Провадження по справі № 1-кп/521/1780/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в приміщенні Малиновського районного суду м. Одеси кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 лютого 2023 року за N 0000077 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса Одеської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, з профільною середньою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді стрільця 2 відділення контрдиверсійної боротьби 1 взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби основних підрозділів військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», -

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи її на посаді стрільця 2 відділення контрдиверсійної боротьби 1 взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби основних підрозділів військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127- 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 13.12.2022 о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу без поважних причин зі звільнення, в умовах воєнного стану до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 08 год. 00 хв. 22.05.2023, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав повністю та підтвердив фактичні обставини скоєння ним злочину, викладені в обвинувальному акті. Зокрема, в своїх показаннях зазначив, що 25.02.2022 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 по загальній мобілізації для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період і направлений для її подальшого проходження до військової частини НОМЕР_1 . 12.12.2022 року з 19:00 години йому було надано звільнення до 08:00 години 13.12.2022 року, задля вирішення побутових питань. Однак, вказаний наказ обвинувачений проігнорував, у місце тимчасової дислокації військової частини не прибув без поважних на те причин, до травня 2023 року, проводив час вдома, а 22.05.2022 року з`явився до військової служби правопорядку. ОСОБА_4 зазначив, що жалкує про те, що сталося, оскільки мав незадовільний психологічний стан, треба було доглядати за матір`ю та тіткою, які є особами похилого віку, щиро розкаявся, зазначив що хоче і надалі проходити військову службу і захищати країну, а тому просив суворо його не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за відсутності заперечень учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, які характеризують його особу, підтверджують наявність речових доказів та процесуальних витрат. При цьому, судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції. Також, судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 доведена повністю, оскільки він своїми діями, які виразились у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, матір похилого віку.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та з`явлення зі зізнанням.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Суд зазначає, що згідно положень статей 50,65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тому, на підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суспільну небезпеку вчиненого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України із можливістю застосування ч. 1 ст. 69 КК України, строком на два роки, призначивши покарання у вигляді позбавлення волі нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до статті 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на підставі ст. 58 КК України, наявні підстави для заміни покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі на покарання у вигляді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців, з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 , так як останній має на меті продовжити проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

При обранні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховує наслідки та обставини вчиненого ним злочину.

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тим паче, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12", зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

При цьому, суд враховує, що на даний час обвинувачений не є суспільно небезпечною особою, і зробивши для себе належні висновки, може принести дієву користь державі та суспільству.

Цивільний позов по справі заявлений не був. Арешт на майно обвинуваченого не накладався. Речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 58 КК України замість покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки, з відрахуванням із суми його грошового забезпечення 10 (десять) відсотків в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1