ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1959/23 Справа № 195/354/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000015 від 14 лютого 2023 року, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання: за ч.1 ст. 358 КК України - у вигляді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 роки, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Згідно з обставинами, встановленими судом, відповідно до обвинувального акта, у громадянина ОСОБА_8 , який мав у користуванні транспортний засіб легковий автомобіль марки «Opel» моделі «Omega» із втраченими реєстраційними документами, та усвідомлюючи, що водій механічного транспортного засобу, відповідно до підпункту «б» п.2.1 та п.2.4 Розділу 2 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306, повинен мати при собі та пред`явити для перевірки на вимогу поліцейського реєстраційний документ на транспортний засіб, а також те, що державна реєстрація транспортного засобу, а так само видача офіційних реєстраційних документів на нього, проводиться лише державною установою територіальним сервісним центром МВС, згідно «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. №1388, в листопаді 2021 року (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), виник кримінальний умисел на підроблення офіційного документа свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, який видається установою, і який надає права, з метою його особистого використання під час керування вищевказаним автомобілем.

Реалізуючи свій кримінальний умисел на підроблення офіційного документа, громадянин ОСОБА_8 , попередньо у невстановлений час та спосіб, придбавши прозору полімерну голографічну захисну плівку та пластикову картку близької до прямокутної форми із закругленими кутами, яка розмірами та кольором імітує бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, приблизно у другій половині листопада 2021 року, у вечірній час доби (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , маючи досвід та навики роботи із програмним забезпеченням персонального комп`ютера, де, діючи умисно, незаконно, протиправно, в особистих інтересах, з метою власного використання, власноручно підробив офіційний документ свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_1 , виданого на ім`я « ОСОБА_9 », на транспортний засіб марки «Opel» моделі «Omega» реєстраційний номер НОМЕР_2 , а саме: шляхом почергового вчинення кримінальних дій, спочатку із використанням власного персонального комп`ютера здійснив набір графічних знаків та тексту, які відповідають реквізитам свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також відомим відомостям про транспортний засіб марки «Opel» моделі «Omega», після чого, за допомогою власного струменево-крапельного кольорового принтера з функцією фотодруку, шляхом струминного друку наніс зображення набраних графічних знаків та тексту на лицьовий та зворотній бік заздалегідь заготовленої пластикової картки близької до прямокутної форми із закругленими кутами, яка розмірами та кольором імітує бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, після цього, за допомогою власної праски, використовуючи заздалегідь заготовлену прозору полімерну голографічну захисну плівку, наніс її на зображення з обох боків вищевказаної пластикової картки, і тим самим, виконавши всі стадії підробки, самостійно виготовив сфальсифікований документ свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_1 , виданого на ім`я « ОСОБА_9 », на транспортний засіб марки «Opel» моделі «Omega» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яке видається лише установою, і яке надає права, та став зберігати його при собі з метою подальшого особистого використання.

Згідно висновку судової технічної експертизи документів від 22.02.2023 за № СЕ-19/104-23/6357-ДД, усі зображення лицьового та зворотного боків свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_1 , виданого на ім`я « ОСОБА_9 », на транспортний засіб марки «Opel» моделі «Omega» реєстраційний номер НОМЕР_2 , виготовлені способом струминного друку за допомогою знакосинтезуючого пристрою типу струминного принтера. Бланк зазначеного свідоцтва не відповідає за способом друку та спеціальними елементами захисту (які відсутні) бланкам, які перебувають в офіційному обігу на території України.

Продовжуючи свою кримінальну діяльність, громадянин ОСОБА_8 , діючи з кримінальним умислом на використання завідомо підробленого документа свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_1 , виданого на ім`я « ОСОБА_9 », на транспортний засіб марки «Opel» моделі «Omega» реєстраційний номер НОМЕР_2 , з моменту його виготовлення, і постійно зберігаючи його при собі, усвідомлюючи, що для керування транспортним засобом в Україні водій зобов`язаний дотримуватися вимог, передбачених підпунктом «б» п.2.1 та п.2.4 Розділу 2 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306, а саме: повинен мати при собі та пред`явити для перевірки на вимогу поліцейського реєстраційний документ на транспортний засіб, також, достовірно знаючи, що вищевказане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу йому уповноваженими органами державної влади не видавалось та було ним раніше підроблено, тобто отримано ним всупереч порядку державної реєстрації автомобіля, передбаченого «Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. №1388, 13.02.2023 року приблизно о 14.30 годині, керуючи легковим автомобілем марки «Opel» моделі «Omega», рухався по автодорозі Н-23 «Кропивницький-Запоріжжя», де під час проїзду транспортного засобу через блокпост, розташований на в`їзді смт. Томаківка Нікопольського району Дніпропетровської області, був зупинений уповноваженими особами працівниками Національної поліції, на підставі п.10 «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. № 1456, та виконуючи законну вимогу поліцейського про надання для перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, реалізуючи свій кримінальний умисел направлений на використання завідомо підробленого документу, діючи умисно, незаконно, протиправно, в особистих інтересах, з метою приховування достовірних відомостей відносно керованого ним автомобіля, а так само уникнення відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, пред`явив вищевказане підроблене ним раніше свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_1 , виданого на ім`я « ОСОБА_9 », на транспортний засіб марки «Opel» моделі «Omega» реєстраційний номер НОМЕР_2 співробітникам сектору реагування патрульної поліції ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, і таким чином, використав завідомо підроблений документ

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити в частині призначення покарання, вважати ОСОБА_8 засудженим: за ч.1 ст. 358 КК України - до покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці; за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці, від відбування якого звільнити на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що суд всупереч вимогам ст. 69-1 КК України призначив обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 358 КК України, яке перевищує 2/3 максимального строку, передбаченого санкцією цієї статті.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за встановлених судом обставин, а також кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з вимогами ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Виходячи з правових висновків ВСУ № 5-23кс(15)16у від 14.04.2016, при призначенні покарання із застосуванням статті 69-1 КК добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується (відсутність цієї ознаки не є перешкодою для застосування спеціальних правил призначення покарання) тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України, яким не завдано шкоду, та свою вину визнав повністю. Разом із цим, в якості обставин, що у відповідності з вимогами ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд врахував щире каяття та не встановив таких, які в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують.

З урахуванням наведеного, з огляду на те, що санкцією ч. 1 ст. 358 КК України передбачено максимальне суворе покарання у виді обмеження волі на строк до 2 років, за наявності обставин, передбачених ст. 69-1 КК України, розмір покарання не міг перевищувати двох третин цього строку, а саме 1 року 4 місяців обмеження волі.

Між тим, всупереч наведеним вимогам, суд призначив обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, у виді обмеження волі на строк 2 роки, що виходить за межі покарання, яке можливо призначити у цьому випадку.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, через призначення покарання, яке вимогам закону не відповідає, колегія суддів вбачає підстави змінити оскаржуване судове рішення, визначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 358 КК України, яке відповідатиме положенням ст. 69-1 КК України.

При цьому, колегія суддів не перевіряє правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання за ч. 4 ст. 358 КК України та вважає за необхідне визначити обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її задоволення та зміни вироку з наведених ним мотивів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим:

- за ч.1 ст. 358 КК України - до покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1(один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 . покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання за умови, що протягом 1 (одного) року іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4