Справа №173/1155/23
Провадження №1-кс/173/320/2023
У Х В А Л А

іменем України

30 травня 2023 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід за кримінальним провадженням № 173/1155/23 (провадження № 1-кп/173/133/2023) за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Суддею Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 , подано заяву про самовідвід по справі № 173/1155/23 (провадження № 1-кп/173/133/2023) за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, обґрунтована тим, що у даному кримінальному провадженні головуючий у справі ОСОБА_3 брала участь у якості слідчого судді під час досудового розслідування, а саме виносила ухвалу про тимчасовий доступ в рамках кримінального провадження № 0000032

Дане кримінальне провадження було розподілене на суддю ОСОБА_3 , через те, що кримінальне провадження № 0000032 було об`єднане на досудовому слідстві в одне провадження з кримінальним провадження № 0000130 та до суду надійшло вже з номером слідчих органів 0000130

У судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, про день, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали заяви про самовідвід та матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , з`ясувавши доводи заяви про самовідвід судді ОСОБА_3 , суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки судді, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання своїх обов`язків.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року, «Ветштайн проти Швейцарії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Оскільки суддя ОСОБА_3 , брала участь в кримінальному провадженні № 0000032, яке було об`єднане на досудовому слідстві в одне провадження з кримінальним провадження № 0000130, як слідчий суддя та виносила ухвалу про надання тимчасового доступу, вона не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява судді ОСОБА_3 про самовідвід є обґрунтованою та існують всі підстави, передбачені ч.1 ст. 76 КПК України для задоволення вказаної заяви

Керуючись ст. ст. 75, 76, 81 КПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід по кримінальному провадженню № 173/1155/23 (провадження № 1-кп/173/133/2023) за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України задовольнити.

В зв`язку з задоволенням заяви судді ОСОБА_3 про самовідвід по кримінальному провадженню № 173/1155/23 (провадження № 1-кп/173/133/2023) за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, кримінальне провадження підлягає перерозподілу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1