Справа № 589/2177/21
Провадження № 1-кп/589/170/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2023 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

малолітнього потерпілого ОСОБА_5

законного представника потерпілого ОСОБА_6

представника цивільного позивача - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шостка кримінальне провадження відносно

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка, Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, інваліда 2-ї групи, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

ВСТАНОВИВ:

13.01.2021 близько 12 год. 40 хв. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21099» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , з несправною гальмівною системою, рухався по проїзній частині вул. Чернігівська в м. Шостка, Сумської області, з боку вул. Горького в м. Шостка.

Перебуваючи у районі будинку № 12 по вул. Чернігівська в м. Шостка, Сумської області, ОСОБА_8 проявив неуважність, зневажив безпекою дорожнього руху, завчасно не виявив малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вибіг на проїзну частину з боку правого узбіччя, при відсутності для водія перешкод для завчасного виявлення пішохода та допустив на нього наїзд.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітній ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правого стегна зі зміщенням уламків, саден (2) на фоні крововиливів (2) та припухлості м`яких тканин в ділянці чола та спинці носу, які згідно висновку судовомедичного експерта № 41 від 09.04.2021 кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/119-21 /4243-ІТ від 9.04.2021 ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21099» реєстраційним номером НОМЕР_1 , допустив порушення вимог Правил порожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів /країни від 10.10.2001 № 1306, і введених в дію з 01.01.2002, а саме:

Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності;

2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і сомплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;

У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

31.1. Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації;

Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

31.4.1. Гальмові системи:

а) змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника.

Порушення водієм ОСОБА_8 пунктів 1.7, 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та спричиненні потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У судовому засіданні ОСОБА_8 не оспорюючи встановлених фактичних обставин справи викладених в обвинувальному акті, себе не визнав та пояснив, що вжив всі необхідні заходи для недопущення ДТП, але через погодні умови не зміг уникнути наїзду на пішохода саме з вини останнього. Вважає винним пішохода який вибіг на проїзджу частину. Щодо обставин вчинення ДТП пояснив що він 13.01.2021 близько 12 год. 40 хв. керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21099» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Чернігівська в м. Шостка, Сумської області, з боку вул. Горького в м. Шостка близько 40 км на годину. У районі будинку № 12 по вул. Чернігівська в м. Шостка, Сумської області, на проїжджу частину вибіг хлопчик. Він застосував гальмування, але так як в цей день була ожеледиця і сніг він не зміг зупинити автомобіль і збив пішохода. Перешкод для виявлення йому пішохода не було. Шкоду матеріальну чи моральну він не відшкодовував, так як не вважає себе винним, та не має на це матеріальної можливості. Сам є особою з інвалідністю, потребує лікування. Шкодує, що так сталося, вважає дану ДТП збігом обставин.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим його вина доводиться наступними доказами у справі:

Малолітній потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він 13.01.2021 близько 12 год. гуляв з хлопцями у дворі будинку АДРЕСА_3 . Потім хлопці побігли через дорогу і він побіг за ними. Автомобілів на дорозі він не бачив, потім він відчув удар по тулубу і впав, до нього підбігли люди через болевий шок він втратив свідомість і проснувся він вже в лікарні.

Законний представник потерпілого пояснила, що дізналась про подію по телефону. Відразу побігла в лікарню, бо сина повезли туди. Внаслідок ДТП син отримав закритий перелом нижньої третини правого стегна зі зміщенням уламків. Було декілька операцій. Обвинувачений жодним чином їй не допомагав в лікуванні дитини, його долею не цікавився. Після того, як дізнався про порушену відносно нього кримінальної справи зателефонував їй та погрожував, що у разі притягнення його до кримінальної відповідальності він покінчить з життям і у передсмертній записці винною вкаже її, в зв`язку з чим у неї в зв`язку з цим будуть проблеми. Цивільний позов підтримала в повному обсязі мотивуючи його зазначеними в позовній заяві обставинами.

Протоколом огляду місця події з фото таблицею в якому зафіксовано що місцем дорожньо-транспортної події є проїзна частина вул. Чернігівська м. Шостка в районі буд. 12. Ширина проїзної частини - 12,9 метра. Дорожня розмітка відсутня. Дорожнє покриття асфальтобетонне, горизонтального профілю, нерівностей та пошкоджень не виявлено, вкрите шаром укатаного та рихлого снігу. На дорожньому покритті виявлено осип скла. Проїзна частина в місці ДТП бікбордами не обмежувалась. Краї проїзної частини обладнані бордюрним каменем. ДТП трапилось в світлий час доби, відстань видимості з робочого місця водія не обмежена. Наявні прилади відеоспостереження на місці ДТП камера відеоспостереження по ходу руху в напрямку від магазину «Автостиль»

З місця події вилучено автомобіль «ВАЗ» моделі «21099» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , на який ухвалою слідчого судді від 15.02.2021 накладено арешт, уламок скла (полімерний уламок вітровика автомобіля).

Будь-яких зауважень до протоколу від сторін кримінального провадження не надходило.

З протоколу огляду автомобіля від 14.01.2021р. вбачається, що на автомобілі мається потертість на капоті- передній правий кут; потертість на передній частині правого переднього крила; зруйнована декоративна накладка капоту в правій частині.

Будь-яких зауважень до протоколу від сторін кримінального провадження не надходило.

Згідно висновку експерта № 41 від 7 квітня 2021року у ОСОБА_5 мали місце закритий перелом нижньої третини правого стегна зі зміщенням уламків; який кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я, так як для загоєння перелому потрібен строк більше 21 доби; також мали місце садна (2) на фоні крововиливів (2) та припухлості м`яких тканин в ділянці лобу та спинці носу, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

2. (2) Дані ушкодження виникли в результаті дії тупих твердих предметів, про що свідчить їх характер і могли виникнути в результаті ДТП.

Згідно висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 03.03.2021 № СЕ-19/119-21/1512-ІТ «1. На момент експертного огляду автомобіля «ВАЗ - 21099» р.н, НОМЕР_1 в його рульовому керуванні та ходовій частині несправностей, методами, що зазначені в дослідній частині даного запитання, не виявлено.

Робоча гальмівна система автомобіля «ВАЗ - 21099» р.н. НОМЕР_1 має технічну несправність, яка полягає у відсутності регулятора тиску гальм задніх коліс та важеля його приводу, при цьому ознак втрати даною системою працездатності виявлено не було.

2. Виявлена технічна несправність робочої гальмівної системи автомобіля «ВАЗ - 21099» р.н. НОМЕР_1 носить експлуатаційний характер утворення, що характерно для її виникнення до даної дорожньо-транспортної пригоди».

В протоколі огляду предметів зафіксована інформація записана на DVD диск з камери зовнішнього відеоспостереження закріпленої на магазині «автостиль» вилученого 14.01.2021р.

Переглянутого в судовому засіданні відеозапису на DVD диск з камери зовнішнього відеоспостереження закріпленої на магазині «автостиль» вилученого 14.01.2021р. вбачається, що При перегляді відеозапису «l_03_R_00.avi», за допомогою програмного забезпечення, було встановлено, що він проводився відеокамерою зовнішнього відеоспостереження, яка перебуває у статичному положенні, в світлу пору доби, при природньому освітленні. Зображення кадрів відеозапису кольорове. Відповідно до відеозапису в правому верхньому куті кожного його кадру наявні графічні показники дати та часу (згідно налаштувань пристрою відеозапису), які вказують на початковий (13:30:00) та кінцевий (13:59:59) проміжок дати та часу фіксації відеозапису. В лівому нижнього куті кадру наявний графічний надпис: « Кам. 03». На відеозапису проглядається проїзна частина дороги по вул. Чернігівській м. Шостка з боку будинку № 12 на протилежний сторону вулиці. На проміжку лічильника часу 13:34:08 в лівій нижній частині кадру з`являється похід («дитина»), який одягнений, у зимову куртку з капюшоном, брюки та черевики темного кольору. На проміжку лічильника часу 13:34:41 пішохід («дитина») починає бігти у напрямку проїзної частини вул. Чернігівська. На проміжку лічильника часу 13:34:45 пішохід («дитина») зникає з поля зору в кадрі відеозапису. На проміжку лічильника часу 13:35:02 в лівому верхньому куті ображення кадру відеозапису з`являється легковий автомобіль червоного кольору, який за загальними ознаками схожий на автомобіль «ВАЗ-21099» та пішохід, який знаходиться в положенні сидячи на проїзній частині.

Даний автомобіль рухається з боку центра міста в межах проїзної частини вул. Чернігівській та зупиняється біля правого краю проїзної частини на проміжку часу 13:35:14 відеозапису. В свою чергу пішохід в темному одязі спочатку сидить на проїзній частині, а потім ліг на спину і проглядаються тільки нижні кінцівки. При подальшому перегляді відеозапису спостерігається, що зупиняються транспортні засоби, водії яких та пішоходи підходять до потерпілого. Потім під`їжджає автомобіль швидкої допомоги і потерпілому надають медичну допомогу.

З проведеного перегляду відеозапису слідує, що обставин виникнення дорожньо-транспортної пригоди, а саме механізму взаємного зближення автомобіля «ВАЗ-21099» та пішохода з моменту виходу пішохода на проїзну частину (в тому числі безпосередньо перед ним) і до моменту наїзду на останнього не зафіксовано.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/119-21 /4243-ІТ від 9.04.2021

Водій автомобіля ВАЗ 21099 д.н. НОМЕР_1 мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди.

З технічної точки зору, в діях водія автомобіля ВАЗ 21099 д.н. НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 1.7, 12.3, 2.3 «а», 31.1, 31.4, 31.4.1 «а» Правил дорожнього руху України, з яких невідповідності вимогам пунктів 1.7, 12.3 ПДР знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

/

За наданих на дослідження вихідних даних, пішохід ОСОБА_5 своїми діями створив умови небезпечні для руху водію автомобіля ВАЗ 21099 д.н. НОМЕР_1 , на які останній повинен був реагувати гальмуванням аж до зупинки ТЗ.

Протоколом проведення слідчого експерименту з фото таблицею від 5.03.2021р. з водієм автомобіля- ОСОБА_8 зафіксовано, що він рухався прямолінійно по своїй смузі руху по проїзній частині вул. Чернігівська на відстані 2,8 метра від правого краю проїзної частини; виявив пішохода, який біг з правого узбіччя та перебував на відстані 0,75 метра до орієнтира та на краю проїзної частини. Він в свою чергу перебував на відстані 2,8 метра від правого краю проїзної частини та 8,4 метра до орієнтира; місце наїзду розташоване на відстані 0,75 метра до орієнтира та 3,0 метра від правого по ходу руху автомобіля краю проїзної частини вул. Чернігівська; пішохід в полі зору до наїзду подолав відстань 3,0 метра; -до наїзду застосував гальмування перебуваючи на відстані 2,8 метра від правого краю проїзної частини та 6,0 метра до орієнтира; темп руху пішохода постійний прямолінійний, під прямим кутом до повздовжньої вісі ділянку 3,0 метра за 1,1 с; 1,4 с; 1,2 секунди; перешкод для руху безпосередньо перед ДТП не було.

Протоколом проведення слідчого експерименту з фото таблицею від 7.04.2021р. з потерпілим зафіксовано, що він біг з боку двору по проїзній частині заїзду у двори на відстані 2,4 метра від орієнтира; перебуваючи на відстані 0,4 метра від правого краю проїзної частини вул. Чернігівська він став рухатись пішком без зупинок через проїзну частину; місце наїзду розташоване на відстані 2,4 метра до орієнтира та 2,9 метра від правого краю проїзної частини вул. Чернігівська; вказати режим та траєкторію руху автомобіля, який здійснив наїзд не може, так як не бачив; темп руху пішохода постійний, прямолінійний, під прямим кутом до повздовжньої вісі проїзної частини : ділянку 5,0 метра в режимі - бігу долав за 2,6 с; 2,6 с; 2,2 секунди, в режимі пішком за 4,0 с; 4,0 с; 3,9 секунди. Пішохід до проїзної частини в полі зору водія рухався в темпі бігу 17 метрів. У водія автомобіля не було перешкод для своєчасного виявлення пішохода, який відноситься до категорії малолітніх дітей в темпі бігу до проїзної частини.

Будь-які інші докази, які стосуються обставин справи, сторонами кримінального провадження суду не подавались.

Судом враховано обставину, що ОСОБА_5 перетинав проїжджу частину не по пішохідному переходу. Разом з цим зазначена обставина не передбачає права обвинуваченого ігнорувати дійсну і актуальну дорожню обстановку, яка склалася на момент прийняття ним рішення при вибору швидкості руху, в тому числі й небезпеку, що виникла внаслідок порушення правил дорожнього руху пішоходом.

Наведене узгоджується із висновками Касаційного кримінального суду Верховного Суду, що викладені у постанові від 19 травня 2020 року (справа № 490/10025/17). У цій постанові Верховний Суд, серед іншого, наголосив на тому, що порушення учасником дорожнього руху правил само по собі не виключає винуватості іншого учасника дорожнього руху, і створення небезпеки учасником дорожнього руху, яку водій був у змозі виявити, не звільняє того від обов`язку вжити заходи, необхідні для уникнення або зменшення шкідливих наслідків від створеної небезпеки. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій (обвинувачений) мав можливість її вчасно виявити.

Тобто, хоч пішохід ОСОБА_5 і порушив п. 4.7 ПДР України, згідно якої пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч, обвинувачений, приймаючи рішення про вибір швидкості руху автомобіля, все одно повинен був оцінити обстановку навколо і вчасно зреагувати на небезпеку, проте її проігнорував.

Таким чином, в даному випадку протиправність дій пішохода, який перебігав проїзну частину дороги у недозволеному для того місці, не виключає винуватості ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, з точки зору їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_8 , знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

У суду немає підстав не довіряти вказаним вище доказам, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Порушень норм Кримінального процесуального законодавства судом не виявлено

За таких обставин, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази: покази обвинуваченого, потерпілого, відеозапис, висновки експертів, відтворення обставини події які у сукупності узгоджуються між собою, суд приходить до висновку, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді наїзду на пішохода та заподіяння останньому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, був обумовлений конкретними діями водія ОСОБА_8 які виразилися у порушенні ним пунктів 1.7, 12.3, 2.3 «а», 31.1, 31.4, 31.4.1 «а» Правил дорожнього руху України, з яких невідповідності вимогам пунктів 1.7, 12.3 ПДР знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, а тому винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_8 кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я більше ніж 21 день.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд виходить з такого.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Так при призначенні покарання ОСОБА_8 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до проступків; обставини при яких скоєно необережне кримінальне правопорушення, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, являється особою з інвалідністю, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, нікого не утримує.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлені

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому - вчинення кримінального правопорушення, щодо малолітньої особи

Також суд враховує, що ОСОБА_8 під час судового розгляду не визнав свою винуватість, не продемонстрував щирого каяття, не прийняв жодних заходів для відшкодування потерпілому завданої шкоди, який тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні у медичному закладі.

Тому суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведених вище всіх обставин та того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також враховуючи другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 слід призначити покарання в межах санкції передбаченою ч.2 ст. 286 КК України у виді арешту.

Також, відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України, суд призначає обвинуваченому обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у мінімальному розмірі.

Саме таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та сприяє досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, оскільки менш суворе основне покарання, що передбачене санкцією частини 1 ст. 286 КК України, у виді штрафу є недоцільним оскільки обвинувачений неодноразово зазначав, щодо недостатності у нього коштів на проживання та лікування. У матеріалах кримінального провадження відсутні будь які данні, що останній спроможний сплатити штраф, мінімальний розмір якого, за таке кримінальне правопорушення, передбачено у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. а підстав для застосування ст. 69 КК України в даному випадку не вбачається. Виправні роботи застосувати не можливо так як обвинувачений не працює. Обмеження волі ОСОБА_8 призначити 5неможливо, оскільки він є особою з інвалідністю.

Для застосувати норми ст. 75 КК України також нема законних підстав оскільки ОСОБА_8 винним себе не визнав, не розкаявся у вчиненому, не вчинив будь яких дій щодо залагодження своєї вини перед малолітнім потерпілим, навіть не вибачився, а навпаки звинувачував малолітню дитину у події, що трапилась та виправдовував себе наполягаючи що обрання ним швидкості 40 км на годину в умовах ожеледиці та хуртовини, як таку, що не порушує ПДР та адекватної при даних погодних умовах.

Також в даному кримінальному провадженні було пред`явлено цивільні позови.

Так представник КНП «Шосткинська ЦРЛ» Шосткинської міської ради звернувся до суду з позовом, за змістом якого просить стягнути з обвинуваченого, завдану, внаслідок кримінального правопорушення, майнову шкоду в розмірі 12 581 грн 52коп. (витрати на лікування потерпілого в травматологічному відділенні у період з 13.01.2021 по 10.02.2021).

Обвинувачений в судовому засіданні цивільний позов визнав в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оцінивши заявлений цивільний позов, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що така шкода знаходиться в прямому причинному зв`язку із вчиненим обвинуваченим кримінальним правопорушенням, її розмір є доведеним, а тому у відповідності до ст. 1166 ЦК України, враховуючи всі обставини справи, суд вважає, що цивільний позов КНП «Шосткинська ЦРЛ» Шосткинської міської ради підлягає задоволенню.

Щодо цивільного позову потерпілого та його законного представника, про відшкодування майнової та моральної шкоди, то судом встановлено наступне.

ОСОБА_5 та його законний представник звернулись до суду з цивільним позовом щодо ОСОБА_8 . Позов мотивовано тим, що внаслідок ДТП ОСОБА_5 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, був госпіталізований до лікувального закладу, де перебував у період тривалий період та витратив на лікування багато грошей, однак так як доказів всіх витрат на лікування надати не може ,то заявляє позов лише на суму зібраних чеків у розмірі 1676грн. Вказану суму на підставі ст.1195 ЦК України просить стягнути з ОСОБА_8 , як з особи, яка завдала такої шкоди. Заявлений розмір матеріальних збитків підтверджено письмовими доказами.

ОСОБА_9 заявлений позов, щодо стягнення з нього розміру матеріальних збитків пов`язаних з лікуванням потерпілого у розмірі 1676грн визнав в повному розмірі.

Згідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином визнання ОСОБА_9 позовних вимог не суперечить вимогам діючого законодавства, отже визнаний останнім позов щодо стягнення з нього матеріальної шкоди у розмірі 1676грн підлягає задоволенню.

Крім цього згідно цивільного позову, внаслідок ДТП ОСОБА_5 зазнав моральних страждань, оскільки перебував на лікуванні декілька місяців, через що був відірваний від активного соціального життя. Був прикутий до ліжка, постійно переносив сильний біль, емоційний стрес, тому мав нестійкий настрій, його не залишали думки і спогади про ДТП, а також страх, насторога, тривога через що він вимушений був приймати заспокійлеве. При цьому, обвинувачений жодного разу не намагався попросити вибачення та взагалі не цікавився станом потерпілого. Глибину та обсяг таких душевних страждань позивач оцінює в розмірі 50 000,00 грн. та саме таку суму просить стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправними діями щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

В рішенні Європейського Суду з прав людини від 28.05.1985 у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії» зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Враховуючи, що внаслідок дій обвинуваченого, що вчинений ним злочин, значно вплинув на ритм життя потерпілого, тривале лікування, перенесення декількох операцій які супроводжувались біллю та тривалим обмеженням малолітньої дитини в русі, отримана травма перешкоджає реалізовувати потерпілому свій розвиток у спортивних заняттях до яких він мав хист, приймати участь в активних іграх зі своїми ровесниками, а також норми ч. 2 ст. 23 ЦК України, суд вважає, що потерпілому була спричинена суттєва моральна шкода отже її розмір в сумі 50000 гривень позивачем в судовому засіданні доведено в повному обсязі.

Разом з тим, згідно приписів ст. 23 Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі, є моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 26-1 Закону №1961-IV визначено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження цивільно-правова відповідальність водія в момент ДТП була застрахована АТ «Просто страхування», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/0724304 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність за участі забезпеченого транспортного засобу ВАЗ-21099, р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 .

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Отже, належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, в даному випадку є АТ «Просто страхування» оскільки відшкодування шкоди цивільним відповідачем можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961- IV) що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова сума на одного потерпілого складає: шкоду завдану життю/здоров`ю 260000 грн.

Разом з тим, в порядку ст. 51 ЦПК України, законним представником потерпілого та потерпілим не було залучено страхову компанію як належного відповідача.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Як вбачається зі змісту ст.ст.51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів, і суд таке клопотання задовольняє.

Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Враховуючи викладене, оскільки розмір моральної шкоди, визначений до відшкодування, повністю покривається страховою виплатою, однак позивачкою не залучена в якості співвідповідача страхова компанія, відсутні підстави для стягнення з обвинуваченого коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Разом з цим, потерпіла особа не позбавлена права на отримання страхового відшкодування зі страховика.

Отже цивільний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_10 в частині відшкодування моральної шкоди слід залишити без задоволення.

Процесуальні витрати пов`язані із залученням експерта відповідно до ст. 124 КПК України покладаються судом на обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Враховуючи відсутність клопотання про застосування запобіжного заходу, а також відсутність відомостей про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді арешту на строк три місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Строк відбування покарання рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід до ОСОБА_8 до набрання вироком суду законної сили не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь КНП «Шосткинська ЦРЛ» Шосткинської міської ради понесені витрати пов`язані з лікуванням потерпілого ОСОБА_5 у розмірі 12581,52 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 3268,55грн

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1676, грн. 30 коп.

В задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 гривень відмовити.

Речові докази : оптичний диск DVD-R з відеозаписом з камер відеоспостереження - зберігати в матеріалах кримінального провадження ; автомобіль "ВАЗ 21099" реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику скасувавши накладений на нього ухвалою суду арешт ; уламок скла (полімерний уламок вітровика автомобіля)- знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1