Справа № 182/4898/22
Провадження № 1-кп/0182/250/2023
У Х В А Л А

Іменем України

08.06.2023 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000333 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

за участю

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000333 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 та обґрунтував його тим, що ризики, які враховувались при обранні запобіжного заходу не минули обвинувачений може переховуватись від суду та чинити тиск на потерпілого та свідків по провадженню.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт за адресою АДРЕСА_1 .

Захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважав його не мотивованим, підтримав позицію підзахисного.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження суд приходить до наступних висновків.

У п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено право кожного на свободу та особисту недоторканність; заборону позбавлення свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

За змістом норми ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

ОСОБА_3 обвинувачується в скоєні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України за скоєння якого, у разі визнання вини ОСОБА_3 може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, що свідчить про наявність ризику переховування від суду. Аналогічну позицію неодноразово висловлював і Європейський Суд з прав людини який зазначав, (наприклад рішення від 20 травня 2010 року у справі "Москаленко проти України"), що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

Крім того, перебуваючи на свободі, обвинувачений, у разі зміни йому запобіжного заходу, може чинити тиск на потерпілого, з метою зміни ним своїх показань.

Зазначені ризики, суд вважає достатніми для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 слід продовжити не більш ніж на 60 діб.

Застава не визначалась, підстав для визначення застави не вбачається.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити, в задоволенні клопотання обвинуваченого відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.06.2023 року по 06.08.2023 року включно.

Застава не визначалась, підстав для визначення застави не вбачається.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга на протязі п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1