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні надав показання, що близько 12 год 00 хв 25.05.2023 р. він підійшов до нерегульованого пішохідного переходу по вул. Любецька в м. Чернігові. Дочекавшись зупинки вантажного автомобіля «Hyundai» перед переходом, який був зліва відносно напрямку його руху, та відсутність будь-яких інших перешкод для безпечного переходу, потерпілий розпочав рух. Однак через декілька метрів, під час перебування ОСОБА_6 на пішохідному переході, на нього здійснив наїзд обвинувачений на мотоциклі.

Потерпілий підтвердив, що після дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений зупинився і чекав приїзду лікарів та працівників поліції, а також повне відшкодування ним заявленого розміру матеріальних збитків, які були понесені в лікувальному закладі.

Не наполягав на призначенні обвинуваченому суворої міри покарання, зазначив про відсутність до нього будь-яких претензій щодо відшкодування матеріальної чи моральної шкоди пов`язаної з ДТП, у вирішенні виду та міри покарання покладався на розсуд суду.

ІV. Оцінка Суду.

4.1 З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

4.2 Враховуючи показання обвинуваченого, що надані в присутності захисника, та які співвідносяться з пред`явленим обвинуваченням, добровільність його відмови від свого права на повний розгляд кримінального провадження, та приймаючи до уваги, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд вважає за необхідне дослідити виключно матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

4.3 За таких обставин суд вважає доведеними дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що спричинило тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілому, а відтак його дії кваліфікує за ч.1 ст.286-1 КК України.

V. Призначення покарання.

5.1. Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Судом враховується, що щире каяття ОСОБА_3 проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, як на стадії досудового слідства, так і в судовому засіданні. Про щирість каяття обвинуваченого свідчить і його поведінка після злочину, зокрема, останній повністю відшкодував потерпілому завдану матеріальну та моральну шкоду, що підтверджується відповідною розпискою.

Активне сприяння розкриттю злочину проявилось в тому, що обвинувачений добровільно своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування та суду у з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття.

Прокурор підтвердив активну позицію обвинуваченого в розслідуванні кримінального правопорушення в ході досудового слідства, що стало наслідком його швидкого розкриття, вказані обставини останній підтвердив і в судовому засіданні, чим сприяв повному та швидкому судовому розгляду.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

5.2. Вирішуючи питання про вид покарання ОСОБА_3 суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст.ст.65-67 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст.12 КК України, є не тяжким злочином з необережною формою вини, його ступінь суспільної небезпеки для невизначеного кола осіб;

- фактичні обставини скоєного злочину (час, місце, задовільний стан дорожнього покриття, наявність дорожнього знаку «Пішохідний перехід», причини ДТП та наслідки, поведінку обвинуваченого після кримінального правопорушення, відсутність порушень ПДР з боку іншого учасника дорожнього руху, місце зіткнення пішохідний перехід);

- особу обвинуваченого: молодий вік, освіту та стан здоров`я, сімейний стан, соціальне становище, офіційно не працевлаштованого;

- раніше не судимого та є особою, яка протягом року була піддана адміністративному стягненню за скоєння правопорушень на транспорті /ст.ст.124,122-4, ч.1 ст.126 КУпАП/

- не перебування обвинуваченого на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога;

- наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання;

- відшкодування обвинуваченим з власної ініціативи потерпілому матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

- позицію прокурора, який наполягав на призначення покарання у виді реального позбавлення волі в розмірі мінімальної межі санкції статті, думку потерпілого та обвинуваченого, які вважали за можливе призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

5.3 Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Правилами дорожнього руху регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки мотоцикл є джерелом підвищеної небезпеки, через це уникнення обвинуваченим справедливого покарання негативно вплине й на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності суворо дотримуватись ПДР.

Саме через вибіркову безкарність водіїв, які порушують ПДР, смертність та травматизм на дорогах України залишаються невиправдано високими, а відповідально ставляться до додержання вказаних Правил вкрай мала частина водіїв.

Згідно вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При визначенні виду та міри покарання суд звертає увагу на те, що обвинувачений не мав посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «А» та перебував у стані наркотичного сп`яніння, відсутність нагальної необхідності керування обвинуваченим транспортним засобом (задоволення особистих побутових потреб придбання цигарок), денний час та задовільний стан дорожнього покриття, наявність дорожнього знаку «Пішохідний перехід», ДТП мало місце у зоні підвищеної небезпеки для водія, а саме на пішохідному переході, що само по собі вимагає зменшення швидкості аби мати змогу повністю контролювати ситуацію та свідчить про грубе порушення ОСОБА_3 вимог ПДР, правомірну поведінку потерпілого, який розпочав рух по пішохідному переходу лише пересвідчившись у відсутності будь-яких перешкод для його безпечного переходу, що підтверджується зупинкою транспортного засобу марки «Hyundai HD78» перед пішохідним переходом та не оспорюється стороною захисту.

Враховуючи вище викладене, з урахування фактичних обставин злочину та встановлених даних про особу обвинуваченого, зазначених в п.5.2 вироку, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті, передбаченої ч.1 ст.286-1 КК України, у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху та буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд, аналізуючи аргументи сторони захисту з приводу можливості застосування ст.69 КК України, звертає увагу, що законодавець надав суду право лише у виняткових випадках, з огляду на індивідуальні особливості вчиненого правопорушення та особу винного, призначити більш м`яке покарання.

Натомість в конкретному випадку, суд вважає, що загально-соціальні дані обвинуваченого, який на протязі року притягувався до адміністративної відповідальності за правопорушення на транспорті, в т.ч. і за керування транспортним засобом без чинного страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників ТЗ, скоєння ДТП та залишення місця ДТП, незважаючи на щире каяття та відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, не знижують тяжкості та небезпечності скоєного ним злочину, і як наслідок не надають підстав для застосування ст.69 КК України.

Окрім того, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілого у справі щодо виду та розміру покарання, яке він повинен понести за вчинене, при вирішенні цього питання судом не є вирішальною.

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд звертає увагу, що всі попередньо застосовані адміністративні санкції до ОСОБА_3 в рамках адміністративного судочинства, які зводились до накладення штрафів, виявились абсолютно не ефективними і не забезпечили свою виховну та профілактичну функції.

Відтак, за досліджених характеризуючих даних обвинуваченого, в т.ч. і з урахуванням його молодого віку, та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про неможливість в конкретному випадку застосувати положення ст.69 КК України, оскільки виключно реальний вид покарання у межах санкції статті буде сприяти досягненню мети, яка закріплена ст.50 КК України.

Той факт, що ОСОБА_3 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «А», при цьому перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, здійснював керування мотоциклом та допустив зіткнення з пішоходом, що призвело до спричинення останньому середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, вказує на те, що не застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами може призвести до вчинення ним нових правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Позбавлення ОСОБА_3 права на керування транспортними засобами на визначений законодавцем термін, позбавить останнього можливості реалізувати своє право на отримання такого права в цей період, а тому такий вид покарання має бути призначене особі у даному випадку, що відповідатиме меті покарання та сприятиме виправленню останнього.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

6.1 Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 30.05.2023 року, на транспортний засіб скасувати /а.с.35-37/.

Рішення щодо речових доказів необхідно прийняти відповідно до п.9 ч.5 ст.100 КПК України /а.с.32-33/.

6.2 Процесуальні витрати по справі за проведення експертиз в розмірі 1 912 грн 00 к., з огляду на вимоги ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в повному обсязі.

6.3 Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 в ході досудового розслідування не обирався. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило.

Керуючись ч.3 ст.349,368,373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 /одного/ року позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 /три/ роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1912 грн 00 к. процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням експертиз.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 30.05.2023 року - скасувати.

Речовий доказ: мотоциклом марки «Lifan LF200-10S» - повернути законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1