Справа №297/1200/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ФЕЙІР ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перекладача ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріали обвинувального акту з угодами про визнання винуватості від 23 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193 від 19 грудня 2022 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стройне Свалявського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, із середньою освітою, працюючого водієм, не судимого, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Мала Бийгань Берегівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , одруженого, із середньою осітою, не працюючого, не судимого, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Хуст Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_4 , одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не судимого, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,-

встановив:

До Берегівського районного суду Закарпатської області з Ужгородської окружної прокуратури надійшов для розгляду обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193 від 19 грудня 2022 року, відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2023 року призначено підготовче судове засідання по даному кримінальному провадженню.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав до суду угоди від 23 травня 2023 року про визнання винуватості, укладені між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , згідно яких останні беззастережно визнали свою винуватість у вчиненні злочинів. Також вказаними угодами сторони погодилися на призначення:

- ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 332 КК України, у зв`язку із наявністю кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, на підставі ст. 69 КК України основного покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України у виді 5 років позбавлення волі. При цьому, сторони угоди прийшли до висновку про можливість виправлення останнього без відбування покарання та погодилися про звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, зі встановленням іспитового строку та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, які визначаються виключно судом (а.с. 84-88);

- ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 332 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України (а.с. 75-78);

- ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 332 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. При цьому, сторони угоди прийшли до висновку про можливість виправлення останнього без відбування покарання та погодилися про звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, зі встановленням іспитового строку та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, які визначаються виключно судом (а.с. 79-83).

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненій з корисливих мотивів.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 органом досудового розслідування обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, тобто унезаконному переправленні осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому щодо кількох осіб та за попередньою змовою групою осіб;

В угодах передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважав за можливе затвердити угоди про визнання винуватості, укладені між ним та обвинуваченими ОСОБА_7 ,ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .. Ствердив, що укладення таких було добровільним та угоди відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства. Пояснив, що останнім було роз`яснено умови угоди та наслідки їх невиконання, а також покарання, яке буде призначено в разі затвердження угоди. Додав, що укладення угод про визнання винуватості з ОСОБА_7 ,ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було добровільним, просив затвердити такі.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 просив затвердити угоду про визнання винуватості. Однак, наслідки затвердження такої та наслідки її невиконання йому не зрозумілі. Також, не зміг пояснити суду конкретну міру покарання, узгоджену між ним та прокурором.

Захисник ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та його підзахисним. Ствердив, що така була укладена добровільно.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив затвердити угоду про визнання винуватості, при цьому не зміг пояснити суду конкретну міру покарання, узгоджену між ним та прокурором. Разом з тим ствердив, що наслідки затвердження угоди та наслідки її невиконання йому не відомі.

Захисник ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та його підзахисним. Ствердив, що така була укладена добровільно.

Обвинувачений ОСОБА_9 просив затвердити угоду про визнання винуватості. Пояснив, що наслідки затвердження такої та наслідки її невиконання йому не зрозумілі. Також, не зміг пояснити суду конкретну міру покарання, узгоджену між ним та прокурором.

Захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та його підзахисним. Ствердив, що така була укладена добровільно.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши відповідність угод вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Так, згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена в тому числі і угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам (ч. 4 ст. 469 КПК України).

Згідно ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому з корисливих мотивів.

Так, сторони угоди погодилися на призначення обвинуваченому ОСОБА_7 основногопокарання за ч. 3 ст. 332 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України у виді 5 років позбавлення волі. При цьому, сторони угоди прийшли до висновку про можливість виправлення останнього без відбування покарання та погодилися про звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, зі встановленням іспитового строку та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, які визначаються виключно судом (а.с. 84-88).

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Врахування зазначених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.

Так, в угоді про визнання винуватості, укладеній 23 травня 2023 року між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 , сторони такої, узгоджуючи за ч. 3 ст. 332 КК України основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, тобто із застосуванням ст. 69 КК України, не вмотивували підстави такого.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин відповідно до ст. 69 КК України може мати місце лише за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного ( п. 6-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2023 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Так, в угоді не зазначено обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого сторона обвинувачення визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

При цьому, в угоді також не вказано яку саме частину статті 69 КК України застосовано, не обґрунтовано призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, яка може мати місце лише за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Крім того, санкцією ч. 3 ст. 332 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Згідно ч. 2 ст. 69 КК України, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Як вже зазначалося, сторони мають узгоджувати покарання, при цьому не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК України (абз. 4 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2023 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з рогляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод».

Так, в угоді про визнання винуватості, укладеній між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 не зазначено, що сторони угоди узгодили не визначати додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 332 КК України та мотиви такого.

Таким чином, визначене сторонами угоди покарання не відповідає вимогам ст. 69 КК України та суперечить вимогам Кримінального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що вищевказані вимоги в угоді про визнання винуватості не узгоджені сторонами угоди, що на думку суду є неприпустимим та таким, що суперечить вимогам кримінального та кримінально процесуального закону.

Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 органом досудового розслідування обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, тобто унезаконному переправленні осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому щодо кількох осіб та за попередньою змовою групою осіб.

Так, санкцією ч. 2 ст. 332 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Згідно абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання", якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, які були співучасниками злочину, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується з наведенням у вироку відповідних мотивів. У такому випадку посилатися на статтю 69 КК країни не потрібно.

Сторони мають узгоджувати покарання, при цьому не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК України (абз. 4 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2023 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з рогляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод».

Так, в угодах про визнання винуватості, укладених 23 травня 2023 року між прокурором та обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 сторони угоди не зазначили, що вони узгодили не визначати додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 332 КК України та мотиви такого.

Крім того, суд враховує, що в підготовчому судовому засіданні судом було з`ясовано, що обвинувачені ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не розуміють наслідки затвердження угоди та наслідки її невиконання, а також не могли пояснити суду конкретний вид та міру покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди про визнання винуватості судом.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вищевказані вимоги в угодах про визнання винуватості, не узгоджені сторонами угоди, що на думку суду є неприпустимим та таким, що суперечить вимогам кримінального та кримінально процесуального закону.

Разом з тим, слід зазначити, що оскільки угоди про визнання винуватості укладені у провадженні щодо тяжких злочинів, а відтак на думку суду, такі спрямовані винятково на задоволення приватного інтересу обвинувачених щодо пом`якшення покарання, в порушення діючих норм кримінального законодавства України.

Вищенаведені обставини унеможливлюють затвердження угод про визнання винуватості від 23 травня 2023 року, укладених між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в даному кримінальному провадженні, оскільки умови угод суперечать вимогам кримінального та кримінально процесуального закону.

Так, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України у разі відмови у затвердженні угоди, досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

За такої обставини, суд вважає в затвердженні угод про визнання винуватості від 23 травня 2023 року, укладених між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193 від 19 грудня 2022 року відмовити, та судове провадження продовжити у загальному порядку зі стадії підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 8 ст. 474 КПК України, повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Керуючись ст. ст. 314, 474 КПК України, суд,-

ухвалив

У затвердженні угоди про визнання винуватості від 23 травня 2023 року, укладеної між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193 від 19 грудня 2022 року,- відмовити.

У затвердженні угоди про визнання винуватості від 23 травня 2023 року, укладеної між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193 від 19 грудня 2022 року,- відмовити.

У затвердженні угоди про визнання винуватості від 23 травня 2023 року, укладеної між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193 від 19 грудня 2022 року,- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Олександр ФЕЙІР