ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1969/23 Справа № 205/241/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001200, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, зареєстрованої за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою:

АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_7 та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 червня 2023 року, включно.

Своє рішення суддя мотивував тим, що під час розгляду клопотання було встановлено наявність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що вона, перебуваючи на волі, зможе переховуватися від суду та вчиняти нові злочини. Наявні ризики є дійсними та триваючими і вони виключають на даний час можливість обрання щодо обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу. Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на виконання вимог ст.178 КПК України, суд прийняв до уваги і ті обставини, що обвинувачена має реєстрацію, однак поза межами м.Дніпра, не має стійких соціальних зв`язків та офіційно не працевлаштована.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу судді та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги обвинувачена посилається на те, що вона є особою, що раніше притягалась до кримінальної відповідальності, проте завжди виконувала свої зобов`язання перед судом та завжди з`являлась на всі судові засідання. Крім того, апелянт зазначає, що вона має постійне місце проживання, проте офіційно не працевлаштована з огляду на те, що має судимості, через що їй важко працевлаштуватись офіційно в місті. Також обвинувачена наголошує, що має низку захворювань, а саме, ВІЛ та гепатит С, а такий запобіжний захід як тримання під вартою значно погіршує її стан здоров`я.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор та обвинувачена ОСОБА_6 про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяви про розгляд апеляційної скарги за їх участю не надали, а отже, враховуючи те, що відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників судового провадження.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених

ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до матеріалів справи в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, які полягають у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану та у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 з підстав продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів та за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`яти років. Таким чином, з огляду на покарання, яке може бути призначене ОСОБА_6 у разі визнання її винуватою, а також наявність не погашених судимостей, суд дійшов висновку про наявність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що вона, перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду та вчиняти нові злочини.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченої перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, та в апеляційній скарзі не доведені.

Доводи обвинуваченої про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_6 , встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Щодо посилання обвинуваченої про те, що вона має постійне місце проживання, неофіційно роботу, низку захворювань, слід зазначити, що вказані обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки.

Відомостей щодо протипоказань для перебування обвинуваченої в умовах слідчого ізолятора не було надано, як під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченої, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4