Провадження № 1-кс/592/4803/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми клопотання слідчого СВ розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002610, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,

встановив:

Слідчий СВ розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, згідно якого просить накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :05:007:0110, площею 0,0100 га за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у власності Сумської міської територіальної громади та перебуває в оренді у ФОП ОСОБА_5 відповідно до додаткової угоди № 1 від 27.05.2016 до договору оренди земельної ділянки від 26.12.2005.

Клопотання обґрунтовує тим, що що Сумським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002610, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. Встановлено що, поблизу прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , невідомими особами проводиться самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці з кадастровим номером :05:007:0110.

Під час досудового розслідування було з`ясовано, що до вчинення даного злочину причетний ФОП ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході допиту ФОП ОСОБА_5 встановлено, що останній маючи певні документи необхідні для початку будівництва планує провести будівництво магазину на земельній ділянці з кадастровим номером :05:007:0110 для здійснення підприємницької діяльності.

Також встановлено, що 10.07.2023 за вказаною адресою представниками Управління ДАБК СМР здійснено вихід на земельну ділянку з кадастровим номером :05:007:0110 де було зафіксовано проведення підготовчих робіт, що є порушенням п. 2.5 містобудівних умов та обмежень виданих Управління ДАБК СМР № 2/11.01-32 від 04.04.2012 року, а саме ФОП ОСОБА_5 повинен був до початку робіт перенести газопровід і електромережу у межах охоронної зони труб газопостачання та каналізаційного люку, а також забезпечити умови їх експлуатації та запобігати їх ушкодженню.

Виходячи з вищевикладеного встановлено, що ФОП ОСОБА_5 ведуться підготовчі роботи з будівництва магазину за адресою: АДРЕСА_1 з істотним порушенням будівельних норм і правил глави V ч. 1 п. 1.12 «Правил безпеки газопостачання» затверджених наказом міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 № 285; розділ 11 «Інженерна інфраструктура» п. 11.5 пп. 11.5.4 ДБН Б.2.2 12:2019 «Планування та забудова території»; ч. 2 ст. 26 «Про регулювання містобудівної діяльності».

Крім того, в ході допиту заступника начальника Управління ДАБК СМР ОСОБА_6 встановлено, що під час вивчення документів та інформації наявної в управлінні ДАБК СМР щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:007:0110, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - виявлено неузгодження інформації зазначеної в декларації про початок виконання будівельних робіт з містобудівними умовами та обмеженнями, а також з проектною документацією на об`єкт будівництва за вказаною адресою.

Враховуючи вищевикладене, встановлено, що ФОП ОСОБА_5 здійснюються підготовчі роботи з будівництва магазину за адресою: АДРЕСА_1 з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Вважає, що на даний час є розумні підстави вважати, що на вищезазначеній земельній ділянці з кадастровим номером :05:007:0110 здійснюється самовільне будівництво.

З метою збереження речових доказів у вказаному кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту за земельну ділянку з кадастровим номером :05:007:0110, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_3 подане клопотання підтримав у повному обсязі.

У судове засідання володілець майна не з`явився.

Вивчивши матеріали провадження, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що Слідчим відділом Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002610 від 10.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

З Витяга від 24.07.2023 з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0002610 від 10.07.2023 вбачається, що «До Сумського РУП ГУНП в Сумській області 10.07.2023 від громадянки ОСОБА_7 про те, що на відкритій ділянці місцевості поблизу буд. АДРЕСА_1 , невідомими особами проводиться самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці» (а.с. 3).

Відповідно до ч. 3 ст. 197-1 КК України "Самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у частині першій цієї статті",

Ч. 1 ст. 197-1 КК України "Самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику".

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Тобто, згідно із зазначеним терміном, не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування прийняв рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду). Даний перелік рішень є вичерпним. Також не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо стосовно неї вчинено відповідний правочин (тобто, укладена відповідно до законодавства цивільно-правова угода щодо земельної ділянки).

Постановою слідчого СВ розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про визнання речовим доказом від 21.07.2023, визнано доказом у кримінальному провадженні «0002610 від 10.07.2023 земельну ділянку з кадастровим номером :05:007:0110 за адресою АДРЕСА_1 , що знаходиться у власності Сумської міської територіальної громади та перебуває в оренді у ФОП ОСОБА_5 відповідно до додаткової угоди №1 від 27.05.2016 до договору оренди земельної ділянки від 26.12.2005 (а.с.29, 30).

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на земельну ділянку, слідчий зазначив метою даного арешту майна, є забезпечення збереження речового доказу, запобігання можливості його приховуваня, пошкодження, псування, знищеня, перетворення, відчудження, пославшись на наявність постанови від 21.07.2023 про визнання такого майна речовим доказом.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, а згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Так, слідчим суддею встановлено, що згідно Договору оренди земельної ділянки від 26.12.2005, Додаткової угоди №1 від 27.05.2016, укладеного між Сумської міською радою та підприємцем ОСОБА_5 , останній прийняв в оренду земельну ділянку, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , під розташування магазину.

Слідчим у вказаному кримінальному провадженню встановлено документи щодо вказаної земельної ділянки та орендаря земельної ділянки. Відповідні відомості до фабули кримінального провадження не внесено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, чого не буде досягнуто при накладенні арешту на зазначене майно.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Так, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати правову підставу для арешту майна.

акож п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК передбачає, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя повинен врахувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках можливої конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, та з метою відшкодування шкоди, завданої в результаті кримінального правопорушення).

Проте, у даному кримінальному провадженні будь-якій особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,

Стороною обвинувачення не доведено, що земельна ділянка вказана у клопотанні відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України, наявні ризики її приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Слідчий суддя, враховуючи правову підставу для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності чи володіння завданням кримінального провадження, за наведених обставин, вирішуючи подане клопотання в межах його доводів, дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Клопотання слідчого СВ розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002610, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :05:007:0110 , площею 0,0100 га за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у власності Сумської міської територіальної громади та перебуває в оренді у ФОП ОСОБА_5 відповідно до додаткової угоди № 1 від 27.05.2016 до договору оренди земельної ділянки від 26.12.2005 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1