КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002118 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 проситьвирок Солом`янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2023 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді семи років позбавлення волі.

У решті вирок суду просить залишити без змін.

Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком три роки та зобов`язано: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком також вирішене питання щодо речових доказів.

За доводами апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Апелянт вважає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання.

Прокурор також вказує на те, що суд не мотивував свої висновки щодо того, яким чином обставини що характеризують посткримінальну поведінку ОСОБА_6 істотно знизили ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім того, апелянт також вважає, що суд дійшов помилкового висновку про можливість звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням.

Зазначає, що суд не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_6 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення з прямим умислом, оскільки обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 19 вересня 2022, о 16 годині, перебуваючи в приміщенні магазину «ЛОТОК» по вул. Гарматній, 38-А у м. Києві, з метою власного збагачення, вирішив відкрито викрасти чуже майно, що належить ТОВ «ЛК-ТРАНС».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 в приміщенні магазину «ЛОТОК», за адресою: м. Київ, вул. Гарматна, 38-А, побачив розміщені на полиці стартові пакети оператора мобільного зв`язку «Vodafon» червоного кольору, які належать ТОВ «ЛК-ТРАНС», після чого взяв 10 вказаних стартових пакетів до рук та почав їх оглядати, перебуваючи біля каси магазину та безпосередньо поблизу продавця магазину «ЛОТОК» ОСОБА_10 .

Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 , діючи відкрито та умисно, передбачаючи настання негативних наслідків у вигляді завдання матеріального збитку та бажаючи настанню таких наслідків, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, перебуваючи в полі зору свідка ОСОБА_10 , тримаючи в руках 10 стартових пакетів оператора мобільного зв`язку «Vodafon», не розрахувавшись на вказаний вище товар на касі, почав тікати з приміщення магазину на вулицю, при цьому дії ОСОБА_6 були викриті свідком ОСОБА_10 , яка в свою чергу вигукнула вимогу зупинитися та припинити свої злочинні дії, на що ОСОБА_6 не зреагував та продовжив бігти з викраденими стартовими пакетами в напрямку проспекту Любомира Гузара у м. Києві, тим самим, маючи змогу розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 завдав ТОВ «ЛК-ТРАНС» матеріального збитку на суму 800 грн (без урахування ПДВ) або 1 000 грн (з урахуванням ПДВ).

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого, прокурором не оскаржуються.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначивши ОСОБА_6 покарання, в повній мірі дотримався наведених вимог закону.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який характеризується задовільно, працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не одружений, до кримінальної відповідальності не притягувався.

Також суд врахував обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та добровільне відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Обставин, як обтяжують покарання судом обґрунтовано не встановлено.

З огляду на це, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

Поряд з цим, суд вважав за можливе призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України та призначив ОСОБА_6 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Своє рішення про застосування ст. 69 КК України суд мотивував з урахуванням наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а також з урахуванням того, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, його молодого віку, ставлення до вчиненого.

Також суд врахував думку потерпілого, який не має претензій до обвинуваченого.

Суд обґрунтовано дійшов висновку, що наведені обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Поряд з цим, судом одночасно прийнято рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, він містить достатні мотиви прийнятого рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України суд обґрунтовано взяв до уваги обставини справи, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Поряд з цим, суд врахував також відсутність негативних наслідків вчиненого ОСОБА_6 діяння, особу обвинуваченого, який не становить великої суспільної загрози.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що у суду були законні підстави для застосування ст. 75 КК України.

Отже, доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання внаслідок безпідставного застосування до нього положень ст. 69 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже, рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі із одночасним звільненням від відбування покарання та встановленням іспитового строку, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2023 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4