ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2056/23 Справа № 183/1441/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, захисниці ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.111-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.111-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавленням волі строком два роки з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державного управління та органах місцевого самоврядування строком десять років.

Вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що перебуваючи в смт. Савинці, на території Савинської селищної ради, Ізюмського району, Харківської області, територія якого була окупована з 02.03.2022 по 10.09.2022, з середини серпня 2022 року, у останнього виник злочинний умисел, направлений на співпрацю з представниками збройних сил рф, а саме: проведенні діяльності, спрямованої на впровадження стандартів освіти держави-агресора у навчальному закладі Савинського ліцею Савинської селищної ради Ізюмського району.

24 лютого 2022 року Указом Президента України Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України.

У зв`язку з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

Воєнний стан неодноразово продовжувався указами Президента України, в останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 07.11.2022 № 757/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 р. строком на 90 діб.

Законом України від 16.11.2022 р. №2738-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

Законом України від 22.05.2022 № 2265-ІХ «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» Російська Федерація визнана державою-терористом (державою-агресором).

З початку військової агресії РФ, на територіях, які опинилися в окупації, серед яких було і смт. Савинці Ізюмського району Харківської області, представники держави-агресора, створили незаконні органи влади, які розпочали впроваджувати політичні та освітні стандарти РФ.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 «Федерального закона "Об образовании в Российской Федерации"» від 29.12.2012 № 273-ФЗ (далі закон № 273-ФЗ) в освітніх організаціях освітня діяльність здійснюється на державній мові Російської Федерації, якщо цією статтею не встановлено інше. Викладання та вивчення державної мови Російської Федерації в рамках освітніх програм, що мають державну акредитацію, здійснюються відповідно до федеральних державних освітніх стандартів, освітніх стандартів (мовою оригіналу: в образовательных организациях образовательная деятельность осуществляется на государственном языке Российской Федерации, если настоящей статьей не установлено иное. Преподавание и изучение государственного языка Российской Федерации в рамках имеющих государственную аккредитацию образовательных программосуществляются в соответствии с федеральными государственными образовательными стандартами, образовательными стандартами).

Відповідно до п. 6 ст. 2 закону № 273-ФЗ федеральний державний освітній стандарт - сукупність обов`язкових вимог до освіти певного рівня та (або) до професії, спеціальності та напряму підготовки, затверджених залежно від рівня освіти федеральним органом виконавчої влади, що здійснює функції з вироблення та реалізації державної політики та нормативно-правового регулювання у сфері загальної освіти, або федеральним органом виконавчої влади, що здійснює функції з вироблення та реалізації державної політики та нормативно-правового регулювання у сфері вищої освіти (мовою оригіналу: федеральный государственный образовательный стандарт совокупность обязательных требований к образованию определенного уровня и (или) к профессии, специальности и направлению подготовки, утвержденных в зависимости от уровня образования федеральным органом исполнительной власти, осуществляющим функции по выработке и реализации государственной политики и нормативно-правовому регулированию в сфере общего образования, илифедеральным органом исполнительной власти, осуществляющим функции по выработке и реализации государственной политики и нормативно-правовому регулированию в сферевысшегообразования).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 закону № 273-ФЗ федеральні державні освітні стандарти загальної освіти розробляються за рівнем освіти (мовою оригіналу: федеральные государственные образовательные стандарты общего образования разрабатываются по уровням образования).

З метою реалізації свого кримінально-протиправного наміру, направленого на здійснення дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладі освіти, ОСОБА_7 , перебуваючи на території смт. Савинці Ізюмського району, Харківської області, в середині серпня 2022 року, більш точну дату в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, направлений на співпрацю з представниками збройних сил рф, а саме: проведенні діяльності, спрямованої на впровадження стандартів освіти держави-агресора у навчальному закладі, добровільно надав згоду представникам окупаційної адміністрації рф щодо його призначення на посаду директора Савинської загальноосвітньої школи №1.

В подальшому, на підставі поданої ОСОБА_7 заяви, відповідно до наказу №29-к від 19.08.2022 начальника відділу освіти Балаклійського територіального управління Ізюмського району Харківської області ОСОБА_10 , з 01.09.2022 року його прийнято на роботу до Савинської загальноосвітньої школи №1 смт. Савинці, Ізюмського району, Харківської області на посаду директора, з місцем постійної роботи за адресою: Харківська область, Ізюмський район, смт. Савинці, вул.20-ї Гвардійської дивізії, 10-Б.

У період часу з середини серпня 2022 року по 10.09.2022 ОСОБА_7 , фактично займаючи посаду директора школи, з метою запровадження системи освіти держави-агресора, повідомив вчителям гімназії про встановлення та поступове впровадження в новоствореній окупаційною владою Савинській загальноосвітній школі №1 стандартів освіти російської федерації на російській мові.

Також ОСОБА_7 , з метою впровадження російської мови та російської освітньої програми в навчальний процес, організовував здійснення набору учнів до школи на період 2022-2023 навчального року, набір технічного персоналу та педагогічного складу, усно надавав вказівки здійснити учителям та технічному персоналу прибирання приміщень школи, класних куточків з зображенням української символіки та щодо зафарбовування синьо-жовтих кольорів на стіні, приймав участь у щотижневих нарадах в тимчасовій цивільній адміністрації по АДРЕСА_1 , що проводилися начальником відділу освіти ОСОБА_10 , на якій вирішувалися питання щодо запровадження в шкільних закладах на тимчасово окупованих територіях Балаклійської та Савинської ОТГ, Ізюмського району, Харківської області стандартів освіти рф.

Крім цього, з метою подальшого запровадження стандартів освіти держави-агресора в закладі освіти, ОСОБА_7 почав підготовку приміщення школи до нового 2022-2023 навчального року, за особистим підписом склав плати робіт на період з 01.09.2022 по 30.09.2022 директора, заступника з учбово-виховної роботи, технічних працівників, в яких серед запланованих заходів щодо впровадження в школі стандартів освіти на російській мові, спланував вилучення наглядних матеріалів, підручників та атрибутики націоналістичного характеру в філії школи, вивчення законів, нормативних актів та іншої документації для переходу навчального процесу освіти в правове поле РФ.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.04.2023 року та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити покарання за ч.3 ст. 111-1 КК України у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти строком на 10 (десять) років.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державного управління та органах місцевого самоврядування, призначив некоректне покарання, оскільки взагалі не зазначив посади у сфері освіти.

Прокурор вказав, що у Постанові Верховного Суду від 02.02.2022 року у справі №344/16025/18 зазначено, що рішення суду про позбавлення права займатись певною діяльністю має бути чітко і ясно сформульовано в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникало жодних сумнівів під час його виконання.

Прокурор зазначив, що в судовому засіданні обвинувачений повідомив, що і на даний час працює в закладі освіти.

Тому прокурор вважає, що призначене судом першої інстанції покарання не позбавило ОСОБА_7 права займатись діяльністю в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисниця ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2023 року та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 , покарання із застосуванням ст. 75, ст. 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що ОСОБА_7 свою провину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, працевлаштований, має великий трудовий стаж з 1996 року, має міцні соціальні зв`язки, має вищу освіту.

Вказала, що ОСОБА_7 працює у Комунальному закладі «Міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа» на посаді інструктора методиста та відповідно до характеристики за весь період роботи доказав себе фахівцем високого рівня, витриманою, коректною та культурною людиною.

Зазначила, обвинувачений на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлені.

Захисниця вказала, що ОСОБА_7 займається волонтерською діяльністю за своїм бажанням, - на його утриманні знаходиться 28 котів та дві бродячі собаки, яких він і утримує, годує за власні кошти та лікує.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.04.2023 року.

Просив в мотивувальній частині вироку речення: «В той же час, враховуючи обставини справи, зокрема, вплив дій обвинуваченого на дітей, що перебували під окупацією, суд вважає за неможливе призначити мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 3 ст. 111-1 КК України» змінити, виклавши його в наступній редакції: «Враховуючи обставини справи, суд вважає за неможливе призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 111-1 КК України».

Просив призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державного управління та органах місцевого самоврядування строком на десять років.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , є визнання вини в повному обсязі, його щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину, позитивна характеристика з місця роботи, раніше не судимий, має на утриманні безпритульних тварин.

Вказав, що при вирішенні питання щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу засудженого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Захисник ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, апеляційні скарги захисників задовольнити в повному обсязі.

Вказав, що органи державного управління за своєю суттю є більш широким поняттям ніж органи державної влади, а тому захисник вважає, що вимоги прокурора щодо розширення органів, а саме доповнення вироку суду: органами державної влади та органами, що надають публічні послуги, у сфері освіти, є не доречним.

Вважає, що є недоречним посилання прокурора на постанову Верховного суду від 02.02.2022 року у справі №344/16025/18, оскільки у вказаній справі суд першої інстанції дійсно звузив сферу його застосування, оскільки таке його формулювання не позбавило засудженого права займати посади, пов`язані з виконанням контрольних функцій в інших сферах діяльності, крім державного контролю за дотриманням законодавства про працю.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст 407 КПК України, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є зокрема неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.111-1 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певного діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певного діяльністю призначається в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) КК України (2341-14), за якою підсудний визнаний винним, а якщо воно нею не передбачене, - в межах, установлених ст.55 КК України. Та обставина, що до постановлення вироку підсудний вже не обіймав посаду або не займався діяльністю, з якими було пов`язане вчинення злочину, не є перешкодою для застосування цього покарання.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 3 ст. 111-1 КК України у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державного управління та органах місцевого самоврядування строком 10 років.

Колегія суддів вважає, що вказане формулювання призначеного покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державного управління та органах місцевого самоврядування, визначене в резолютивній частині вироку є неправильним, через суттєве звуження вказаного поняття в порівнянні з визначенням вказаного виду покарання, вказаного в санкції статті.

Так, у Постанові Верховного Суду від 02.02.2022 по справі №344/16025/18 зазначено, що рішення суду про позбавлення права займатись певною діяльністю має бути чітко і ясно сформульовано в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникало жодних сумнівів під час його виконання. Якщо в санкції статті Особливої частини КК України визначено характер посади або вид (рід) діяльності, то формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Якщо ж покарання у санкції зазначене в загальній формі (наведене у формулюванні, що використовується у ст.55 КК України), суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити (описати, окреслити) у вироку характер та коло тих посад або вид (рід) тієї діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє засудженого. Більш того, покарання має формулюватися таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатись забороненою діяльністю в будь-якій галузі або займатись такою діяльністю, які за змістом (характером) і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається із пред`явленого обвинувачення, а також вироку суду ОСОБА_7 під час окупації займав посаду директора навчального закладу та впроваджував стандарти освіти держави-агресора у закладі освіти.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державного управління та органах місцевого самоврядування, призначив некоректне покарання, оскільки не зазначив посади у сфері освіти, у зв`язку з чим таке його формулювання не позбавило ОСОБА_7 права займатись діяльністю в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги, у сфері освіти.

Колегія суддів вважає, що призначене судом додаткове покарання ОСОБА_7 не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є несправедливим і недостатнім для виправлення обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02 березня 2021 року у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував всі обставини кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_7 своєї протиправної поведінки, беззаперечному визнані вини обвинуваченим та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено питання наявності або відсутності пом`якшуючих покарання обставин, та надано відповідну оцінку у вироку.

Враховуючи обставини справи, суспільну небезпечність вчиненого злочину, ризик небезпеки для суспільства, а також фактор ризику вчинення обвинуваченим аналогічного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не підлягають задоволення, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного додаткового покарання з ухваленням нового вироку в цій частині.

Керуючись ст.ст.407, 409 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисниці ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.111-1 КК України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.111-1 КК України задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.111-1 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити покарання за ч.3 ст. 111-1 КК України у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти, строком на 10 (десять) років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3