ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 322/981/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/832/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 1 березня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Міжгір`я Монастирського району Тернопільської області, громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2019 року по 22 червня 2019 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

21 червня 2019 року, приблизно об 11.30 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи навпроти домоволодіння АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_9 , сокирою, яку узяв з території свого домоволодіння, тримаючи останню у правій руці, наніс обухом цієї сокири один удар в скроневу частину голови ОСОБА_9 , від чого потерпілий впав на землю, а ОСОБА_7 наніс ще один удар обухом сокири в область лівої тім`яної частини голови ОСОБА_9 , спричинивши останньому відкриту черепно-мозкову травму у виді відкритого перелому лівих скроневої та тім`яної кісток черепу та утворення вогнищ забою головного мозку, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 370 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд у вироку послався на висновок експерта № 35 від 20 серпня 2019 року, який містить розбіжності.

Крім того, на вилученій у ОСОБА_7 сокирі не було виявлено слідів крові, а у ОСОБА_7 було декілька сокир, і незрозуміло, чому було вилучено саме цю сокиру, яка, до того ж, у судовому засіданні не оглядалась.

Також зазначає, що суд в порушення ст. 337 КПК України вийшов за межі обвинувачення, оскільки за ст. 121 КК України захист не проводився, позиція між обвинуваченим та захисником не узгоджувалась.

Вважає, що в діях обвинуваченого відсутній прямий умисел, а мала місце необережність, тому суд повинен був виправдати ОСОБА_7 .

З приводу призначеного покарання зазначає, що ОСОБА_7 78 років, він раніше не судимий, на теперішній час стосунки між обвинуваченим та потерпілим налагодились, вони проживають в одному селі та підтримують сусідські відносини.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_7 .

До судового засідання апеляційного суду, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду судовою повісткою, яку було надіслано поштою, апеляційної скарги свого захисника адвоката ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився, поважні причини неявки апеляційному суду не повідомив, із заявою про відкладення розгляду апеляційної скарги на адресу апеляційного суду не звернувся, у зв`язку із чим, враховуючи приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченого, який не заперечував проти розгляду справи без участі обвинуваченого, підтримав апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити, прокурора, яка вирок суду вважала законним, обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого, потерпілого, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що під час конфлікту з ОСОБА_9 , він із сокирою у правій руці вийшов за паркан до потерпілого. ОСОБА_9 його штовхнув, а він вдарив потерпілого двічі обухом сокири по голові, від чого останній впав, але потім піднявся та пішов додому. Допомогу потерпілому не надавав, оскільки пошкоджень на ньому не бачив. Вважає свої дії неумисними, адже не бажав заподіяти потерпілому смерть або тілесні ушкодження.

Таким чином, у суді першої інстанції обвинувачений не заперечував факту нанесення потерпілому двох ударів обухом сокири по голові потерпілого, і його позиція зводиться до того, що його дії були неумисними, заподіяти потерпілому смерть або тілесні ушкодження він не бажав.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме в умисному тяжкому тілесному ушкодження, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Так, потерпілий ОСОБА_9 у суді першої інстанції показав, що перебуваючи у дворі свого домоволодіння, обвинувачений ОСОБА_7 почав вербально ображати його сестру ОСОБА_10 . У відповідь він також щось сказав обвинуваченому, після чого ОСОБА_7 сказав: «Зачекай». Він залишився на вулиці, палив цигарку, а обвинувачений за 1 або 2 хвилини вийшов на вулицю, тримаючи в руці сокиру, та, підійшовши до нього, зненацька вдарив його сокирою по голові, від чого він втратив свідомість, подальших подій не пригадує.

Свідок ОСОБА_10 у суді першої інстанції показала, що коли вона проходила повз будинку ОСОБА_7 , останній її ображав, на що вона поскаржилась брату. Пізніше вони з братом йшли вдвох повз будинку ОСОБА_7 , а коли ОСОБА_9 підійшов до паркану ОСОБА_7 та запитав останнього, чого той її ображає. Після цього вони почали лаятись. Далі ОСОБА_7 взяв молоток та вийшов до них, вони продовжували лаятись, в ході чого ОСОБА_7 замахувався на ОСОБА_9 молотком, але ударів не наносив. Потім ОСОБА_7 знову пішов у двір, звідки вийшов вже із сокирою. У цей момент ОСОБА_9 прикурював цигарку, аж раптом ОСОБА_7 збоку наніс ОСОБА_9 удар обухом сокири по голові, від якого потерпілий впав навколішки, а ОСОБА_7 наніс ще один удар обухом сокири по голові потерпілому. Далі вона побігла додому, оскільки ОСОБА_7 за нею гнався, а звідти викликала швидку медичну допомогу, після чого переховувалась до приїзду медиків.

Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції показала, що коли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проходили повз будинку ОСОБА_7 , останній почав на їх адресу нецензурно висловлюватись. Свідок пішла до себе на веранду, а потім почула сирену карети медичної допомоги. Коли вийшла на вулицю, то побачила ОСОБА_9 на узбіччі, він лежав обличчям донизу, ОСОБА_10 поряд не було.

Підстав не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілого та свідків.

Показання вищезазначених потерпілого та свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про відомі їм обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з протоколу огляду місця події від 21 червня 2019 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є ділянка місцевості по вул. Миру в с. Нововолодимирівка навпроти будинку № 63, в ході якого на асфальтовому покриті виявлено та вилучено сліди РБК (т. 2, а.с. 37-46).

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21 червня 2019 року вбачається, в ході обшуку під час затримання ОСОБА_7 вилучено сокиру довжиною 45 см (т. 2, а.с. 47-51).

З протоколу огляду від 23 червня 2019 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є речі потерпілого ОСОБА_9 , видані ОСОБА_10 (т. 2, а.с. 56-58).

З висновку експерта № 1396 від 10 липня 2019 року вбачається, що в слідах на шортах ОСОБА_9 встановлена наявність крові людини, походження якої від самого ОСОБА_9 не виключається (т. 2, а.с. 68-70).

З висновку експерта № 1397 від 11 липня 2019 року вбачається, що в змивах на марлевих тампонах «з асфальтового покриття дороги» та «з металевого люку з зовнішнього боку на узбіччі дороги», що були вилучені під час огляду місця події по вул. Миру в с. Нововолодимирівка навпроти садиби № 63, встановлена наявність крові людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_9 не виключається (т. 2, а.с. 75-77).

З висновку експерта № 1395 від 8 липня 2019 року вбачається, що в слідах на сокирі, вилученої під час проведення огляду місця події, наявність крові не встановлено (т. 2, а.с. 81).

З висновку експерта № 30 від 20 серпня 2019 року вбачається, що у ОСОБА_9 виявлено відкриту черепно-мозкову травму у вигляді відкритого перелому лівих скроневої та тім`яної кісток, з розривом барабанної перетинки, післятравматичним етмоїдитом та отоліквореєю, двома забійними ранами тім`яної ділянки голови, травматичним набряком м`яких тканин лівої половини обличчя та скронево-виличної ділянки; вогнищ забою головного мозку з геморагічним компонентом в правих скроневій та лобній частках; правостороннього крововиливу від твердою мозковою оболонкою (субдуральною гематомою). Відкрита черепно-мозкова травма у ОСОБА_9 утворилась за механізмом тупої травми, в результаті не менш ніж двох ударних травматичних впливів твердим тупим предметом, які припали в тім`яну ділянку голови, переважно зліва. Відкрита черепно-мозкова травма кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя (т. 2, а.с. 87-91).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 9 серпня 2019 року та відеозапису до нього вбачається, що ОСОБА_7 продемонстрував, як він внаслідок конфлікту з потерпілим наніс ОСОБА_9 два удари обухом сокири в область голови, вказав механізм нанесення ударів, а також описав сокиру, якою були нанесені удари (т. 2, а.с. 92-102).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 9 серпня 2019 року та відеозапису до нього вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 продемонстрував, як в ході конфлікту з ОСОБА_7 останній узяв із подвір`я свого будинку сокиру та наніс один удар сокирою в ліву частину голови потерпілому, наступних подій потерпілий не пригадує (т. 2, а.с. 103-113).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 9 серпня 2019 року та відеозапису до нього вбачається, що свідок ОСОБА_10 пояснила, що у ОСОБА_9 виник конфлікт із ОСОБА_7 , який взяв зі свого подвір`я сокиру та вдарив ОСОБА_9 по голові, а коли ОСОБА_9 намагався встати, то ОСОБА_7 наніс ще один удар (т. 2, а.с. 114-124).

З висновку експерта № 35 від 19 серпня 2019 року вбачається, що при співставленні даних медичного освідування ОСОБА_9 з даними, отриманими в ході вищевказаних слідчих експериментів, встановлено повне співпадіння з травматичним предметом (сокира), зоною травмування (волосиста частина голови) та повністю (у випадку ОСОБА_7 та ОСОБА_10 ), або частково (у випадку із ОСОБА_9 ) даних щодо кількості ударів. Для утворення відкритої черепно-мозкової травми, як у ОСОБА_9 , а саме перелому кісток склепіння черепа та утворення вогнищ забою головного мозку, потрібна велика сила удару. За механізмом травмування, який вказав ОСОБА_7 , розвинути кінетичну енергію, достатню для утворення травми голови такої тяжкості, практично неможливо, що робить загальний механізм заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 за механізмом, зазначеним ОСОБА_7 , малоймовірним. Відкрита черепно-мозкова травма, виявлена при освідуванні ОСОБА_9 , цілком могла утворитись за обставин, зазначених свідком ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_9 в ході проведення слідчих експериментів за їх участі (т. 2, а.с. 128-133).

З висновку судово-психіатричного експерта № 333 від 24 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_7 виявляє ознаки психічних розладів у вигляді розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку судинного ґенезу легкого ступеню. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. За своїм психічним станом на момент проведення експертизи також може віддавати звіт своїм діями та керувати ними (т. 2, а.с. 138-143).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив саме умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги з приводу того, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній прямий умисел, а мала місце необережність, тому суд повинен був виправдати ОСОБА_7 .

Так, за версією обвинуваченого ОСОБА_7 , він під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 випадково двічі вдарив потерпілого обухом сокири, яку тримав у правій руці.

У свою чергу, як під час проведення слідчого експерименту, так і в ході допиту в суді першої інстанції, свідок ОСОБА_10 категорично зазначила, що коли потерпілий стояв напівоберта до обвинуваченого, спочатку ОСОБА_7 раптово з розмаху наніс ОСОБА_9 один удар обухом сокири в ліву потиличну частину голови, а вже після того, як потерпілий впав, ОСОБА_7 наніс йому ще один удар сокирою по голові.

Потерпілий ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту та допиту в суді першої інстанції повідомив, що обвинувачений, тримаючи в руках сокиру, підійшов до нього та зненацька вдарив сокирою по голові, після чого він впав та втратив свідомість, і подальших подій не запам`ятав.

Тобто версія обвинуваченого ОСОБА_7 про випадковість нанесення ударів потерпілому повністю спростовується поясненнями, наданими потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 в ході проведення слідчих експериментів за їх участі та під час допиту в суді першої інстанції.

Окремо слід звернути увагу на те, що про наявність умислу в діях ОСОБА_7 свідчить той факт, що після словесного конфлікту з потерпілим обвинувачений сказав йому « ОСОБА_12 » та через нетривалий час вийшов на вулицю вже з сокирою в руках, тобто повернувся з метою продовження конфлікту, взявши з собою знаряддя для нанесення тілесних ушкоджень.

До того ж, в даному кримінальному провадженні має вагоме значення і той факт, що обвинувачений наніс потерпілому два удари обухом сокири з певним розривом у часі: спочатку один удар, а інший вже після того, як потерпілий впав на землю, що не може свідчити про випадковість нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.

Всупереч доводів апеляційної скарги, висновок експерта № 35 від 19 серпня 2019 року не містить жодних розбіжностей чи неточностей, а навпаки, повністю спростовує версію обвинуваченого ОСОБА_7 про необережність та випадковість при нанесенні ударів потерпілому.

Так, відповідно до вказаного висновку експерта, для утворення відкритої черепно-мозкової травми, як у ОСОБА_9 (перелом кісток склепіння черепа та утворення вогнищ забою головного мозку), потрібна велика сила удару, тому за механізмом травмування, який вказав ОСОБА_7 , розвинути кінетичну енергію, достатню для утворення травми голови такої тяжкості практично неможливо, що робить малоймовірним загальний механізм заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 за механізмом, зазначеним ОСОБА_7 .

Також експерт дійшов до висновку, що відкрита черепно-мозкова травма, яка була виявлена при освідування ОСОБА_9 , цілком могла утворитись за обставин, зазначених свідком ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_9 в ході проведення слідчих експериментів за їх участі.

На переконання колегії суддів, усі вищевказані обставини в сукупності повністю підтверджують наявність у ОСОБА_7 умислу саме на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, тому жодних підстав для його виправдання у суду першої інстанції не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що на вилученій у обвинуваченого ОСОБА_7 сокирі не було виявлено слідів крові, а у ОСОБА_7 було декілька сокир (що нібито ставить під сумнів факт встановлення знаряддя злочину), на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки сам обвинувачений не спростовував нанесення потерпілому ударів саме сокирою, потерпілий та свідок ОСОБА_10 також підтвердили нанесення ударів сокирою, а сукупність усіх інших доказів доводить, що саме з ОСОБА_7 у потерпілого відбувся конфлікт, під час якого ОСОБА_7 вчинив інкриміновані йому дії у відношенні потерпілого.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги про порушення судом вимог ст. 337 КПК України, та як наслідок порушення права на захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Враховуючи, що орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а суд першої інстанції змінив кваліфікацію його дій на ч. 1 ст. 121 КК України, що відноситься до категорії тяжких злочинів, то суд першої інстанції повністю дотримався вимог ст. 337 КПК України, оскільки така зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення покращила становище обвинуваченого ОСОБА_7 .

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді 6 років позбавлення волі, і підстави для призначення йому більш м`якого покарання відсутні.

Приходячи до такого висновку, суд першої інстанції вірно врахував відсутність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність стійких соціальних зв`язків та щирого каяття, яке б могло проявитися в оплаті лікування потерпілого, добровільній компенсації моральної шкоди чи вибаченні перед потерпілим.

Також колегія суддів враховує вкрай негативну характеристику за місцем проживання ОСОБА_7 , відповідно до якої, незважаючи на вік, обвинувачений схильний до вживання алкогольних напоїв, спілкується з такими ж особами, які вживають алкогольні напої, агресивний, зі слів мешканців весь час ходить по селу з сокирою, нецензурно лається (т. 2, а.с. 158).

Сукупність обставин кримінального правопорушення, знаряддя та спосіб завдання тілесних ушкоджень, відношення обвинуваченого до вчинених ним дій, негативна характеристика, вказують на те, що обвинувачений, незважаючи на його вік, несе загрозу для суспільства, а тому, на переконання колегії суддів, підстави як для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, так і для зменшення розміру призначеного покарання, відсутні.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 1 березня 2023 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 322/981/19