ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3181/23 Справа № 202/5302/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сарни Рівненської області, громадянина України, маючого середньо-технічну освіту, офіційно не працевлаштованого, одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх, малолітніх та інших непрацездатних осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку ст. 89 КК України раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2023 року продовжений обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 21 жовтня 2023 року включно з визначенням застави у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 073 600 грн..

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та, враховуючи особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляції:

- захисник просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали, скасувати її та зменшити обвинуваченому заставу до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 214720 грн.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку вказує на те, що приймала участь в судовому засіданні суду першої інстанції в режимі відеоконференції. Повний текст оскарженої ухвали, який їй був необхідним для вкладання апеляційної скарги, був нею отриманий засобами електронного зв`язку 24.08.2023 року, що вважає поважною причиною пропуску встановленого кримінальним процесуальним законом строку.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що прокурором не були доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та на які він посилається у клопотанні.

Вказує, що обвинувачений перебуває з 07.06.2021 року під вартою під тими ж самими ризиками, про існування яких вже тривалий час продовжує стверджувати прокурор. По справі проведено 43 судових засідання, однак не допитано жодного з 13 свідків обвинувачення з причини їх неявки за викликом суду.

Зазначає, що визначений розмір застави для ОСОБА_5 завідомо непомірний, оскільки його майновий стан не дозволяє йому сплатити визначений судом розмір застави. Вважає, що в ухвалі суду не вказано встановлені судом обставини, які б переконали в потребі вийти за межі розміру застави, визначеного п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Прокурор в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без його участі.

Заслухавши захисника та обвинуваченого, які кожен окремо та разом підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та доводи і вимоги своєї апеляційної скарги, перевіривши обговоривши доводи клопотання та апеляції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Зважаючи не те, що повний текст оскарженої ухвали суду від 23 серпня 2023 року захисник ОСОБА_6 не отримала вчасно з поважних причин, з метою доступу до правосуддя, є необхідним поновити захиснику строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, що оскаржується, та розглянути апеляцію по суті.

Так, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою на даному етапі судового розгляду.

Так, врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбаченого п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості переховуватися від суду та ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані в судовому засіданні.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, що дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, а саме: відкритого викрадення чужого майна (грабіж) та у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, останній з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, а отже, існує висока ймовірність того, що останній, враховуючи дані про його особу, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Крім того, встановлено, оскільки судове провадження у кримінальній справі ще не завершено, перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, ОСОБА_5 може впливати на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні. Причини неявки в судові засідання свідків обвинувачення за доводами захисника не є предметом апеляційного перегляду та не спростовує відсутність встановленого оскарженою ухвалою ризику впливу на свідків.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, враховуючи оголошений в Україні воєнний стан, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належний розгляд провадження, належної процесуальної поведінки обвинуваченого, буде суперечити інтересам суспільства, а тому продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, колегія суддів зважає на те, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, судом першої інстанції вирішено питання альтернативного запобіжного заходу, а саме застави у 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, оскільки наявність в державі воєнного стану, дані про особу обвинуваченого та те, що йому інкримінується декілька вчинених ним злочинів, один із яких є особливо тяжким, що дає підстави вважати що застава у зазначених законом межах для даної категорії злочинів не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, тому даний випадок є виключним, а обраний розмір застави таким, що відповідає меті досягнення дієвості цього провадження.

Отже, беручи до уваги характер і обставини кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому, вчинених проти власності, з застосуванням насилля, враховуючи дані про його особу, майновий стан та наявність доведених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, визначення застави у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у даному випадку буде пропорційним щодо його особи, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у разі внесення такої застави, що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти встановленим ризикам.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За наведеного, доводи захисника в апеляції, що визначений судом першої інстанції розмір застави є непомірним є неприйнятними.

Колегія суддів також звертає увагу, що на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, разом з цим, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід дотримуватись розумних строків розгляду цього провадження та вжити заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на разом викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, належним чином вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику обвинуваченого ОСОБА_5 адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4