Номер провадження: 11-кп/813/1756/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0005691, внесеному до ЄРДР 19.10.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_10 та ОСОБА_8 задоволені та продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 27.08.2023 року кожному, без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту стосовно обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 задоволені та продовжений запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на 60 днів, до 27.08.2023 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_14 покладених обов`язків задоволене та продовжений запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на 60 днів, до 27.08.2023 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на те, що існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшились, та інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступне:

- відсутні підстави для ствердження про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинувачений раніше не судимий, будь-яких доказів, які б підтверджували факт його попереднього переховування від органу досудового розслідування або суду у матеріалах справи відсутні, також ризик впливу на потерпілого та свідків не відповідає положенням ст. 225 КПК України;

- ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки, а саме матір, батька та двох сестер, які потребують постійного догляду, є договір оренди квартири.

- стороною обвинувачення під час судового засідання не доведено, що ризики не зменшились або з`явились нові;

- ОСОБА_10 відшкодував потерпілому ОСОБА_15 матеріальний збиток у розмірі 19690 грн., проте його перебування під вартою ускладнює швидкість відшкодування шкоди.

Посилаючись на викладене, захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний період доби за адресою АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не погодившись із оскаржуваною ухвалою суду вказує, що вона постановлена з порушенням вимог КПК України та підлягає скасуванню з наступних підстав:

- сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

- обвинувачений має місце реєстрації та місце постійного проживання, має міцні соціальні зв`язки, а саме він одружений, має дитину та хвору матір.

- всі потерпілі, свідки та обвинувачені у вказаному кримінальному проваджені були допитані в ході досудового розслідування, їх показання зафіксовані. Окрім того, будь яких спроб незаконно впливати на учасників процесу прокурором надано не було;

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_8 та застосувати до нього менш суровий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляційних скарг та просив їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Ухвала суду першої інстанції в частині продовження строку застосування запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №№0005691, внесене до ЄРДР 19.10.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції з огляду на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, погодився з доводами прокурора, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, на даний час не зникли та продовжують існувати.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг захисників, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційних скарг захисників про те, що в рамках даного кримінального провадження відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як вбачається з обґрунтованих висновків суду, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні продовжують існувати доведені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_8 можуть вдатись до спроб переховування від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, які на час розгляду клопотання не зменшилися, що унеможливлює запобігання цим ризикам.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні двох тяжких злочинів, в тому числі за ч.2 ст.187 КК України, за який, у разі доведеності вини, йому може бути призначене покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В свою чергу ОСОБА_8 також обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за який у разі доведеності вини, йому може бути призначене покарання до 6 років позбавлення волі.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, продовжує існувати ризик того, що вони можуть переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_10 може переховуватися від суду підтверджується також тим, що на теперішній час стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 наявний ряд кримінальних проваджень, які скеровано до інших судів м. Одеси за скоєння аналогічних корисливих злочинів проти власності.

Вищенаведене у сукупності з тим фактом, що ОСОБА_10 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, характеризує його як особу схильну до вчинення корисливих злочинів та підтверджує наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 іншого аналогічного злочину.

В свою чергу відсутність у ОСОБА_10 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що, перебуваючи на свободі, обвинувачений може продовжити вчиняти злочини проти власності.

Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду підтверджується тим, що він є громадянином іншої держави та перебуває у міжнародному розшуку, відсутність у нього доведених міцних соціальних зв`язків на території України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, який врахував доводи прокурора щодо того, що ОСОБА_8 , знаходячись на території України, з 2019 року видавав себе за іншу особу, а саме за ОСОБА_17 , для підтвердження своєї особистості використовував підроблений паспорт громадянина, під час судового розгляду продовжував стверджувати, що він є ОСОБА_17 , що вказує на те, що у разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, останній ймовірно буде намагатись переховуватись від суду.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК - впливу на учасників процесу в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання їх показань, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України. Більш того, як вбачається із оскаржуваної ухвали, не всі свідки та потерпілі допитані судом.

Соціальні зв`язки обвинувачених апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, на переконання апеляційного суду, наявність у ОСОБА_18 батьків, а також договору оренди квартири, укладеного його батьком, а також наявність у ОСОБА_8 місця реєстрації та місце постійного проживання, дружини, дитини та хворої матірі, не є достатньо переконливими обставинами, щоб нівелювати існуючі на час постановлення оскаржуваної ухвали ризики та жодним чином не свідчать про неможливість вчинення обвинуваченими спроб переховування, впливу на свідків чи іншого кримінального правопорушення в подальшому.

Посилання ж захисника ОСОБА_7 на те, що судом не було визначено розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тож, враховуючи вищенаведені обставини та норми права, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні має право не визначити розмір застави.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що прокурором була доведена неможливість застосування на даному етапі судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому вважає, що підстави для задоволення апеляційних скарг захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 та скасування законної та обґрунтованої ухвали суду щодо обвинувачених - відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0005691, внесеному до ЄРДР 19.10.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4