ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2511/23 Справа № 219/7310/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м.Кривий Ріг

12.07.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 13.06.2023р., якою у кримінальному провадженні № 0000991 за ч. 1 ст. 115 КК України щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в ДУ «Вінницька УВП № 1»

задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 11.08.2023р. включно

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 13.06.2023р. задоволено клопотання прокурора у кримінальному щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та продовжено йому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, по 11.08.2020р. включно.

Ухвалу суду оскаржила захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого, яка в апеляційній скарзі:

- вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що прокурор не надав документально підтверджених доказів існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а тяжкість покарання не може слугувати обґрунтуванням продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

- зазначає, що винуватість обвинуваченого не доведена, обвинувачений свою винуватість у інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнає, відповідно до ст. 27 Конституції України право на свободу та особисту недоторканість є непорушним, та не може бути обмежено ще до визнання особи винуватою;

- прохає оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у виді особистого зобов`язання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу та прохали її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, прохав оскаржувану ухвалу залишити без змін, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 15.05.2020р., приблизно о 21год., перебуваючи за місцем мешкання в АДРЕСА_1 спільно з матір`ю ОСОБА_9 та її співмешканцем - потерпілим ОСОБА_10 (далі потерпілим) почали розпивати спиртні напої. В ході спільного проведення дозвілля, приблизно о 23год. між підозрюваним та потерпілим виник словесний конфлікт, який переріс в сутичку, під час якої підозрюваний наніс декілька ударів кулаками рук по голові потерпілого, після чого, останні лягли спати. 16.05.2020р., приблизно о 06:30год. потерпілий прокинувшись в квартири в АДРЕСА_1 підійшов до ліжка, на якому лежав потерпілий та знову вступив з ним у словесний конфлікт. Під час конфлікту, підозрюваний, обурившись на поведінку потерпілого, діючи умисно, з мотивів помсти за висловлені образи, з метою протиправного позбавлення життя потерпілого, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в зальній кімнаті квартири за вказаною вище адресою, за допомогою двох рук взяв потерпілого за одяг та скинув з ліжка на підлогу, далі реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя людини, нанісши не менше 10 ударів кулаками лівої та правої рук, та обома ногами по обличчю та голові потерпілого. В результаті протиправних дій підозрюваного, потерпілий помер на місці. Причиною смерті потерпілого став діагноз «Крововилив в мозок. Перелам кісток основи черепу». Дії підозрюваного кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині - умисне вбивство.

В обґрунтування прийнятого рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного суд першої інстанції послався на те що ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, та неодноразово були вивчені судом, на підставі чого суд першої інстанції зробив висновки, що ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Судом першої інстанції зазначено, що через актині бойові дії на території України ризик переховування обвинуваченого є обґрунтованим, а суворість покарання може спонукати обвинуваченого до таких дій.

Також на думку суду є обґрунтованим та підтвердженим ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений не працевлаштований та не має офіційного джерела доходу.

При цьому суд першої інстанції не встановив підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

На думку суду апеляційної інстанції, висновки суду щодо необхідності продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтовані із достатньою повнотою, є вмотивованими, такими, що відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції, перевіривши матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дійшов до обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення в судовому засіданні доведено недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, враховано характер та обставини злочинних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , та що застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з тим. що прокурор не надав документально підтверджених доказів існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а тяжкість покарання не може слугувати обґрунтуванням продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є неспроможними за таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 193 КПК України суд розглядає клопотання про продовження запобіжного заходу та зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку суду апеляційної інстанції, вимоги вказаної статті судом першої інстанції виконані в повному обсязі, судом першої інстанції здійснюється судовий розгляд за обвинувальним актом щодо ОСОБА_7 та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, судом встановлені на підставі сукупності доказів, які містить кримінальне провадження, яке в свою чергу перебуває в розпорядження суду.

Доводи апеляційної скарги захисника, що при обранні запобіжного заходу прокурором не наведено доказів про існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, є безпідставними за таких підстав.

Застосування запобіжних заходів, та зокрема виняткового запобіжного заходу у виді триманні під вартою можливо при наявності ризиків. При цьому ризик це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, які підтверджені доказами.

Процесуальними носіями доказів виступають протоколи слідчих дій, інші документи, результати технічного документування, висновки експертів, речові докази, документи, дані про особистість підозрюваного.

Суд апеляційної інстанції вважає, що стороною обвинувачення такі докази було надано суду, як у поданому клопотанні щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і містяться в матеріалах кримінального провадження, яке перебуває на розгляді в суді першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції дотримано вимоги ст. 178 КПК України, та враховано сукупність усіх обставин при продовження запобіжного заходу щодо підозрюваного.

Практика ЄСПЛ наголошує на тому, що імовірна тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений може законно розглядатися, як така підстава, що може спонукати підозрювану у вчинені злочину особу до вчинення дій, які визнані ризиками відповідно до ст. 177 КПК України.

Слід наголосити, що правова позиція ЄКПЛ вимагає, щоб позбавлення волі було «законним», що включає умову дотримання «процедури, встановленої законом», та у даному випадку не суперечить нормам національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм національного законодавства, але ЄКПЛ вимагає, щоб при будь-якому позбавленні свободи забезпечувалася мета ст. 5 Конвенції, а саме захист осіб від свавілля, саме національні органи, передусім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон (рішення «Бенхем проти Сполученого Королівства»)

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом першої інстанції належним чином дотримано вимоги кримінального процесуального закону щодо дослідження фактичних обставин кримінального провадження та наданих стороною обвинувачення доказів при продовжені запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника, що винуватість обвинуваченого не доведена, обвинувачений свою винуватість у інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнає, відповідно до ст. 27 Конституції України право на свободу та особисту недоторканість є непорушним, та не може бути обмежено ще до визнання особи винуватою, є неспроможними, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, на досудовому розслідуванні свою винуватість визнавав, що підтверджується попередніми рішеннями суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу, та які розміщені у системі ЄДРСР. У даному випадку суспільний інтерес переважає право на особисту недоторканість особи, та тримання під вартою не суперечить приписам ЄСПЛ.

Враховуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді скасувати, та обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів ,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 13.06.2023р., якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 11.08.2023р. включно - залишити без задоволення.

Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 13.06.2023р., якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 11.08.2023р. включно - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді