Провадження №: 1-кс/755/2330/23
Клопотання погоджене з прокурором прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_4 .
Як зазначено в клопотанні, що у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше травня 2022 року у громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так званого ректора Кримського інженерно-педагогічного університету імені Февзі Якубова, так званого депутата Держради Республіки Крим, виник злочинний умисел, направлений на здійснення дій, спрямованих на виправдовування, визнання правомірною збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, з використанням засобів масової інформації.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у виправдовуванні, визнанні правомірною збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, вчинені з використанням засобів масової інформації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.
20.02.2023 складено повідомлення про підозру громадянину України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.
23.02.2023 повідомлення про підозру ОСОБА_5 та повістки про його виклик на 27.02.2023, 28.02.2023, 01.03.2023 опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск №38(7436) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
Санкція ч. 1 ст. 111 КК України передбачає конфіскацію майна, як виду покарання.
Згідно відомостей Згідно даних реєстрів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , належить:
- квартира, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 , загальною площею 56,1 кв.м., житлова площа: 29,2 кв.м., реєстраційний номер майна: 11122362, номер запису:3591 в книзі 32м, с.16, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 17.06.2005, дата внесення запису 17.06.2005, форма власності: приватна; частка власності: 1/1, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, 17.06.2005, Виконавчий комітет Ялтинської міської ради;
- квартира, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_2 , загальною площею 78,0 кв.м., житлова площа: 38,9 кв.м., технічний опис майна: 2-х кімнатна квартира, реєстраційний номер майна: 27413859, номер запису:3975 в книзі: 350, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 02.07.2009, дата внесення запису 02.07.2009, форма власності: приватна; частка власності: 1/1, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, рішення №1570, 12.06.2009, Виконавчий комітет Сімферопольської міської ради;
На думку органу досудового розслідування, накладення арешту на майно надасть змогу зберегти майно, унеможливить його подальше приховання, відчуження, та забезпечити конфіскацію майна як виду покарання.
У судове засідання учасники кримінального провадження не з`явились, слідчий надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, просив клопотання задовольнити в повному обсязі.
У відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України, власник майна не повідомлявся про розгляд указаного клопотання, оскільки достатні підстави вважати, що він перебуває на тимчасово окупованій території України.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, прийшов до наступного.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При цьому, ч. 10 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст .9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання слідчого про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення, та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч. 5 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя вважає необхідним накласти арешт на вказане майно, шляхом заборони розпорядження та користування вказаним майном.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, -
Клопотання задовольнити.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.

Слідчий суддя: