Провадження № 11-кп/824/787/2023 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001021 від 24.10.2018 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірове, Токмацького району, Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , (приватний будинок), проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

вирішене питання про процесуальні витрати та речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 23.10.2018, приблизно о 21 годині 54 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Деу Ланос», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Братиславської у м. Києві зі сторони вул. Стальського в напрямку вул. Шолом-Алейхема, розташовуючись в межах третьої, крайньої лівої смуги з трьох наявних в його напрямку, зі швидкістю 75,6 ± 3,02 км/год., в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 1.7, 2.3 (б), 12.1, 12.3, 12.4 ПДР України, будучи обізнаним, що на даній ділянці дороги максимально дозволена швидкість складає 50 км/год., маючи об`єктивну змогу спостерігати за показниками спідометру та усвідомлювати, що рухається з перевищенням максимально дозволеної на даній ділянці дороги швидкості, розташовуючись у межах третьої крайньої лівої смуги проїзної частини по вул. Братиславській в м. Києві, не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, яка обумовлювалась темною порою доби та поступово змінювалась внаслідок появи пішохода на проїзній частині, який наближався до його смуги руху, проявив неуважність і в момент виникнення небезпеки для руху, а саме в момент зупинки пішохода в його смузі руху, маючи можливість виявити його та негайно вжити заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, продовжив рух далі, де навпроти будинку № 5 по вул. Братиславській в м. Києві, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого указав на необґрунтованість та незаконність оскаржуваного вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що комплексна судова фототехнічна та автотехнічна експертиза № 12-1/1468-23-3/166 від 17.09.2019 була проведена на підставі доказів отриманих з порушенням вимог діючого законодавства, зокрема в її основу в якості вихідних даних було покладено протокол огляду місця ДТП від 23.10.2018, який на думку захисту, є недопустимим доказом з огляду на те, що в ньому відсутні відомості про залучення інспектора криміналіста, а також те, що слідчим було проведено певне дослідження технічного стану авто, що на його думку, суперечить п. 3 Розділу Х Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України. Крім того, апелянт зауважив, що місцевим судом не було в повному обсязі надано належної оцінки тому, що відеозапис з камери візуального огляду спостереження «Безпечне місто» був отриманий слідчим з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, а також диск із відеозаписом ДТП, який був наданий для дослідження експерту є копією, автентичність якого не встановлено. Окрім цього, захисником звернуто увагу на ту обставину, що під час проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні не було проведено слідчого експерименту, однак стороною захисту неодноразово були заявлені відповідні клопотання про його проведення, та слідчий не заперечував проти його проведення, однак запевняючи при цьому, що експеримент провести не можливо за погодних умов, оскільки вони відрізнялись від умов дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23.10.2018. Вважав, що під час складення комплексної судово фотографічної та автотехнічної експертизи № 12-1/1468-23-3/166 від 17.09.2019 експерти не взяли до уваги той факт, що в момент наїзду водій не міг бачити пішохода, оскільки це було в темну пору доби, йшов дощ, та рухався зустрічний транспорт, який засліпляв фарами інші авто в зустрічному напрямку руху, проїзна частина дороги була мокрою, пішохід міг зливатися з дорогою. Таким чином, на думку захисту, не можна приймати значення часу як небезпека для руху 4,5 секунд, оскільки не було встановлено, чи був пішохід в полі зору водія, у зв`язку із тим, що такі дані встановлюються лише на підставі слідчого експерименту, який в даному кримінальному провадженні проведений не був. Крім того, об`єктивний час, протягом якого обвинувачений ОСОБА_7 мав можливість бачити контури пішохода до наїзду слідчим також не встановлювалось, за відсутності проведення слідчого експерименту. Поряд цим, захисник звернув увагу на ту обставину, що місцевим судом зроблений помилковий висновок про порушення п. 12.4 ПДР України ОСОБА_7 , що стало наслідком дорожньо-транспортної пригоди, оскільки спростовується висновком комплексної судово фототехнічної та автотехнічної експертизи № 12-1/1468-23-3/166 від 17.09.2019. При цьому, захисником зазначено про те, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про причинно-наслідковий зв`язком між порушенням ОСОБА_7 п. 12.3 ПДР України на наслідком у вигляді дорожньо - транспортної пригоди. Указав, що в ситуації, яка склалась на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, пішохід ОСОБА_9 повинен був керуватись вимогами п.п. 4.4., 4.9, 4.14, 4.16 та п.п. 8.7.3 «е» ПДР України, чого останній не зробив, а саме у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості він не виділив себе і не мав на зовнішньому одязі світлоповертальних елементів, проігнорував червоний сигнал світлофора, що забороняв рух, а вже опинившись на місці лінії, що розділяла транспортні потоки протилежних напрямків, не залишившись на ній і раптово, бігом, не маючи жодних переваг у русі, продовжив перехід проїзної частини всупереч забороні сигналу світлофора, не переконавшись в безпеці подальшого руху для себе в умовах, коли небезпека була очевидною, внаслідок наближення транспортних засобів, які належним чином себе позначили на дорозі. За наведених обставин, зважаючи на те, що дії водія ОСОБА_7 пов`язані з його реагуванням на виникнення небезпеки для руху або перешкоди були обумовлені порушенням Правил дорожнього руху з боку самого пішохода, захисник вважав, що першопричиною даного ДТП є невідповідність дій пішохода вимогами Правил дорожнього руху. Зауважив, що за таких обставин, ОСОБА_7 не може бути поставлено у вину неможливість уникнення зіткнення з пішоходом, який грубо порушував Правила дорожнього руху. Просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдати його за цим обвинуваченням з підстав не доведення того, що в діянні останнього наявний склад злочину.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, підтвердили доводи цієї апеляційної скарги та просили її задовольнити;

прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення,

дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 1,2, 3 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що під час судового розгляду була допущена така його неповнота, та такі порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок яких залишилися не дослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

За змістом п.1 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Пунктом другим ч.3 ст. 374 КПК України визначений обов`язок суду зазначити у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення. Кримінальним процесуальним законом визначена заборона на обґрунтовування вироку припущеннями і сформульована вимога про ухвалення обвинувального вироку лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч.3 ст.373 КПК України). Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції в ході судового провадження та при ухваленні вироку в повній мірі не дотримався.

Об`єктивна сторона будь - якого із кримінальних правопорушень, передбачених ст. 286 КК України проявляється:

діянням, яким порушуються правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту;

наслідками у вигляді середньої тяжкості чи тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті однієї чи декількох осіб;

прямим причинним зв`язком між порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту та відповідними наслідками.

Аналіз положень п.1 ч.1 ст. 91 та п.2 ч.3 ст. 374 КПК України дає підстави стверджувати, що в ході розгляду даного кримінального провадження при доказуванні події злочину підлягали доказуванню всі три складові, які характеризують об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а при ухваленні вироку в ході формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суду першої інстанції обов`язково необхідно було вказати на порушення конкретних правил, які визначені відповідними нормативними документами, що регламентують безпеку дорожнього руху або експлуатації транспорту, настання наслідків у вигляді смерті особи та зробити висновок про наявність прямого причинного зв`язку між відповідними порушеннями та наслідками, що настали. Між тим, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході судового розгляду питання про наявність прямого причинного зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_7 та наслідками у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 належним чином не досліджувалось, а у вироку суд не зробив будь-яких висновків щодо наявності прямого причинного зв`язку між конкретними діями обвинуваченого та наслідками у вигляді смерті потерпілого. Фактично, в ході судового провадження не проводилось доказування наявності події злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, оскільки не надавались докази щодо наявності однієї з ознак, яка характеризує об`єктивну сторону цього злочину, а суд, при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, фактично не вказав про наявність події злочину, оскільки не виклав усіх ознак об`єктивної сторони злочину. Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за умови відсутності висновку про наявність прямого причинного зв`язку між діями обвинуваченого і наслідками у вигляді смерті потерпілого за своїм змістом є припущенням, що не допускається при ухваленні обвинувального вироку. Наведене вказує на те, що в ході судового провадження були допущені порушення п.1 ч.1 ст. 91, ч.3 ст.373 та п.2 ч.3 ст. 374 КПК України і наявність цих порушень перешкодило суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, а тому ці порушення визнаються колегією суддів істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції фактично був позбавлений можливості зробити висновок про наявність прямого причинного зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 внаслідок неповноти судового розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_7 у вину було поставлено порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 1.7, 2.3 (б), 12.1, 12.3, 12.4 ПДР України.

Так, п. 12.3 та п.12.4 ПДР України регламентують дії водія в разі виникнення небезпеки чи перешкоди для його руху та обмежують швидкість руху транспортних засобів у населених пунктах 50-ма кілометрами за годину. Із цим обвинуваченням погодився і суд першої інстанції, виклавши його у вироку при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним. Між тим, ні в ході досудового слідства, ні в ході судового розгляду належно не була встановлена швидкість, із якою рухався автомобіль під керуванням обвинуваченого, у зв`язку з чим як обвинувачення, так і висновки суду про порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.12.4 ПДР України не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є за своїм змістом припущенням. Колегією суддів при цьому звертається увага на існування технічної можливості встановлення швидкості руху автомобіля «Деу Ланос» під керуванням обвинуваченого ОСОБА_7 , у тому числі шляхом проведення слідчого експерименту та призначення відповідного експертного дослідження. Будь-яких перешкод технічного чи юридичного характеру для визначення цієї швидкості колегія суддів не вбачає.

Поставивши ОСОБА_7 у вину порушення вимог п.12.3 ПДР України, ні в ході досудового розслідування, ні в ході судового розгляду не було встановлено те, що виникло для руху автомобіля «Деу Ланос»: небезпека для руху, чи перешкода для руху. За змістом п.1.10 ПДР України небезпека для руху - це зміна дорожньої обстановки, у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість руху або зупинитися. Цим же пунктом ПДР України визначено те, що перешкодою для руху є нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, який рухається попутно в межах цієї смуги руху і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість руху аж до зупинки транспортного засобу. Оскільки вимогами ПДР України передбачені різні дії водія при виникненні небезпеки для руху та перешкоди для руху, встановлення того, небезпека чи перешкода для руху виникла для обвинуваченого, є важливим для вирішення питання про відповідність його дій вимогам ПДР України та врешті для вирішення питання про доведеність обвинувачення.

Як вбачається із відеозапису з камери міської системи відеоспостереження «Безпечне місто», на який послався суд як на одну з підстав доведення винуватості ОСОБА_7 , із цього відеозапису неможливо зробити однозначний висновок про те, небезпека чи перешкода виникла для руху автомобіля під керуванням обвинуваченого, що є необхідним для вирішення питання про відповідність дій обвинуваченого вимогам ПДР України.

Для вирішення питання про відповідність дій обвинуваченого вимогам ПДР України необхідно визначити те, в який момент виникла небезпека чи перешкода для його руху, та на якій віддалі від об`єкта, який створив небезпеку чи перешкоду для його руху перебував автомобіль під керуванням обвинуваченого, тобто момент виникнення для обвинуваченого небезпеки/перешкоди в русі в ході цього кримінального провадження фактично не був встановлений. Хоча колегія суддів не вбачає перешкод технічного чи юридичного характеру для встановлення цієї віддалі та відповідного моменту, у тому числі шляхом проведення слідчого експерименту та призначення відповідних експертиз.

На думку колегії суддів, за наявності зазначеної вище неповноти судового розгляду, суд першої інстанції був позбавлений можливості зробити висновки щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеності обставин, які підлягали доказуванню відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України, а тому ця неповнота, у відповідності до п.1 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для скасування вироку.

Прийнявши висновок комплексної судово фотографічної та автотехнічної експертизи № 12-1/1468-23-3/166 від 17.09.2019 суд першої інстанції не звернув уваги на те, що він базувався на необґрунтованих вихідних даних, про що зазначалось вище.

За наявності наведеної вище неповноти проведеного судового розгляду, та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. У процесі цього розгляду необхідно врахувати викладене, дослідити докази, надані учасниками кримінально провадження, встановленим обставинам дати належну юридичну оцінку, ухвалити в кримінальному провадженні законне та обгрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4