Справа № 642/1843/23
Провадження 1кп/642/230/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000136 від 21.01.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, офіційно не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 , за невстановлених в ході досудового розслідування обставин та невстановлений період часу, але не пізніше 20.01.2023р., маючи умисел на незаконне придбання та подальше носіння вибухових речовин, у невстановленому під час досудового слідства місці, знайшов корпус ручної осколкової гранати «РГО» та підривач «УЗД» тим самим незаконно придбав вибухові речовини, та розуміючи протиправність своїх дій, незаконно, без передбаченого законом дозволу, в порушення «Інструкції про прядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної зброї, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №662 від 21.08.1998 р. (в редакції від 11.10.2011р.) і «Положення про дозвільну систему», затвердженої постанови Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992р. (в редакції від 29.10.2020), продовжуючи свої злочинні дії без передбаченого законом дозволу та маючи злочинний умисел спрямований на подальше використання вказаного корпусу гранати та запалу у власних цілях, став їх незаконно носити при собі.

Таким чином, ОСОБА_5 , вчинив всі дії, які вважав за необхідне для придбання та носіння вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Подальша протиправна, злочинна діяльність ОСОБА_5 пов`язана з невстановленим поводженням з вибуховими речовинами була припинена 20.01.2023р. працівниками ВП №2ХРУП №3ГУНП в Харківській області, якими в ході проведення огляду місця події 20.01.2023, в період часу з 16 год. 18 хв. по 16 год. 21 хв., за адресою: м. Харків, вул. Чоботарська, 50, у ОСОБА_5 , виявили та вилучили з лівої кишені куртки підривач «УЗД, а з правої кишені корпус ручної осколкової гранати «РГО».

Згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/121-23/1775-ВТХ від 17.02.2023 надані на дослідження предмети являються корпусом гранати РГО в окремому стані (без засобу підриву) до категорії вибухових пристроїв (бойових припасів) не відноситься, підривач до ручних осколкових гранат типу УЗД є вибуховим пристроєм промислового способу виготовлення, та відноситься до категорії засобів ініціювання. При штатному з`єднанні корпусу гранати РГО і підривоча УЗД конструкція буде складатися з заряду вибухової речовини та засобу підриву і в сукупності являти собою ручну осколкову гранату РГО, яка відноситься до категорії вибухових пристроїв промислового виготовлення військового призначення-бойових припасів.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, тобто незаконне придбання та носіння вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

27.04.2023 р. між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 473 КПК України. Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_5 добровільно, без примусу та тиску в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні ним кримінального правопорушення,(злочину) передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне придбання та носіння вибухових речовин без передбаченого законом дозволу. Сторони погодили, що підписанням даної Угоди обвинувачений ОСОБА_5 надає свою згоду на призначення покарання, вид покарання та його розмір. Так, сторони дійшли згоди щодо покарання, яке має понести обвинувачений, а саме відповідно за ч.1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком 3 років. Враховуючи, що в ході досудового розслідування встановлено ряд обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , враховуючи беззастережне визнання ним своєї вини, щиросердечне розкаяння у вчиненому, стан здоров`я та сприяння проведенню досудового розслідування, сторони погодились на звільнення ОСОБА_5 , від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням визначених судом обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Крім цього даною угодою встановлені відомості щодо розуміння сторонами угоди наслідків її укладання та затвердження зазначеної угоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та пояснив, що саме він скоїв вказане правопорушення, у вчиненому щиро розкаюється. Також пояснив суду, що угоду він укладав добровільно і наслідки укладання і затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Просив затвердити зазначену угоду. Захисник обвинуваченого також вважав можливим затвердити угоду.

Прокурор просив затвердити угоду.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника приходить до наступного:

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладання ними угоди.

Потерпілий у справі відсутній.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується та визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкції інкримінованої статті, а саме ч.1 ст. 263 КК України.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права визначені абзацами 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

В судовому засіданні встановлено, що дана угода відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та може бути затверджена і на підставі цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінальних правопорушень вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання підозрюваним взятих на себе зобов`язань, не відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. Крім того судом береться до уваги те, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про визнання винуватості відповідають вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та прокурором, визначена у межах санкції ч.1 ст.263 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

За таких обставин, виходячи з позиції обвинуваченого та його захисника, висловленої в судовому засіданні щодо погодження із призначенням узгодженої сторонами міри покарання, позиції прокурора, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 27.04.2023 року, укладеної між обвинуваченим та прокурором по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 обирався у виді нічного домашнього арешту.

Долю речових доказів суд вирішує згідно зі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , від 27.04.2023 року.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням строком 1 (один) рік. Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення експертизи у справі в розмірі 3020 (три тисячі двадцять) гривень.

Речові докази у справі: підривач «УЗД та корпус ручної осколкової гранати «РГО», що знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів відділу поліції №2 ХРУП№3 ГУ НП в Харківській області знищити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст.394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на вирок через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України, для його оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий: