Справа № 333/4539/22
Провадження № 1-кп/333/327/23
УХВАЛА

14 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , особи, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 та законного представника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя питання про доцільність подальшого продовження запобіжних заходів відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_7 -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_4

14.08.2023 року під час судового розгляду головуючий у справі поставив на обговорення питання доцільності подальшого утримання: під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ; у закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку особи, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , враховуючи вимоги ст.331 КПК України. Також, суд врахував той факт, що у ОСОБА_7 і ОСОБА_4 строк тримання під вартою та у медичному закладі, відповідно, закінчується 25.08.2023 року, судовий розгляд по даному кримінальному провадженню не завершено, а наступне судове засідання заплановано на 30.08.2023 року.

Прокурор вважав, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 необхідно продовжити дії запобіжних заходів, враховуюче таке.

Під час проведення досудового розслідування у ОСОБА_7 була встановлена наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які на цей час не відпали. Так, обвинувачений може переховуватися від суду з метою ухилення від покарання у зв`язку з тим, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі за скоєння особливо тяжкого злочину, за який передбачено кримінальну відповідальність у виглядi позбавлення волі вiд семи до дванадцяти рокiв з конфіскацією майна. Крім того, ОСОБА_7 можевчинити інше кримінальне правопорушення, з урахуванням відомостей про судимість останнього, який був неодноразово засуджений за скоєння злочинів проти власності, судимість за які в установленому законом порядку не зняті та не погашені. Тому, відносно ОСОБА_7 жоден iз більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти встановленим ризикам. Просив суд прийняти до уваги той факт, що ОСОБА_7 22.01.2022 року порушував запобіжний захід, застосований до нього по іншому кримінальному провадженню, а саме: домашній арешт.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта ОСОБА_4 виявляв і в теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання. На цей час прокурор вважає, що у ОСОБА_4 продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення. У зв`язку з цим, враховуючи, що до ОСОБА_4 неможливо застосувати запобіжні заходи, передбачені главою 18 КПК України, а також інший захід, передбачений в ст.508 КПК України, просить продовжити до останнього застосувати запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що він себе дуже погано почуває, необхідної медичної допомоги він не отримує. Також, зауважив, що він вже тривалий час перебуває під вартою, фактично без жодних належних та допустимих доказів у кримінальному провадженні. Ризики, про які зазначив, прокурор зовсім необґрунтовані, свідки допитані, а потерпілий помер, тому він на них не зможе вже жодним чином впливати. Він має постійне місце проживання, до цього до нього застосовували такий запобіжний захід як домашній арешт, який він виконував і не було жодних зауважень з цього приводу. У зв`язку з цим просить обрати йому альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Захисник ОСОБА_8 заперечував проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , зазначивши, що останній вже тривалий час перебуває під вартою. У прокурора відсутні будь-які докази щодо залишення ризиків у ОСОБА_7 . Стан здоров`я обвинуваченого погіршився, ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання. Вплинути на свідків, обвинувачений вже не зможе, так як вони були допитані під час судового розгляду. ОСОБА_7 на цей час є не судимою особою. Жодного вироку, який набрав законної сили відносно ОСОБА_7 не має. По попередньому кримінальному провадженню ОСОБА_7 перебував на домашньому арешті і жодного порушення у нього з приводу неявки до суду у нього не було. Враховуючи вказані обставини, вважає, що в даному випадку ОСОБА_7 можливо застосувати домашній цілодобовий арешт, навіть з електронним засобом контролю.

Захисник ОСОБА_9 також заперечував проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 так як ризик, про які зазначає прокурора вже відпали. ОСОБА_7 тривалий час перебуває під вартою. Допитані усі свідки, на яких обвинувачений не зможе впливати. ОСОБА_7 має певні хронічні захворювання, які загострилися і відносно яких обвинувачений не отримує належної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора. Вважає, що інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 під час судового розгляду кримінального провадження.

ОСОБА_4 зазначив, що питання про продовження утримання його у медичному закладі покладає на розсуд суду. Його законний представник ОСОБА_6 не заперечувала проти продовження строку перебування ОСОБА_4 у закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Захисник ОСОБА_5 зазначив що, що вирішення питання про продовження тримання ОСОБА_4 у медичній установі покладає на розсуд суду.

Розглянувши питання щодо продовження запобіжних заходів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , заслухавши доводи прокурора, думки учасників процесу, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Встановлено, що 16.05.2022 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід - тримання під вартою по 14.07.2022 року. У подальшому, ухвалами слідчих суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя вказаний запобіжний захід був продовжений по 09.09.2022 року та 13.10.2022 року.

Ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2022 року, 08.12.2022 року, 25.01.2023 року, 21.03.2023 року, 15.05.2023, 27.06.2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено строк запобіжного заходу по 11.12.2022 року, 05.02.2023 року, 25.03.2023 року, 19.05.2023 року, 13.07.2023 року, 25.08.2023 року, відповідно.

На стадії досудового розслідування ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

02.06.2022 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з встановленням ризиків передбачених п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування було проведено судово-психіатричну експертизу, згідно висновків якої, а саме: №197 від 06.06.2022 Дніпропетровської філії СПЕ ДУ «Інститут психіатрії судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», ОСОБА_4 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло іспитованого можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого його діяння.

25.07.2022 року слідчим суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя, враховуючи вказані висновки, була винесена ухвала про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме: до «Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», який розташовано за адресою: 49006, місто Дніпро, вулиця Надії Алексєєнко, буд.84, строком на 60 діб.

У подальшому, ухвалами слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя та судом від 19.09.2022 року, 12.10.2022 року, 08.12.2022 року, 01.02.2023 року, 21.03.2023 року, 15.05.2023 року, 27.06.2023 року було продовжено вказаний запобіжний захід по 13.10.2022 року, 11.12.2022 року, 05.02.2023 року, 01.04.2023 року, 19.05.2023 року, 13.07.2023 року та 25.08.2023 року, відповідно.

Згідно вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 могли вчинити кримінальне правопорушення, вказане в обвинувальному акті. При цьому, суд також враховував показання потерпілого, надані останнім під час судового розгляду, а також письмові докази, надані прокурором та досліджені судом. Вказані докази суд оцінює лише з точки зору обґрунтованої підозри обвинуваченому ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Тобто, на даному етапі судового розгляду підозра відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_4 цілком обґрунтована, а доводи сторони захисту, обов`язково будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

При вирішенні питання про продовження такого запобіжного заходу як поміщення ОСОБА_4 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість ОСОБА_4 (раніше неодноразово судимий, перебуває на обліку лікаря психіатра, висновки судово-психіатричної експертизи), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (не одружений; має лише матір похилого віку).

Також, судом враховується і тяжкість кримінального правопорушення, у зв`язку з яким ОСОБА_4 було повідомлено про підозру (ч.3 ст.187 КК України, яка згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, відсутні докази щодо наявності у нього постійного законного щомісячного доходу, раніше судимий за скоєння умисних корисливих кримінальних правопорушень.

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, факти, встановлені у судовому засіданні, особистість ОСОБА_4 , вважаю, що на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість продовження злочинної діяльності або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначений ризик як реальний та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, приймає рішення щодо продовження застосування відносно ОСОБА_4 такого запобіжного заходу як поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку

Водночас, під час розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , суд розглянув можливість застосування до останнього іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу, передбаченого ст.508 КПК України, а саме: передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом.

В даному випадку, враховуючи особистість ОСОБА_4 , той факт, що фактично з родичів у нього залишилася лише матір похилого віку та сестра, з якою він більше десяти років не спілкується, суд вважає, що встановлений ризик є настільки вагомим, що передання під нагляд не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 та належне отримання медичної допомоги.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності; обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, у лікаря нарколога не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (перебуває у цивільному шлюбі; має постійне місце реєстрації та проживання у м. Запоріжжі; має на утриманні доньку 2015 року народження, з якою фактично разом не проживає).

Також, судом враховується і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, і це дає підстави вважати, що останній, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та невідворотність покарання за його вчинення в разі доведення вини, буде переховуватись від суду. Приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, суд вважає, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового розслідування або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, при чому, востаннє звільнився з місць позбавлення волі у квітні 2018 року. Також, на цей час відносно ОСОБА_7 у Комунарському районному суді м. Запоріжжя та Токмацькому районному суді Запорізької області перебувають кримінальні провадження у скоєнні умисних кримінальних правопорушень (за ч.2 ст.186 КК України). Крім того, відсутні достовірні відомості щодо отримання обвинуваченими щомісячного постійного доходу. Таким чином, у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у першу чергу на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинуваченого, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Отже, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжують існувати ризики, передбачені п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від суду; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Стосовно питання здоров`я ОСОБА_7 , судом неодноразово вживалися заходи щодо встановлення об`єктивного стану здоров`я обвинуваченого, у зв`язку з чим начальника ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінальної виконавчої служби України» було зобов`язано надавати інформацію з цього питання та проводити медичні огляди із залученням різних медичних спеціалістів. Судом 04.08.2023 року було отримано лист від в.о. начальника філії ЦОЗ ДКВС України в Запорізькій області ОСОБА_11 з інформацією, що 03.08.2023 року ОСОБА_7 був обстежений та оглянутий лікарями Запорізької міської медичної частини, показань для подальшого обстеження та лікування, у т.ч. поза межами ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» обвинувачений не має.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, приймає рішення про необхідність продовження утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Водночас, під час розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого, суд розглянув можливість застосування до ОСОБА_7 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, у т.ч. домашнього арешту та застави.

В даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого, суд вважає, що встановлені ризики є настільки вагомими, що домашній арешт, не зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_7 при застосуванні вказаного запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

В даному випадку, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, вчинене із застосуванням насильства та погрозою його застосування, тому вважаю за необхідне не визначати обвинуваченому заставу як альтернативний запобіжний захід.

Керуючись ст. ст. 177, 194, 314-317, 331, 372, 384, 395, 508 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 12.10.2023 року (включно).

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме: до «Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків» Міністерства охорони здоров`я України, розташований за адресою: 49006, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд.84 по 12.10.2023 року (включно).

Копію ухвали вручити прокурору, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , законному представнику ОСОБА_6 та захисникам ОСОБА_5 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .

Копію ухвали направити для виконання до «Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків» Міністерства охорони здоров`я України, розташований за адресою: 49006, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд.84 та до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 15.08.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1