У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні начальника відділу захисту інтересів дітей та протидії насильства Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця смт. Воловець, Закарпатської області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у рамках кримінального провадження № 0000189, відомості про яке 06.07.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні начальника відділу захисту інтересів дітей та протидії насильства Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України у рамках кримінального провадження № 0000189, відомості про яке 06.07.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що 06 липня 2022 року близько 01 години 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом з пасажирами ОСОБА_9 , який сидів на передньому сидінні пасажира та пасажирами заднього сидіння, які сиділи зліва на право: ОСОБА_10 , неповнолітнім ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який тримав на руках неповнолітню ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , яка тримала на руках неповнолітню ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_15 , рухався по своїй правій смузі руху вулиці Центральна, в населеному пункті село Ізки, Хустського району, Закарпатської області, зі швидкістю 50 км/год., яка не перевищувала максимально дозволену швидкість у населених пунктах, по автодорозі «Т-07-18» сполученням «Нижні Ворота Воловець Міжгір`я», зі сторони смт. Воловець у напрямку смт. Міжгір`я. Рухаючись таким чином, проїжджаючи заокругленість дороги ліворуч, що по ходу його руху перед будинком № 224, по вулиці Центральна в с. Ізки, де дорога має дві смуги руху, по одній у кожному напрямку, які розділені між собою дорожньою горизонтальною розміткою 1.1 (вузька суцільна лінія), діючи в порушення вимог п. 1.2., 1.3., п. 1.5., п. 1.10. (в частині значення терміну «водій» та «небезпека для руху», п.п. б), д) п. 2.3., п. 12.3., п. 21.1. та п.п. 1.1 (вузька суцільна лінія) п. 34.3 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, які вступили в дію з 1 січня 2002 року, будучи самовпевненим, керуючи автомобілем, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, пасажирами якого було семеро осіб, при наявності чотирьох обладнаних місць для сидіння, дозволених технічними характеристиками автомобіля, розраховуючи на свій водійський досвід та навики керування транспортним засобом, здобуті самостійно за межами автошколи, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, з моменту виникнення небезпеки для руху, у вигляді зустрічного транспортного засобу, що рухається безпричинно йому на зустріч у його смузі руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, та з моменту настання якої мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, не відвертаючи кермо ліворуч і не виїжджаючи на смугу зустрічного руху, зупинити свій автомобіль до місця зіткнення і цим самим уникнути зіткнення із зустрічним автомобілем, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки, застосував маневрування ліворуч, чим самим перетнув дорожню горизонтальну розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, на які в`їзд заборонено, виїхав частково на зустрічну смуг руху та допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «MITSUBISHI» моделі «Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_16 , який створюючи ОСОБА_4 небезпеку для руху у останній момент також змінив напрямок свого руху із лівої зустрічної смуги руху, відносно його напрямку, у бік своєї правої смуги руху. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, передній пасажир автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: розриву печінки; розриву аорти; розриву навколосерцевої сумки; розривів обох легень; проникаючої рвано-забійної рани черева справа; множинних переломів ребер справа та зліва; рвано-забійних ран чола, перенісся та правого колінного суглобу; синців обличчя та правого колінного суглобу. Всі вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля при ДТП, вкладаються в час події, яка мала місце 06.07.2022 та які, згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті. Смерть ОСОБА_9 є насильницькою та між даною дорожньо-транспортною пригодою та настанням його смерті вбачається прямий причинний зв`язок.

Окрім цього, у результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажири заднього сидіння автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: рани тім`яної ділянки справа, садна правої надбрівної ділянки, правого стегна, правої гомілки, лівого колінного суглобу, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку I-II ступеня, 3ХСТ, перелому поперечного відростку С2, забійно-рваної рани волосистої частини голови. Всі вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля при ДТП, вкладаються в час події, яка мала місце 06.07.2022 та які, згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості; малолітня ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: садна на шкірних покривах епігастральної ділянки справа, синців та садна на шкірних покривах правого стегна, перелому середньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням. Всі вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля при ДТП, вкладаються в час події, яка мала місце 06.07.2022 та які, згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_4 порушив вимоги п. 1.2., п. 1.3., п. 1.5., п. 1.10. (в частині значення терміну «водій» та «небезпека для руху», п.п. б), д) п. 2.3., п. 12.3., п. 21.1. та п.п. 1.1 (вузька суцільна лінія) п. 34.3 «Правил дорожнього руху», якими визначено: п. 1.2. В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів. П. 1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. П. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

п. 1.10. Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

«водій» - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;

«небезпека для руху» - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку;

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

п.п. б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.п. д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

п. 21.1. Дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення.

п. 34 Дорожня горизонтальна розмітка.

п.п. 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду неповнолітній ОСОБА_4 скоїв у результаті порушення та невиконання вимог п. 1.10. (в частині значення терміну «водій» та «небезпека для руху», п. 12.3. та п.п. 1.1 (вузька суцільна лінія) п. 34.3 «Правил дорожнього руху», які безпосередньо перебувають у прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням потерпілим ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою його смерть, та отриманням ОСОБА_15 та малолітньою ОСОБА_14 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а також п. 1.2., 1.3., п. 1.5., п.п. б), д) п. 2.3. та п. 21.1. «Правил дорожнього руху», які сприяли порушенню вищевказаних ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введені в дію з 01 січня 2002 року.

Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Слідчий зазначає, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може: переховуватися від органу досудового розслідування, зокрема це підтверджується тим, що він вчинив тяжкий злочин, і який передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків понятих, експертів, спеціалістів у даному кримінальному провадженні. Крім цього, ОСОБА_4 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із потерпілими та свідками, та схиляти її до зміни даних слідству показань під час їх подальшого допиту в суді.

На думку слідчого, вказані обставини свідчать про неможливість застосування щодо ОСОБА_4 особистого зобов`язання, особистої поруки, або застави, так як такі ним дотримані не будуть та являються недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно з запобіжним заходом у виді домашнього арешту. З цих підстав більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, та застава не забезпечить реальної можливості запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КК України.

На підставі наведеного слідчий просить обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, Українця, з середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, раніше судимого, запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишатися житло за адресою: АДРЕСА_1 - цілодобово, строком на два місяці - 60 діб. Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожним викликом, здійсненим у порядку, передбаченому ст. 135 Кримінального процесуального кодексу України; не відлучатися із будинку АДРЕСА_1 , в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у клопотанні, зауваживши на наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органу досудового розслідування та суду, може впливати на свідків.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання слідчого, просила відмовити в задоволенні такого та обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, оскільки останній зможе забезпечувати родину, події стосуються річної давності.

Підозрюваний та законний представник підозрюваного у судовому засіданні підтримали позицію свого захисника.

Заслухавши позицію прокурора з приводу внесеного клопотання, пояснення підозрюваного, законного представника та його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено слідчим суддею у судовому засіданні, Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000189, відомості про яке 06.07.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.

У рамках даного кримінального провадження 12.09.2023 року повідомлено про підозру ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та якщо вони спричинили смерть потерпілого.

До матеріалів клопотання додано протоколи огляду місця події, протокол допиту потерпілого ОСОБА_13 від 06.07.2022, протокол допиту потерпілого додатковий ОСОБА_13 від 13.10.2022, протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 01.08.2022, лікарське свідоцтво про смерть, свідоцтво про смерть, протокол допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_4 від 13.10.2022, документи з баз даних поліції, висновки експертів, виписки з медичної карти, протокол проведення слідчого експерименту від 30.08.2022, 25.01.2023, та інші документи.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Згідно з п. 3 ст. 484 положення цього параграфу застосовуються у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, вчинених особами, які не досягли вісімнадцятирічного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, слідчий суддя доходить висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документах даними, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Вказане правопорушення відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, визначеної ст. 12 КК України, віднесене до категорії тяжких злочинів.

Прокурором під час судового засідання доведено, а стороною захисту не спростовано, наявність ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує останньому у випадку визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, впливати на свідків, з метою зміни наданих раніше показань, а також впливати на експертів та спеціалістів у даному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховуються в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, з урахуванням пред`явленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, наявність якої потребує забезпечення не лише прав підозрюваного, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, особу підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, наявність ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, впливати на свідків, враховуючи значний час від дати події, доходить висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час з 19 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. Також на підозрюваного ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України слід покласти наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожним викликом, здійсненим у порядку, передбаченому ст. 135 Кримінального процесуального кодексу України; не відлучатися із будинку АДРЕСА_1 , в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначаючи адресу, за якою обирається домашній арешт, слідчий суддя виходить із того, що згідно із матеріалами клопотання він зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 186, 194, 195, 309, 376, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні начальника відділу захисту інтересів дітей та протидії насильства Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у певний період доби з 19.00 по 07.00 наступного дня за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування електронного засобу контролю.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожним викликом, здійсненим у порядку, передбаченому ст. 135 Кримінального процесуального кодексу України;

- не відлучатися із будинку АДРЕСА_1 , в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії даної ухвали про тримання під домашнім арештом визначити до 09 листопада 2023 року.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Копію ухвали передати для виконання до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 18 вересня 2023 року.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1