ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1953/23 Справа № 212/5457/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

підозрюваної ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування №0001082 за апеляційною скаргою прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2023 року, про часткове задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Вишневе П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2023 року, клопотання слідчого СВ ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Криворізької північної окружної прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 частково задоволено.

Застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 28 вересня 2023 року включно, з покладенням на останню обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого їй злочину, враховано тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона підозрюється, вагомість наявних доказів вчинення нею кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, враховуючи її вік, стан здоров`я, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Також слідчий суддя врахував недоведеність прокурором, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вказаним вище ризикам, та дійшов до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що буде достатнім для запобігання ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановленому у судовому засіданні.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вважає, що вищевказана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду.

Вказує, що слідчим суддею не було враховано наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, підозрювана ОСОБА_8 не заміжня, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей немає, офіційно не працює, тобто не має міцних соціальних зв`язків, які б могли її стримати не покидати межі м. Кривий Ріг або території України.

Слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_8 , є особою, яка раніше не судима в силу ст. 89 КК України, обізнана про наслідки вчинення нею нового злочину, а отже може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.

Крім того, слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_8 вчинила умисний тяжкий злочин, а тому може скоювати в подальшому злочини проти життя та здоров`я.

Також прокурор зазначив, що ОСОБА_8 скоїла злочин проти життя та здоров`я особи за допомогою раніше заготовленого знаряддя для вчинення злочину, а саме кухонного ножу та цапки з дерев`яною рукояткою, однак після вчинення кримінального правопорушення з місця вчинення злочину втекла та забрала знаряддя вчинення злочину, які в подальшому намагалася приховати за адресою свого мешкання, знищивши сліди злочину з вказаних предметів, таким чином намагалася знищити докази, що утворює собою ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, підозрювана ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки перебуваючи на волі, має реальну можливість здійснювати тиск, або погрози на ключових свідків у даному провадженні, з метою в подальшому зміни ними показів та уникнення відповідальності за скоєний злочин.

Під час апеляційного перегляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав викладених в ній.

Захисник ОСОБА_7 , підозрювана ОСОБА_8 , заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників процесу, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями ч. 4 ст. 194 КПК України передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На думку колегії суддів, при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 ці вимоги закону були дотримані.

Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яка достатньою мірою підтверджується наданими матеріалами.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого цій підозрюваній кримінального правопорушення та ймовірність призначення їй суворого покарання, за відсутності конкретних фактів незаконного впливу на потерпілого та свідків, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 , якій обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який є тяжким злочином на підставі ст. 12 КК України, у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно зі ст.178 КПК України, а саме, те, що ОСОБА_8 має постійне зареєстроване місце проживання, раніше не судима.

Також слідчий суддя цілком вірно зазначив, що серед вказаних у клопотанні слідчого ризиків є доведеним тільки ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі та маючи можливість вільного пересування, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Це дає підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, але не є достатнім для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, всупереч доводам апелянта, слідчий суддя у своєму рішенні зазначив, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених п.п. 2,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризику того, що підозрювана ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, або вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вказані ризики є абстрактними та такими, що нічим не підтверджені.

Отже, всупереч доводам прокурора, сам по собі факт вчинення інкримінованих підозрюваній кримінальних правопорушень та ймовірність призначення їй тяжкого покарання, за відсутності конкретних фактів можливого знищення речей чи документів, або перешкоджання з кримінальному провадженню іншим чином, на що посилається прокурор в апеляційній скарзі, не свідчить про недостатність обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім того, прокурор не надав апеляційному суду будь-яких об`єктивних даних про те, що підозрювана ОСОБА_8 після застосування щодо неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, порушувала умови та не дотримувалась покладених на неї обов`язків. Навпаки, під час апеляційного розгляду прокурор зазначив, що у сторони обвинувачення наразі відсутні зауваження щодо процесуальної поведінки підозрюваної та яка своєчасно з`являється за викликом до слідчого і прокурора.

Таким чином, на думку колегії суддів, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_8 у разі доведеності її винуватості у скоєному, та даних про особу підозрюваної, віку та стану його здоров`я, репутації, сімейного та майнового стану, яка має постійне місце проживання та реєстрації, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт, забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 під час досудового розслідування, а покладені на неї згідно ч. 5 ст. 194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленим ризикам, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. У випадку недотримання ОСОБА_8 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою слідчого судді, слідчий або прокурор не позбавлені права звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК України.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді. Застосований судом щодо підозрюваної запобіжний захід відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та справедливою, а подана на неї апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2023 року, про часткове задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4