Справа № 467/194/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000019 від 09.02.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богданівка, Доманівського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, інвалідом не являється, не одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

З 24 лютого 2022 року по теперішній час у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за № 64/2022 за № 2102-ІХ від 24.02.2022 та Указу Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану» в Україні діє воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та відповідно було подовжено дію воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Також, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», затверджено Указ Президента України від 07 листопада 2022 року У 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» дію воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 оголошено проведення загальної мобілізації. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до обліково-послужної картки серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 має звання солдат, та відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 125 від 27.01.2023 визнаний придатним до проходження військової служби згідно Наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 «Про твердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», діючи всупереч положенням Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022, Закону України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вчинив умисне кримінальне правопорушення у сфері охорони державної таємниці, недоторканності державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації за наступних обставин.

01 лютого 2023 року о 10:00 годині ОСОБА_4 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , вручено бойову повістку про відправку до військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України, під час вручення якої встановлено відсутність обставин, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які б надавали ОСОБА_4 право на відстрочку від призиву на військову службу під час мобілізації, та було роз`яснено зміст повістки, зокрема, необхідність прибуття 02 лютого 2023 року о 06:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , з подальшим давленням до військової частини НОМЕР_2 і попереджено про можливість притягнення його до кримінальної відповідальності у разі ухилення від призиву за мобілізацією.

Однак, військовозобов`язаний ОСОБА_4 , будучи призваним на військову службу за мобілізацією, на особливий період та належним чином повідомлений про дату, час та місце прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , 02 лютого 2023 року на 06:00 год. умисно не прибув, а залишився за місцем свого проживання.

Після цього, 09 лютого 2023 року о 15:15 год. ОСОБА_4 в службовому приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , повторно було вручено бойову повістку про відправку до військової зстини А4689 Збройних Сил України, під час вручення якої встановлено, відсутність обставин, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які б надавали ОСОБА_4 право на відстрочку від призиву на військову службу під час мобілізації, та було роз`яснено зміст повістки, зокрема, необхідність прибуття 10 лютого 2023 року о 06:00 год. з подальшим відправленням до військової частини НОМЕР_2 і повторно попереджено про можливість притягнення його до кримінальної відповідальності у разі ухилення від призиву за мобілізацією.

Однак, військовозобов`язаний ОСОБА_4 , будучи призваним на військову службу за мобілізацією, на особливий період та належним чином повідомлений про дату, час та місце прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , 10 лютого 2023 року на 6:00 год., продовжуючи ухилятися від призову на військову службу під час мобілізації умисно повторно не прибув, а залишився за місцем свого вживання.

Па підставі викладеного вище, ОСОБА_4 , являючись військовозобов`язаним, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, ухилився від виконання свого конституційного обов`язку та призову на військову службу за мобілізацією, на особливий період, тим самим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, положення Законів України «Про військовий обов`язок та військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку мобілізацію» та вимоги Указу Президента України «Про загальну мобілізацією» № 69/2022 від 24.02.2022.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що будучи військовозобов`язаним та маючи звання солдат рядового складу, визнаний придатним до проходження військової служби, 01 лютого 2023 року, за місцем свого проживання, він отримав бойову повістку на відправку до військової частини на 02 лютого 2023 року, на якій поставив особистий підпис. Усвідомлюючи наслідки своїєї поведінки, та хоча під розписку попереджувався про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, не з`явився за викликом, оскільки проспав. Потім 09 лютого 2023 року в службовому приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований в смт. Арбузинка, він отримав бойову повістку на відправку до військової частини на 10 лютого 2023 року, на якій поставив особистий підпис. Усвідомлюючи наслідки своїєї поведінки, та хоча під розписку попереджувався про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, не з`явився за викликом та відмовився від призову на військову службу у зв`язку з тим, що не бажає воювати та побоюється за своє життя. Розкаявся у вчиненому.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення злочину, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

За таких обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст. 336 КК України, а саме як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що, відповідно до вимог ст. 12 КК України, він є нетяжким, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, не одружений, не працює, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Суд враховує досудову доповідь органу пробації, за висновком якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється, середній, та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється, як середній.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції інкримінованої йому ст. 336 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням правил ст. 75 КК України звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку і покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку суду, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.

Речові докази у справі відсутні. Процесуальні витрати у справі відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався. Враховуючи обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого і його процесуальну поведінку під час розгляду кримінального провадження, суд не вбачає підстав для застосування відносно нього будь-якого запобіжного заходу через відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до вимог п.п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, на ОСОБА_4 покласти наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1