Справа № 497/602/23 Провадження № 1-кп/497/71/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2023 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6

розглянувши в судовому засіданні, в залі суду міста Болграда Одеської області, клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт по кримінальному провадженню №0000577 від 19.08.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Болградського району Одеської області, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, за національністю гагауза, на підставі ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 332 ч.3 КК України,-

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Болград Одеської області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, за національністю гагауза, на підставі ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочину), передбачених ст. 309 ч.1, ст. 332 ч.3 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Болградського районного суду знаходиться кримінальне провадження №0000577 від 19.08.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 332 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.3 ст. 332 КК України. Справа на стадії судового розгляду.

03.05.2023 року захисник ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 , обґрунтовуючи клопотання тим, що він має постійне місце проживання, має тісні соціальні зв`язки (дружину, батьків та дітей), закордонний паспорт знаходиться в органах досудового слідства, ризик знищення доказів також відсутній, оскільки всі докази знаходяться в органі досудового розслідування, що свідчить про неможливість їх знищення обвинуваченим. Щодо незаконного впливу на свідків, на думку захисту, цілодобовий домашній арешт із обов`язковим носінням електронного засобу контролю повністю забезпечить йому можливість знаходитися в одному місці та не спілкуватися з іншими особами. З огляду на наявні докази та пояснення ОСОБА_5 він не мав можливості та бажання переправляти таких осіб за кордон через особисте ставлення до ухилянтів, тому його дії можуть бути кваліфіковане як шахрайство. ОСОБА_5 не мав наміру переводити будь-яку особу через державний кордон, проте мав намір взяти грошові кошти, скориставшись довірою/ввивши особу ухилянта в оману та не виконати обіцяне йому. Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із обов`язковим носінням електронного засобу контролю, повністю забезпечить йому можливість знаходитися в одному місці, також забезпечить ризик впливу на свідків та ризик продовження незаконних дії пов`язаний з переправою осіб. Щодо визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, то слідство не надало доказів матеріального положення ОСОБА_5 , тому розмір застави у вигляді 1 500 000 грн. робить вказаний запобіжний захід не реалістичним, таким, що є безальтернативним запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою. На підставі вищезазначеного захисник просить обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його проживання.

Також, захисник ОСОБА_6 звернувся до суду 03.05.2023 року з клопотанням про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 , обґрунтовуючи клопотання тим, що він має постійне місце проживання, має тісні соціальні зв`язки (дружину, батьків та дітей), закордонний паспорт знаходиться в органах досудового слідства, ризик знищення доказів також відсутній, оскільки всі докази знаходяться в органі досудового розслідування, що свідчить про неможливість їх знищення обвинуваченим. Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із обов`язковим носінням електронного засобу контролю повністю забезпечить йому можливість знаходитися в одному місці, також забезпечить ризик впливу на свідків та ризик продовження незаконних дії пов`язаний з переправою осіб. Також зазначає, що судимості, які раніше були у його підзахисного - не можна використовувати в обґрунтування ризиків, оскільки вони є погашеними. Щодо визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, то слідство не надало доказів матеріального положення ОСОБА_4 , тому розмір застави у вигляді 1 500 000 грн. робить вказаний запобіжний захід не реалістичним, таким, що є безальтернативним запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою. На підставі вищезазначеного захисник просить обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його проживання.

19.05.2023 року прокурор Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотаннями про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , в яких посилається на те, що кожний з них обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), під час підготовчого розгляду справи до обвинувачених був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, строк дії якого в ухвалі суду визначений до 02.06.2023 року, тобто він спливає. На даний час ризики, встановлені судом в ухвалі від 04.04.2023 року під час застосування до кожного з обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та залишаються актуальними. Ризики обумовлені тим, що обвинувачені можуть переховуватися від органів досудового розслідування, скоїли злочин разом з громадянином Республіки Молдова, що свідчить про можливість використання зв`язків з іноземними громадянами, що створює додаткові можливості обвинуваченим ухилитися від досудового розслідування. Також обвинувачені офіційно не працевлаштовані, перебуваючи не під вартою вони можуть продовжувати свою злочинну діяльність. Також можливий вплив з боку обвинувачених на свідків у вказаному кримінальному проваджені, з метою схилити їх змінити свої покази в суді. Окрім цього вони можуть зв`язатися з невстановленими учасниками створеної ними злочинної групи та з підозрюваним, якого наразі оголошено в розшук. На підставі вищезазначеного прокурор вважає за необхідне продовжити застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з застосуванням альтернативного запобіжного заходу - застави та покладенням на них на кожного у разі внесення застави відповідних обов`язків, тому звертається з цими клопотаннями.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав подані ним клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначив, що ризики зазначені в ухвалі суду до цього часу не відпали, тому він просить продовжити застосування саме цього запобіжного заходу, його не обрання на даний час, може привести до звільнення обвинувачених з-під варти. Щодо заявлених клопотань захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, вважав їх не обґрунтованими, просив відмовити в їх задоволенні.

Захисник ОСОБА_6 , який здійснює захист обох обвинувачених, та обвинувачені ОСОБА_5 і ОСОБА_4 в судовому засіданні з клопотаннями прокурора про продовження застосування запобіжного заходу не погодилися та заперечували проти клопотання. Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу кожному з обвинувачених підтримали, наполягали на обранні відносно кожного з них запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем їх проживання.

Розглянувши усі чотири клопотання суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі статтею 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Клопотання прокурора про продовження застосування відносно обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою внесено з наступних підстав.

Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною першою статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, а частиною другою статті 183 КПК України визначені випадки, коли може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка являється частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, визначено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 04.04.2023 року обвинуваченим ОСОБА_5 і ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та строк дії запобіжного заходу визначено - 02 червня 2023 року включно.

Судом установлено, що запобіжний захід до обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_4 застосовано за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та думки обвинувачених і їх захисника щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом, а домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини»).

Згідно з постановою № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 року «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

На цей час ризики зазначені в ухвалі суду від 04.04.2023 року для кримінального провадження не зникли, вони не зменшились, залишились актуальними до цього часу.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, у тому числі: тяжкості вчиненого злочину, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, міцністю соціальних зв`язків обвинуваченого за місцем його проживання (характеризується позитивно, працює, одружений, на утриманні має дитину), на думку суду, не буде відповідати зазначеним ризикам.

Ризиком, на думку суду є те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 можуть переховуватися від суду, так як обвинувачуються у вчиненні злочину, пов`язаному з переправленням осіб через кордон організованою групою, одним із підозрюваних є громадянин України, можуть продовжувати свою злочину діяльність, окрім того можуть вплинути на свідків чиї особи їм достеменно відомі. Враховуючи характер та особливість, вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, в якому вони обвинувачуються, суд вважає, що не є доцільним з точки зору мети і підстав застосування запобіжних заходів більш м`якіших, тобто не пов`язаних з триманням під вартою.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, у справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, суд вважає, що наразі існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин, враховуючи тяжкість обвинувачення у злочині, особу кожного обвинуваченого, обрання відносно них іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить, на думку суду, запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, суд вважає виправданим тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 під вартою та недостатнім застосування щодо них більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Стороною захисту не спростовано належними та допустимими доказами, що наведені прокурором ризики відпали, та обвинуваченим можливо обрати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, - не встановлено.

Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, для забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_5 і ОСОБА_4 покладених на них процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не зачіпляючи питання доказовості вини обвинувачених, суд дійшов висновку, що обвинуваченим ОСОБА_5 і ОСОБА_4 доцільно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою ще на шістдесят днів, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою кожному з обвинувачених, суд вважає за необхідне визначити кожному з обвинувачених розмір застави.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя (суд) встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 5 статті 182 КПК).

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

З аналізу ч.4 ст. 182 КПК України вбачається, що при визначенні розміру застави, слідчий суддя (суд) повинен врахувати: обставини кримінального правопорушення; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; встановлені ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання та шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Аналізуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, що регулює застосування інституту застави, зокрема виключно повноваження суду у вирішенні питання визначення суми застави, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , їх суспільну небезпеку, майновий та сімейний стан кожного обвинуваченого та членів їх сімей, наявність утриманців, інші дані про їх особи, які надані стороною захисту, як того вимагають вимоги ч.4 ст. 182 КПК України, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину з корисливих мотивів, суд приходить до висновку визначити розмір застави в межах п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, а саме 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому кожен з обвинувачених зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначаючи саме такий розмір застави суд керується доказами наданими сторонами, щодо матеріального стану кожного обвинуваченого.

А саме, захисником до клопотання надані довідки з Держаної податкової служби України з приводу доходів обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з яких вбачається відсутність доходів за останні роки. Крім цього, з медичної довідки Одеської медичної частини № 21 від 30.11.2022 року вбачається наявність у ОСОБА_5 тяжких хвороб (ВІЛ та туберкульоз) який приймає медичні препарати та потребує лікування. Також надані докази щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_4 двох малолітніх дітей (сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Про низьке матеріальне становище обвинувачених також свідчать умови проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , під час огляду в судовому засіданні відеозапису протоколу обшуку за місцем проживання останнього.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачені з серпня місяця 2022 року знаходяться під вартою, фактично з безальтернативною можливістю внесення застави, оскільки розмір такої застави є заздалегідь непосильним для останніх, суд вважає необхідним змінити розмір застави, зменшивши його до 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Також зазначені вище обов`язки, на думку суду, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченими, покладених на кожного з них обов`язків, і не є непомірним з урахуванням всіх обставин справи, захищеного законного інтересу, тяжкості злочину, що інкримінується обвинуваченим, і забезпечить стимулюючий ефект цього запобіжного заходу, належну процесуальну поведінку кожного з них під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання обвинуваченим обов`язків (вказаний висновок відповідає правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеному у рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії» від 08.01.2009 року).

Відповідно до ч.4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Щодо клопотань захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, то вони є необґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами, тому суд відмовляє в їх задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, 194-199, 314-316, 395 КПК, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 332 КК України - строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 29 липня 2023 року включно, з утриманням його в Державній установі "Ізмаїльський слідчий ізолятор".

Одночасно визначити розмір застави у межах 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 107360 (сто сім тисяч триста шістдесят) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.3 ст. 332 КК України - строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 29 липня 2023 року включно, з утриманням його в Державній установі "Ізмаїльський слідчий ізолятор".

Одночасно визначити розмір застави у межах 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 107360 (сто сім тисяч триста шістдесят) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Обвинувачені або заставодавці мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати на виклики до суду, в провадженні якого перебуває справа; не відлучатися за межі Болградського району без дозволу суду; здати на зберігання уповноваженому органу свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 29 липня 2023 року включно.

Роз`яснити обвинуваченим, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Державної установи "Ізмаїльський слідчий ізолятор".

У разі внесенні застави та з моменту звільнення обвинувачених з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачені зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважається такими, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У задоволення клопотань захисника - адвоката ОСОБА_6 про зміну ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Строк дії ухвали до 29.07.2023 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, та протягом семи днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 02.06.2023 року.

Суддя ОСОБА_1