ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1390/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 307 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001614 від 06.07.2023 за частиною 2 статті 307 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2023 року задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 27.10.2023 включно, без визначення розміру застави.

Визначено розмір застави ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 40 (сорок) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 107 360,00 гривень, яку можливо внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області (рахунок UA0006674 , МФО 820172, код отримувача 26281249, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, призначення платежу - застава згідно КПК по справі №638/10807/23.

Роз`яснено, що обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом всього строку тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави обвинувачену з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, на підставі частини 5 статті 194 КПК України покласти на обвинувачену наступні обов`язки: 1) прибувати до суду із встановленою періодичністю та за першою вимогою; 2) не виїжджати за межі міста Харкова без дозволу суду; 3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання в м. Харкові; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Визначено 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави.

Роз`яснено обвинуваченій, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави має бути наданий уповноваженій службовій особі установи тимчасового тримання.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, яка не може тривати більше одного робочого дня, уповноважена службова особа установи тимчасового тримання негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та головуючого суддю Дзержинського районного суду м. Харкова.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачена вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснено обвинуваченій, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомлена, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, відмовити в задоволені клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою відносно ОСОБА_6 , ухвалити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід обвинуваченій у вигляді домашнього арешту, заборонивши ОСОБА_6 покидати місце її фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 22:00 годин по 06:00 годин. Покласти на обвинувачену передбачені статтею 194 КПК України, обов`язки, а саме: за першою вимогою прибувати до прокурора чи суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник посилається на те, що судом при ухваленні рішення не враховано особу обвинуваченої, яка раніше не була судима, жодного разу не притягалась до кримінальної відповідальності, проживала за місцем реєстрації з бабусею та дідом, які перебувають на її утриманні та є особами похилого віку, мають хронічні захворювання, внаслідок яких ледве пересуваються по квартирі. Батьки ОСОБА_6 не займаються вихованням доньки, оскільки матір зловживає алкогольними напоями та тривалий час не проживає з донькою, а батько не підтримує з нею спілкування, оскільки має іншу родину.

Апелянт також вказує, що у жовтні 2022 року у обвинуваченої виявлено хронічне онкологічне захворювання, у зв`язку з чим, вона була прооперована та їй був поставлений діагноз, а саме кістозна пухлина правої півкулі та червя мозочка, яке потребує подальшого лікування та дослідження. В теперішній час ОСОБА_6 оформлює документи щодо отримання групи інвалідності, внаслідок виявленої хвороби. У разі обрання відносно ОСОБА_6 самого найсуворішого запобіжного заходу, може негативно вплинути на все подальше життя ОСОБА_6 , а також на стан її здоров`я.

Захисник звертає увагу на те, що для забезпечення себе та бабусі з дідусем, ОСОБА_6 неофіційно працювала косметологом, та після проведеної операції, обвинувачена не може працювати у зв`язку з тим, що в неї не рухається права рука. Вказані обставини на думку захисника підтверджують наявність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_6 та спростовують доводи органа досудового розслідування про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Також захисник вважає, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, на які посилається прокурор в поданому клопотанні, є необґрунтованими та не підтверджені жодними фактичними даними.

Апелянт зазначає, що наявність спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджене доказами. Припущення прокурора про їх наявність, якщо вони не ґрунтуються на доказах, визначених у статті 84 КПК України, не може вважатися належною метою обрання запобіжного заходу у розумінні частини 1 статті 177 КПК України, оскільки по суті є припущенням.

Захисник вказує, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КК України.

Крім цього захисник звертає увагу, що кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_6 за частиною 2 статті 307 КК України не тягне за собою автоматичного визнання її вини у вчиненні кримінального правопорушення, в якому вона підозрюється, вона до винесення вироку вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, який їй інкримінується.

Апелянт вважає, що застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є більш ніж достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків. Однак суддею Дзержинського районного суду м. Харкова при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_6 взагалі не розглядалась можливість застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченої, яка підтримала апеляційну скаргу захисника та просила її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного злочину, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною, особу обвинуваченої, вважав, що наявні ризики, передбачені пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України, у їх сукупності свідчать про неможливість їх запобігання шляхом застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченої під час кримінального провадження.

Визначаючи розмір застави суд першої інстанції вважав, що такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України.

З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає його обґрунтованим та вмотивованим, вважає мотиви прийнятого рішення такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинене кримінальне правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

З урахуванням того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України, яке, відповідно до статті 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Суд апеляційної інстанції також бере до уваги те, що відповідно до наявних в матеріалах провадження відомостей, обвинувачена ОСОБА_6 раніше судимою не була, офіційно не працевлаштована, розлучена, що додатково свідчить про існування ризику переховування обвинуваченої від правоохоронних органів та суду.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого стосовно недоведеності ризиків, заявлених в клопотанні прокурора, спростовуються матеріалами провадження, що свідчить про прийняття судом обґрунтованого рішення, та з цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Надаючи оцінку можливості переховуватися обвинуваченої від суду, впливати на свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується в скоєнні злочину в сфері незаконного обігу наркотичних та психотропних речовин, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачена може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Колегія суддів також бере до уваги те, що відповідно до наявних в матеріалах провадження відомостей обвинувачена ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків не має, що додатково може свідчити про існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

Посилання захисника на те, що на утриманні ОСОБА_6 перебувають бабуся та дідусь, та вона є єдиною хто за ними доглядає, не підтверджено жодним доказом ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду.

Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо необґрунтованості наявності ризиків, на які посилалась сторона обвинувачення під час продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 у виді тримання під вартою та вважає, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України та не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченої та обставин кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника самі по собі не можуть бути підставою для обрання обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний час доби, оскільки вказаний запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченої ОСОБА_6 , що унеможливлює її перебування в умовах слідчого ізолятору, колегія суддів вважає недоведеними та зазначає, що наявність захворювань, які унеможливлюють перебування обвинуваченої в умовах СІЗО повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи.

Будь-яких доказів на підтвердження незадовільного стану здоров`я обвинуваченої ОСОБА_6 , що унеможливлює її перебування під вартою, суду апеляційної інстанції не надано.

При цьому, суд апеляційної інстанції роз`яснює обвинуваченій право звернення до суду першої інстанції з клопотанням про призначення судово-медичної експертизи щодо стану її здоров`я.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності правових підстав для зміни чи скасування ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 серпня 2023 року за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 .

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2023 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: