Справа № 308/3652/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18.04.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційного провадження № 11-сс/4806/111/22 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2022 про застосування щодо підозрюваного за ч.1 ст.263, ч.5 ст.407 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2022 клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділення слідчого відділу УСБ України в Закарпатській області ОСОБА_9 , погоджене начальником відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_10 задоволено частково, застосовано щодо підозрюваного за ч.1 ст.263, ч.5 ст.407 КК України ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 постановлено обчислювати з 23 год. 45 хв. 16.03.2022.

Строк дії ухвали закінчується з 13.05.2022.

Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят грн.

Роз`яснено, що підозрюваний ОСОБА_6 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У разі внесення застави на ОСОБА_6 відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покладено наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду на їх першу вимогу;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Згідно з ч.7 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Після закінчення строку, в тому числі продовженого, під час дії якого на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Слідчим суддею місцевого суду встановлено наступні обставини даної справи.

Старший слідчий ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим начальником відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, у кримінальному провадженні № 0000033, відомості про яке 16.03.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зі вказаного вище клопотання та доданих до нього документів вбачається, що Президентом України видано Указ № 64/2022 від 24.02.2022, згідно з яким на території України введено воєнний стан 24.02.2022, о 5 год. 30 хв., строком на 30 діб.

Разом з цим того ж дня Президентом України видано Указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», відповідно до пункту 1 якого оголошується та проводиться загальна мобілізація.

02.03.2022 командиром військової частини № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) видано розпорядження № 160 щодо створення другої роти контрдиверсійної боротьби у вказаній військовій частині, до складу якої, серед інших, включено ОСОБА_6 .

При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається, серед іншого, день зарахування до списків особового складу військової частини резервістів під час мобілізації.

Під час проходження військової служби відповідно до ст.ст. 9,11,12,16,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець ОСОБА_6 під час несення військової служби зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов?язок, не допускати негідних вчинків.

Однак, військовослужбовець ОСОБА_6 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби, діючи з прямим умислом, будучи військовослужбовцем другої роти контрдиверсійної боротьби військової частини № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи свої обов?язки як військовослужбовця та відповідальність за їх порушення, будучи обізнаним про запровадження на всій території України воєнного стану, 04.03.2022 самовільно, без дозволу начальника, у невстановлений досудовим розслідуванням час залишив розташування даної військової частини.

16.03.2022, о 23 год. 45 хв., ОСОБА_6 затримано співробітниками УСБ України в Закарпатській області на території м. Ужгород.

17.03.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_6 може: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, зокрема це підтверджується тим, що він вчинив злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

На думку старшого слідчого вказані обставини свідчать про неможливість застосування щодо ОСОБА_6 інших більш м`яких видів запобіжних заходів, які не будуть достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із запобіжним заходом у виді тримання під вартою.

На підставі наведеного слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Слідчий суддя місцевого суду визнав, що наведене вище клопотання старшого слідчого підлягає задоволенню частково з таких підстав.

СВ УСБ України в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000033, відомості про яке 16.03.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.111, ч.5 ст.407, ч.4 ст.410 КК України.

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, вбачається, що 16.03.2022, о 23 год. 45 хв., ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України.

17.03.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану.

18.03.2022 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, відповідно до якої останній підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.5 ст.407 КК України, а саме у незаконному поводженні з бойовими припасами, тобто носінні, зберіганні та придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263 та ч.5 ст.407 КК України, які згідно зі ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, санкціями яких передбачено покарання у виді позбавлення волі строком, відповідно, від трьох до семи та від п`яти до десяти років.

Дослідивши матеріали даної справи, слідчий суддя вважає обґрунтованою пред?явлену ОСОБА_6 підозру, про що свідчать додані до клопотання старшого слідчого копії матеріалів кримінального провадження, які з достатньою ймовірністю підтверджують існування «розумної підозри» щодо причетності особи до вчинення інкримінованого злочину, в межах розслідування якого ставиться питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» поняття «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Вирішуючи клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що докази та обставини, на які посилаються слідчий та прокурор дають достатні підстави для висновку про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Злочини, які інкримінуються ОСОБА_6 , є тяжкими і передбачають можливість призначення винному покарання у виді позбавлення волі строком: 1) від трьох до семи років 2) від п`яти до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Вищевказані обставини, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами Європейського союзу, а саме: Румунією, Угорщиною, Словацькою Республікою та Республікою Польща дають підстави вважати, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховуватися від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України, так і поза межами таких, а також переховуватися на території України. Також слідчий суддя місцевого суду визнав, що підозрюваний ОСОБА_6 , знаходячись на волі, може незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні і перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом.

Виходячи з вимог ст.ст. 177,178,183 КПК України, зважаючи обґрунтованість повідомленої підозрюваному ОСОБА_6 підозри, тяжкість ймовірного покарання, конкретні обставини кримінального правопорушення, з огляду на наявність яких потребує забезпечення не лише його прав, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, встановлені ризики, що оцінені в сукупності з даними про особу ОСОБА_6 , слідчий суддя визнав, що належний контроль за поведінкою підозрюваного та дієве запобігання встановленим в провадженні ризикам неможливе шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а відтак клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є підставним та підлягає до задоволення.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

На виконання зазначених вимог Закону слідчий суддя місцевого суду, враховуючи обставини відповідного кримінального правопорушення та стадію досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, визнав за можливе одночасно визначити заставу як альтернативний запобіжний захід.

При цьому слідчий суддя місцевого суду визнав, що виходячи з практики ЄСПЛ, зокрема рішення у справі «Мангурас проти Іспанії», розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , його майновий та сімейний стан, слідчий суддя місцевого суду визнав, що у зв`язку з наведеним та з урахуванням тяжкості злочину, його високого ступеня суспільної небезпеки, а також даних про особу підозрюваного та ризиків, встановлених слідчим суддею, останньому слід визначити заставу в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, передбачених ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (2481 грн), що становить 198480 грн, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним у даній справі покладених на нього обов`язків та є співмірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками. При цьому слідчим суддею враховано розмір предмета злочину.

Доводи сторони захисту зазначених висновків слідчого судді не спростовують, а матеріали даної справи не містять переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.

Наведені у судовому засіданні дані, що характеризують особу підозрюваного, суперечливе листування на противагу офіційному документу військової частини, на які посилається сторона захисту, не можуть бути безумовними підставами для застосування відносно останнього більш м?якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки такі не спростовують висновки слідчого судді.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати наведену вище ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2022 щодо його підзахисного, постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід, не пов?язаний з ізоляцією підозрюваного від суспільства, з таких підстав.

Зі змісту письмового повідомлення про підозру вбачається, що його частина, яка стосується правової кваліфікації та викладу фактичних обставин кримінального правопорушення підписана слідчим та прокурором, а інша, яка стосується прав підозрюваного, чомусь підписана тільки слідчим.

Отже, з огляду на те, що частина письмового повідомлення про підозру, «права підозрюваного», не підписана (не погоджена прокурором), що суперечить імперативній нормі ст.277 КПК України і є порушенням порядку і способу повідомлення про підозру і процедури набуття особою статусу підозрюваного ОСОБА_6 , свідчить про те, що останній фактично не набув статусу підозрюваного, а тому наведене вище клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою його підзахисного у даній справі, на думку захисника, не може розглядатися.

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Чеботарі проти Молдови» та «К.Ф. проти Німеччини» йдеться про те, відповідно, що наявність обґрунтованої підозри полягає у існуванні фактів або інформації, які могли б переконати об?єктивного спостерігача щодо того, що конкретна особа могла вчинити злочин.

У той же час обґрунтованість обставин має досліджуватися окремо у кожному випадку. Термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об?єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Вимога, що підозра має ґрунтуватися на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри.

Обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

У протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 17.03.2022 зазначено, що підозрюваний ОСОБА_6 затриманий 16.03.2022, о 23 год. 45 хв., у приміщенні СБ України в Закарпатській області.

При затриманні у ОСОБА_6 вилучено речі, про які зазначено у протоколі затримання особи.

В цьому ж протоколі ОСОБА_6 надав зауваження, що фактичне затримання його було о 15 год. 16.03.2022 після того, як працівники СБ України сказали проїхати з ними в адмінбудівлю за місцем їхньої служби, після чого там ОСОБА_6 протримали до початку складання протоколу про його затримання.

На неодноразову вимогу ОСОБА_6 про повідомлення близьких щодо місця перебування та затримання останньому було відмовлено.

ОСОБА_6 надано правову допомогу адвоката лише близько 2 год. 17.03.2022.

Тобто було порушено вимоги КПК під час затримання підозрюваного ОСОБА_6 , стороною обвинувачення, на думку захисника, не перевірено дану інформацію та пред?явлено необґрунтовану підозру ОСОБА_6 у вчиненні відповідних військових кримінальних правопорушень.

Такі дії правоохоронних органів суперечать діючому КПК України, з процесуальних документів не зрозуміло обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.5 ст.407 КК України.

Як у клопотанні слідчого, так і в оскарженій захисником ухвалі слідчого судді відсутні доводи щодо наявності хоча б одного з відповідних ризиків.

Так, у клопотанні слідчого міститься лише формальний перелік ризиків, без підтверджуючих на те доказів.

Крім того, всі посилання сторони обвинувачення щодо існування ризиків зводиться лише до припущень, не говорячи вже про відсутність будь-яких на те доказів (документів).

Дані обставини, на думку сторони захисту, свідчать про необ?єктивність, упередженість та односторонність розгляду слідчим суддею місцевого суду наведеного вище клопотання слідчого, яке не має будь-яких доказів та документальних підтверджень відповідних обставин.

Слідчий суддя повинен був з?ясувати, чи законним буде його рішення про те, що тримання під вартою ОСОБА_6 буде доцільним, яке забезпечить його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов?язків, чи не має можливості обмежитися застосуванням до нього менш суворого запобіжного заходу.

Згідно рішень ЄСПЛ у справах «Клішин проти України», «Бойченко проти України», «Вемгофф проти Німеччини», «Ягчі і Саргін проти Туреччини», «Латальє проти Франції», «Прокопенко проти України», «Хайредінов проти України», «Москаленко проти України», відповідно, підставами для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами.

Небажання особи зізнатися чи дати «потрібні показання» не можуть бути підставами для взяття під варту.

Одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без зазначення підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися або вчиняти нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою.

Практика ЄСПЛ врахована і в чинному КПК України.

Зокрема, це норма про те, що у випадку, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою підозрюваного у правопорушенні особи, така особа має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи.

Ця норма реалізована у статтях чинного КПК України, які передбачають обов?язок слідчого і прокурора довести обґрунтованість своїх вимог щодо тримання особи під вартою.

ЄСПЛ наголошує, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення є неправомірним.

Також захисник ОСОБА_8 просить апеляційний суд при вирішенні даної справи звернути увагу на верховенство права, викладене у рішеннях ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», «Веренчев проти Сербії».

В матеріалах даної справи відсутні жодні докази того, що існують обставини, які є виключними підставами для визначення слідчим суддею застави саме в такому розмірі, що вказаний в його оскаржуваному судовому рішенні.

Ні у клопотанні старшого слідчого, ні під час розгляду цього клопотання слідчим суддею в судовому засіданні не встановлено, що саме такий розмір застави здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього КПК обов?язків.

Підозрюваний ОСОБА_6 не вніс визначеної слідчим суддею в оскаржуваному у даній справі розмірі заставу, що підтверджує його непомірність для нього.

Слідчий суддя зобов?язаний перевірити можливість застосування більш м?якого запобіжного заходу обвинуваченому (підозрюваному).

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Харченко проти України», «Шалімов проти України» визнається порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обрання/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою за умови, якщо національні суди не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

Ці наведені захисником обставини містяться також у рішеннях ЄСПЛ у справах: «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Єлоєв проти України», «Белевитский проти Росії».

Аналогічна позиція наведена ЄСПЛ у справі «Стайков проти Болгарії», в якій суд нагадав, що у відповідних прецедентних рішеннях він визначив, що сума застави має встановлюватися з урахуванням коштів, якими володіє сам обвинувачений.

На необхідності враховувати матеріальне становище особи при визначенні розміру застави ЄСПЛ вказав у рішеннях в справах «Хрістова проти Болгарії», «Божілов проти Болгарії».

З письмових доводів іншого захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_12 , які не сприймаються апеляційним судом як доповнення до апеляційної скарги іншого захисника адвоката ОСОБА_8 , про що йдеться у їх назві, йдеться про наступне.

Захисник ОСОБА_7 вважає відсутньою у даній справі обґрунтованої підозри ОСОБА_6 за ч.5 ст.407 КК України з таких підстав.

Відповідно до положення, викладеного в рішенні ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії», позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення волі.

Дозволу адвоката ОСОБА_13 та підозрюваного ОСОБА_6 на проведення обшуку у «їх житлі» та відповідної ухвали суду також не було отримано, порушено ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.30 Конституції України, ст.ст. 13,233 КПК України.

Згідно висновку відповідної експертизи від 17.03.2022 слідів відбитків пальців ОСОБА_6 на відповідних папері та патронах не виявлено.

Згідно рішень ЄСПЛ у справах «Вєра Фернандес-Уїдобро проти Іспанії», «Шабельнік проти України», «Кресс проти Франції», відповідно, § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визнаний таким, що застосовується до стадії досудового слідства; вимоги ст.6, зокрема § 3 Конвенції можуть бути також застосованими ще до того, як справу направлено на розгляд суду.

Кожній стороні повинна надаватися розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять сторону в істотно невигідне щодо протилежної сторони становище.

Органом досудового розслідування невірно визначено момент затримання підзахисного ОСОБА_6 .

Так, 16.03.2022, біля 14 год. 50 хв., працівниками Управління СБ України в Закарпатській області затримано ОСОБА_6 та ОСОБА_13 при їх виході із Закарпатського апеляційного суду. ОСОБА_6 перед обличчям виставлений пістолет і повідомлено, що це працює СБУ. Після цього його силою та ОСОБА_13 поклали на землю обличчям до низу та одягнули кайданки, згодом завели їх до темного мікроавтобусу марки «Volkswagen» моделі «Transporter» і відвезли до будівлі УСБУ в Закарпатській області.

ОСОБА_6 обшукали, його особисті речі виклали на стіл та почали допитувати, а біля 16 год. 30 хв. вже розпочали складати його пояснення, які рукописним текстом викладав відповідний працівник СБУ, контактних лінз у підзахисного не було.

На прохання підозрюваного ОСОБА_6 йому не надали відразу захисника та можливість повідомити своїм близьким, де він знаходиться. Весь цей час він перебував у кайданках, його не годували та не давали пити.

Після опівночі, тобто вже 17.03.2022, до нього був допущений захисник, та о 02 год. 05 хв. розпочато складання протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину. Закінчено складання протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину о 03 год. 40 хв.

Сторона захисту вважає незаконним складання протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину через понад 12 годин після фактичного затримання ОСОБА_6 .

З приводу підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України ОСОБА_6 повідомляє, що він не є військовослужбовцем та суб?єктом цього злочину.

ОСОБА_6 у протоколі затримання зазначив, що його реально затримали поблизу Закарпатського апеляційного суду біля 14 год. 50 хв. 16.03.2022.

З урахуванням наведеного захисник ОСОБА_7 також заявив клопотання, в якому просить апеляційний суд дослідити протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину та пояснення ОСОБА_6 , встановити дійсний час затримання ОСОБА_6 16.03.2022, о 14 год. 50 хв., скасувати відповідну ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2022 та постановити нову, якою відмовити в задовленні наведеного вище клопотання старшого слідчого та обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов?язання.

Апеляційний розгляд даної справи відбувся без участі підозрюваного ОСОБА_6 , який не виявив бажання бути присутнім під час цього в апеляційному суді, що стверджується позицією його захисника ОСОБА_7 , який не заперечив проти розгляду цієї справи без участі його підзахисного.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 на підтримання поданої захисником ОСОБА_8 наведеної вище апеляційної скарги та наданих ОСОБА_7 апеляційному суду своїх письмових доводів, доводи прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , яка заперечила повністю проти задоволення наведеної вище апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , вивчивши матеріали даного кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд визнає як доводи захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , викладені ним в зазначеній вище апеляційній скарзі, так і вказані вище письмові та надані під час апеляційного розгляду даної справи доводи захисника ОСОБА_7 повністю безпідставними, які спростовуються матеріалами даної справи в повному обсязі і відхиляються апеляційним судом.

На виконання вимог статті дванадцятої Кримінального процесуального кодексу України клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділення СВ УСБ України в Закарпатській області ОСОБА_9 , погоджене начальником відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_10 , подано до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 17.03.2022 одразу після затримання ОСОБА_6 16.03.2022, о 23 год. 45 хв. та оголошення останньому підозри за ч.5 ст.407 КК України, яка змінена 18.03.2022 ч.1 ст.263, ч.5 ст.407 КК України (а.с. 3-7, 19-23, 44-46, 50-52), з додержанням принципу верховенства права з неухильним додержанням вимог Конституції України та кримінального процесуального закону.

Під час застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000033 від 16.03.2022 з метою досягнення дієвості цього провадження, розгляду вказаного вище клопотання старшого слідчого та постановлення оскаржуваної у даній справі ухвали від 18.03.2022, слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду надав належну правову оцінку доводам учасників сторін та забезпечив прийняття законного і неупередженого процесуального рішення про задоволення частково цього клопотання.

Кримінальний процесуальний закон застосовано старшим слідчим, прокурором та слідчим суддею місцевого суду з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, наведеної також в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_8 , забезпечено підозрюваному право на захист, а також змагальність сторін, об?єктивність та неупередженість, реалізацію сторонами їхніх процесуальних прав.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч.5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Наведені вище доводи захисника ОСОБА_8 про дату, час та місце затримання, зокрема, його підзахисного ОСОБА_6 саме біля 14 год. 50 хв. 16.03.2023, а не о 23 год. 45 хв. цієї ж доби, про що йдеться в оскаржуваній захисником вказаній вище ухвалі слідчого судді від 18.03.2022 (а.с. 91-95; абз.3 її резолютивної частини на а.с.95; абз.5 її мотивувальної частини знизу на а.с.92), спростовуються протоколом про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.03.2022, саме фактичне місце і час його затримання відбулося в АДРЕСА_3 , 16.03.2022, о 23 год. 45 хв., після того, як ОСОБА_6 застали під час вчинення ним злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, затримано одразу безпосередньо після вчинення цим підозрюваним вказаного перед цим злочину (а.с. 19-23). Слідчим у цьому протоколі вказано, що цей злочин вчинив ОСОБА_6 щойно, о 23 год. 45 хв. 16.03.2022. Даний протокол з цими відомостями іншими будь-якими доказами не спростовується в цій частині.

Інші наведені вище доводи захисника ОСОБА_8 , що стосуються також порушення слідчим, прокурором та слідчим суддею місцевого суду передбаченого процесуальним законом верховенства права, без врахування наведеної в апеляційній скарзі практики ЄСПЛ, також спростовуються фактичними обставинами даної справи.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Розглядаючи клопотання старшого слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду дослідила обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання вказаного запобіжного заходу, а саме: мету і підстави застосування запобіжного заходу; обставини, що враховуються при його обранні і дала їм належну оцінку.

Слідчий суддя обґрунтовано мотивувала свій висновок про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У клопотанні старшого слідчого наведено переконливі дані про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.5 ст.407 КК України, що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 176,177,178,183,193,194,197 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , даних про його особу, при відсутності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, дійшла до висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Така позиція слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 176-178, 183 КПК України, що регулюють вирішення питання про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд також обґрунтованим визнає й висновок слідчого судді місцевого суду про те, що існують передбачені законом ризики, зокрема, ризики того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином .

Вищевказані висновки слідчого судді апеляційний суд вважає такими, що узгоджуються з вимогами закону, апеляційним судом визнаються доведеними та належним чином обґрунтованими.

З урахуванням доведення наявності вищевказаних ризиків апеляційний суд також обґрунтованим вважає й висновок слідчого судді про те, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, при цьому також обґрунтовано враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, а також взято до уваги дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 .

За змістом ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину складає від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і тільки у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя, визначаючи щодо ОСОБА_6 розмір застави у вісімдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб 198480 грн, в повній мірі врахувала вказані норми закону та особу цього підозрюваного.

В той же час, слідчий суддя, визначаючи заставу у розмірі, навела у своїй ухвалі підстави, з яких дійшла висновку, що саме такий розмір застави здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, співставила його з доведеними у справі ризиками, даними про особу ОСОБА_6 , його матеріальним станом та тяжкістю кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Такий розмір застави, на думку апеляційного суду, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного, та підстав вважати його необґрунтованим або недостатнім.

Жодних істотних або інших порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування наведеної вище ухвали слідчого судді від 18.03.2022, з постановленням нової апеляційний суд не вбачає.

Отже, оскаржене у даній справі захисником ОСОБА_8 рішення слідчого судді щодо ОСОБА_6 від 18.03.2022 є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням верховенства права, справу за клопотанням старшого слідчого вирішено з дотриманням вимог статей 177,178,182,183,193,194,197 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею.

Керуючись ст.ст. 404, 407,418,419,422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2022 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави щодо підозрюваного ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і відповідно до ч.4 ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: