Справа № 299/827/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10.05.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника, адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/16/23 за апеляційною скаргою заступника начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2022 року, відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості від 04.02.2022, укладеної між заступником начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, а кримінальне провадження повернуто прокурору для продовження досудового розслідування.

З ухвали суду убачається, що 09.02.2022 до Виноградівського районного суду Закарпатської області, надійшов обвинувальний акт, затверджений 04.02.2022 заступником начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , яким ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, та угода про визнання винуватості від 04.02.2022, укладена між заступником начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 . Так, відповідно до обвинувального акту, за період з жовтня 2017 року по грудень 2020 року, ОСОБА_6 , скориставшись несумлінним ставленням до своїх службових обов`язків окремих посадових осіб Виноградівського міжрайонного управління водного господарства, досудове розслідування щодо яких здійснюється в іншому кримінальному проваджені, з якого виділено матеріали щодо ОСОБА_6 , під час надання послуг з розчистки русла річки Тиса, що біля с. Тисобикень Закарпатської області, незаконно здійснив видобуток корисних копалин загальнодержавного значення - річкових наносів (піщано-гравійної суміші), об`ємом 15456 м3, які реалізував невстановленим особам. За ці дії ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, - у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення.

В ухвалі суд зазначив, що угода про визнання винуватості не відповідає вимогам ч. 1 ст. 472 КПК України. Судом встановлено, що виклад формулювання підозри в угоді про визнання винуватості не відповідає викладу формулювання обвинувачення в обвинувальному акті. Так, у формулюванні підозри в угоді про визнання винуватості наведено обставини щодо незаконності дій обвинуваченого, його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, які не вказані у формулюванні обвинувачення. Зокрема, у формулюванні підозри в угоді зазначено, що обвинувачений, крім вимог ст. 86 Водного кодексу України, також порушив вимоги статей 50, 51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991, статті 19 Кодексу України про надра від 27.07.1994, статей 7, 9, 11 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999, статей 31, 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011, статей 2-5, 7, 9 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» від 03.05.2017, положення постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 № 903 «Про авторський та технічний нагляд під час будівництва об`єкта архітектури», положення Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 560, та вчинив кримінальне правопорушення, достовірно знаючи, що листом Державної служби геології та надр України від 24.10.2017 № 23513/03/10-17 йому відмовлено в погодженні Проекту, усвідомлюючи, що проведення розробки ґрунту під час днопоглиблювальних робіт та його використання в подальшому у якості корисної копалини для будь-яких потреб або можливої реалізації передбачає отримання спеціального дозволу на користування надрами з урахуванням особливостей, передбачених статтями 19, 20, 23 Кодексу України про надра, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на особисте протиправне збагачення. Суд констатує, що в угоді про визнання винуватості не вказано істотні для відповідного кримінального провадження обставини. Таким чином, угода про визнання винуватості, на переконання суду, не відповідає вимогам ч. 1 ст. 472 КПК України. Судом встановлено, що частиною другою статті 240 КК України передбачено кримінальну відповідальність за порушення встановлених правил використання надр, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, а також незаконне видобування корисних копалин місцевого значення у великому розмірі або незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення. Перелік корисних копалин загальнодержавного значення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 № 827 (зі змінами) і до таких відноситься сировина піщано-гравійна, а саме: галька, піщано-гальковий матеріал, гравій, ракуша. Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується у незаконному видобуванні піщано-гравійної суміші без зазначення того, яка корисна копалина була предметом видобування. З огляду на наведене суд вважає, що визнання обвинуваченим винуватості у вчиненні кримінального правопорушення порушує його права, в тому числі право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що угода про визнання винуватості не відповідає вимогам КПК України, умови угоди порушують права обвинуваченого та відсутні фактичні підстави для визнання обвинуваченим винуватості в частині пред`явленого обвинувачення, а тому угода не підлягає затвердженню.

В апеляційній скарзі заступник начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, тому підлягає скасуванню. Посилання суду на те, що угода про визнання винуватості не відповідає вимогам частини першої статті 472 КПК України, вважає безпідставними. При цьому, зазначає, що домовленість про укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим досягнуто на стадії, коли обвинувальний акт був складений, тобто після завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні. Окрім того, під час підготовчого судового засідання 14.11.2022 у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 повідомив суд, що в повному обсязі усвідомлює суть обвинувачення, вину у вчиненому визнає, укладення угоди відбулося без примусу, за його добровільною згодою, права обвинуваченого жодним чином не порушені, він повністю розуміє наслідки укладення угоди. Разом з тим апелянт вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 291 КПК України та підлягає розгляду у суді першої інстанції. Просить ухвалу скасувати, а матеріали справи направити для розгляду до місцевого суду у загальному порядку.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника - адвоката ОСОБА_7 , які не заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення колегія суддів визнає обґрунтованими з таких підстав.

Так, відповідно до ст. ст. 370, 372 КПК України судове рішення (ухвала) повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. У мотивувальній частині ухвали зазначаються : суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлені судом обставини з посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким керувався.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду. У разі встановлення об`єктивної неможливості ознайомитися з матеріалами дізнання у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 301 цього Кодексу, суд за клопотанням сторони кримінального провадження вирішує питання про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів дізнання, про що постановляє відповідну ухвалу. У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

За змістом ст. 374 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Прокурор має право відкласти направлення до суду обвинувального акта з підписаною сторонами угодою до отримання висновку експерта або завершення проведення інших слідчих дій, необхідних для збирання та фіксації доказів, які можуть бути втрачені зі спливом часу, або які неможливо буде провести пізніше без істотної шкоди для їх результату у разі відмови суду в затвердженні угоди. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду. Якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди. Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: 1) що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; 3) характер кожного обвинувачення; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Крім того, перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання повинен з`ясувати у потерпілого, чи цілком він розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу. Суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх. Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості та повернення прокурору кримінального провадження для продовження досудового розслідування вказані вище вимоги кримінального процесуального, а також кримінального законів судом першої інстанції не були дотримані.

Так, як убачається з матеріалів кримінального провадження, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 складено обвинувальний акт, який направлено до суду першої інстанції разом із угодою про визнання винуватості.

При цьому колегія суддів також зазначає, що під час розгляду кримінального провадження не з`ясовувались питання відповідності обвинувального акта приписам ст. 291 КПК України.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в затвердженні угоди про визнання винуватості, не давши оцінку обвинувальному акту на відповідність його приписам ст. 291 КПК України, дійшов безпідставного та необґрунтованого висновку про повернення прокурору матеріалів кримінального провадження для продовження досудового розслідування.

Разом із тим, перевіривши матеріали кримінального провадження та зміст оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом встановлено, що висновок суду першої інстанції про те, що угода про визнання винуватості не відповідає вимогам КПК України є необґрунтованим, зокрема судом не зазначено яким саме вимогам КПК України не відповідає угода про визнання винуватості, а також у чому саме полягає недотримання вимог КПК України при укладенні угоди про визнання винуватості.

Крім того, висновок суду першої інстанції про порушення права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист - права знати у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується - не підтверджений будь-якими даними. Так, обвинуваченим ОСОБА_6 не вказувалось на те, що йому незрозуміле обвинувачення, і при цьому, береться до уваги те, що угода про визнання винуватості укладена за участю захисника.

Приймаючи судове рішення колегія суддів також зазначає, що у суді першої інстанції під час дачі пояснень обвинувачений ОСОБА_6 заявив, що в повному обсязі усвідомлює суть обвинувачення, вину у вчиненому визнає, укладення угоди відбулося без примусу, за його добровільною згодою, за участі захисника, умови угоди йому роз`яснені, й зміст угоди йому зрозумілий, права обвинуваченого жодним чином не порушені, він повністю розуміє наслідки укладення угоди.

Апеляційний суд належним чином не вмотивованими визнає твердження суду першої інстанції про те, що в угоді про визнання винуватості не вказано істотні для відповідного кримінального провадження обставини.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що висновок суду першої інстанції про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 і, зокрема про те, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, ніж те, у вчиненні якого обвинувачується, - не ґрунтується на вимогах КПК України, з урахуванням і того, що судом не досліджувались будь-які докази, оскільки під час підготовчого судового засідання суд не вправі досліджувати докази. При цьому, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що суд розглядає кримінальне провадження у межах висунутого обвинувачення.

При оцінці висновку суду про те, що постановлена ухвала не підлягає оскарженню, а також при прийнятті рішення про розгляд апеляційної скарги, апеляційний суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду України від 12.10.2017 у справі за заявою заступника Генерального прокурора про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 , відповідно до якого, у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення частини третьої статті 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи частини четвертої статті 399 КПК, а право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі пункту 17 частини першої статті 7 та частини першої статті 24 КПК, які його гарантують, з огляду на положення частини шостої статті 9 КПК, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням обвинувального акту щодо ОСОБА_6 та угоди про визнання винуватості до суду першої інстанції для розгляду в підготовчому судовому засіданні в іншому складі.

Приймаючи рішення про розгляд кримінального провадження в іншому складі апеляційний суд бере до уваги те, що у судовому рішення містяться судження про вчинення обвинуваченим більш тяжкого кримінального правопорушення, ніж те, яке йому інкриміновано, що припустився суджень щодо кваліфікації діяння, що є неприпустимим.

Керуючись ст. ст. 394, 403, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав заступник начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , задовольнити.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2022 року, якою відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості від 04.02.2022, укладеної між заступником начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, а кримінальне провадження повернуто прокурору для продовження досудового розслідування, - скасувати, а обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості направити до місцевого суду для розгляду в підготовчому судовому засіданні в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: