Справа № 577/4812/23
Провадження № 1-кп/577/424/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000804 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, раніше судимого: 1) 31.01.2019 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком 1 рік; 2) 16.01.2023 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ст.ст. 185 ч. 4, 69 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком 1 рік, судимості не зняті та не погашені,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.4 КК України,

В С Т А Н О В И В:

14.08.2023 року близько 12 год. 30 хв. ОСОБА_4 , будучи раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ФОП « ОСОБА_6 ». В подальшому, перебуваючи в приміщенні магазину, ОСОБА_4 , побачив продавця ОСОБА_7 , в якої почав прохати грошові кошти, однак остання йому відмовила. Після чого, у ОСОБА_4 виник злочинний корисливий умисел направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна з метою обернути його на власну користь. Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб та маючи мету незаконного заволодіння чужим майном, діючи повторно, розуміючи, що на території України введено воєнний стан згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року (затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ) та продовженого згідно Указу Президента України №254/2023 від 01.05.2023 року на 90 діб до 18.08.2023 року, ОСОБА_4 , підійшов до вішаків з одягом та зняв з одного з них спортивну кофту чоловічу з капюшоном темно-синього кольору з написом «GAP», розміром S, колоборація GAP і DISNEY, надів її на себе, після чого, розуміючи відкритий характер своїх дій та ігноруючи вимоги працівника магазину ОСОБА_7 повернути викрадену спортивну кофту темно-синього кольору з написом «GAP», не оплативши її вартість, покинув приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », тим самим отримавши змогу вільно розпорядитися викраденим майном.

Згідно висновку експерта СЕ-19/119-23/11645-TB від 22.08.2023 року вартість викраденої спортивної кофти чоловічої з капюшоном темно-синього кольору з написом «GAP», розміром S, колаборація GAP і DISNEY станом на 14.08.2023 року становить 1512,00 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, зазначеного в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаюється у вчиненому та пояснив, що 14.08.2023 року близько 12 год. 30 хв. зайшов до приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», який розташований за адресою: АДРЕСА_2. В подальшому, перебуваючи в приміщенні магазину, ОСОБА_4 , побачив продавця ОСОБА_7 , в якої почав прохати грошові кошти, однак остання йому відмовила. Після чого, у ОСОБА_4 виник умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна. Розуміючи, що на території України введено воєнний стан, підійшов до вішаків з одягом та зняв з одного з них спортивну кофту чоловічу з капюшоном темно-синього кольору, надів її на себе та ігноруючи вимоги працівника магазину ОСОБА_7 повернути спортивну кофту, не оплативши її вартість, покинув приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, у суду відсутні сумніви в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції. Роз`яснивши йому положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів (крім допиту обвинуваченого та дослідження документів, які характеризують особу обвинуваченого) стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ч.4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст.ст. 65, 68 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

При призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення за ч.4 ст. 186 КК України відповідно до положень ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання виду та розміру покарання суд виходить із такого.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд умотивовуючи своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього кодексу за це кримінальне правопорушення. Таким чином враховуючи наявність таких пом`якшуючих обставин як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди, суд доходить висновку про можливість застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 ч.1 ст. 69 КК України.

Як роз`яснено у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) (2341-14) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК (2341-14). При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Покарання, призначене судом із застосуванням ст.69 КК (2341-14), не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

При визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Отже суд, враховуючи наявність наведених вище декількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, розмір завданих збитків (1512 грн.), позицію потерпілого, тяжких наслідків не наступило, відомості про особу ОСОБА_4 , який є сиротою, відношення обвинуваченого до вчиненого злочину, так як останній не тільки критично оцінив свою злочинну поведінку, а несе кримінальну відповідальність не оспорюючи кваліфікацію дій, який своїми зізнавальними показаннями, сприяв органам досудового слідства у з`ясуванні обставин вчинення злочину, висловив щирий жаль з приводу злочину та осудив свою поведінку, що свідчить про дійсне його каяття, враховуючи поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочину, готовність нести відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, який усвідомив свій негативний вчинок і запевнив не повторювати протиправну поведінку в майбутньому, що в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дискреційність повноважень суду, яка повинна відповідати принципу верховенства права, суд вважає можливим застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України та призначити покарання, нижче від найнижчої межі, ніж встановлено санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, яке буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів.

На думку суду, така міра покарання відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головним є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_4 покарання за даним вироком суд вважає необхідним частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2023 року.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Процесуальні витрати, що складаються з вартості проведеної експертизи в сумі 717 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого у відповідності зі ст. 124 КПК України на користь держави.

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним за ст. 186 ч.4 КК України і призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2023 року у виді 2 (двох) місяців позбавлення волі та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

ОСОБА_4 міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу, залишити раніше встановлену - тримання під вартою, строк відбування покарання рахувати з 14 серпня 2023 року з часу його затримання, в строк відбування покарання за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати час попереднього ув`язнення з 14 серпня 2023 року до вступу вироку в законну силу, з розрахунку, що один такий день відповідає одному дню позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави процесуальні витрати в розмірі 717 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 серпня 2023 року.

Речові докази по справі: спортивна кофта чоловіча, темно-синього кольору з капюшоном з написом «GAP», розміром S, колоборація GAP і DISNEY- повернути ОСОБА_8 , оптичний DVD-R диск з копіями записів з камер відеоспостереження магазину «Джентльмен» - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд, а для обвинуваченого в той же строк після вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1