КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 10 листопада 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі - ЄРДР), після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 24.10.2022 року.

Своє рішення про відмову у задоволенні скарги слідчий суддя, посилаючись на системний аналіз положень ст. ст. 214, 303 КПК України, обґрунтував тим, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

У зв`язку з цим, за результатами дослідження матеріалів скарги, слідчим суддею не встановлено обґрунтованості вимог скарги, оскільки слідчий, дізнавач чи прокурор не зобов`язані вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема, ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді; скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року, постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважену особу Територіального управління ДБР. розташованого у м. Києві внести відомості в ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 24.10.2022 року про вчинення кримінального правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_5 посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що прийнята з істотним порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, апелянт вважає, що порушення закону, допущені під час розгляду скарги на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, є суттєвими, оскільки, незважаючи на факт невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, слідчий суддя, отримавши скаргу на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, не вирішив питання стосовно порушення вимог ст. 214 КПК України, а одразу зробив висновок про відсутність бездіяльності з боку уповноважених осіб ТУ ДБР, розташовано у м. Києві, вдаючись в оцінку і аналіз змісту поданої заяви про кримінальне правопорушення.

Оцінка слідчим суддею питання складу кримінального правопорушення, на думку апелянта, була неприпустимою з огляду на стадію кримінального провадження, а тому наявні всі підстави для скасування ухвали Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року.

За таких обставин, на думку апелянта, оскаржувана ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва є незаконною та такою, що позбавляє її конституційного права на доступ до правосуддя та конституційного права на судовий захист.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; перевіривши матеріали судового провадження за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР; проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, у відповідності до положень, закріплених у ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні прямо передбачена можливість оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Положеннями ч. 1 ст. 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного встановлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Відповідно до вимог п. 2 глави 1 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку про те, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять у собі достатні фактичні дані про обставини, що можуть об`єктивно свідчити про вчинене кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена законом України про кримінальну відповідальність. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть визнаватися такими, що підлягають обов`язковому внесенню до ЄРДР.

Такий висновок узгоджується з положеннями, закріпленими у ст. 2 КПК України, в якій зазначається про те, що завданнями кримінального провадження є не лише захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а й забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім того, приймаючи до уваги те, що в заяві про вчинене кримінальне правопорушення від 24.10.2022 року, з якою ОСОБА_5 звернулась до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, йшлося зокрема про кримінальні правопорушення, вчинені під час здійснення правосуддя суддею Гайсинського районного суду Вінницької області ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Незважаючи на те, що норми кримінального процесуального закону не містять будь-якого особливого порядку щодо внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР щодо суддів, це не означає, що всі заяви про вчинення суддями кримінального правопорушення саме під час здійснення правосуддя підлягають внесенню до ЄРДР, оскільки судді, як це передбачено ч. 1 ст. 129 Конституції, при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Більш того, відповідно до ч. 2 ст. 126 Конституції України, яка визначає гарантії незалежності і недоторканості суддів, вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на час обіймання ними посади судді.

На забезпеченні відповідних гарантій незалежності суддів, з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в низці інших міжнародних документів, у тому числі «Основні принципи незалежності судових органів», які були ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р., неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, Конституційний Суд України констатував, що «недоторканність суддів -один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення -забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом».

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п. 10 своєї постанови № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі № 21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

З урахуванням вищенаведеного, намагання вплинути на суддю або притягнути його до кримінальної відповідальності за прийняття незаконного, на думку особи, судового рішення, шляхом подання заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення під час розгляду конкретної судової справи, зокрема розгляду кримінальної справи № 1-275/11, може свідчити як про протиправне втручання у здійснення правосуддя, так і про посягання на процесуальну незалежність судді, що прямо заборонено, відповідно до вимог ст.ст. 126 та 129 Конституції України.

Не вдаючись у правову оцінку змісту заяви ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення від 24.10.2022 року, колегія суддів звертає увагу на те, що вказана заява ґрунтується лише на суб`єктивній оцінці дій судді та прийнятого нею рішення, оскільки в ній зазначається наступне, дослівно: «Суддя ОСОБА_8 , розглядаючи кримінальну справу № 1-275/11 з 2017 р., зловживаючи владою та службовим становищем, ухвалила постанову від 20.09.2022 р. (через 5 !!! Років) про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрила кримінальну справу в цій частині», тобто заявник ОСОБА_5 , фактично констатуючи незаконність прийнятого судового рішення, яке підлягає оскарженню в порядку, передбаченому нормами КПК України, вважає, що суддя Гайсинського районного суду Вінницької області ОСОБА_7 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Між тим, як зазначалось вище, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 24.10.2022 року, слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення, а відтак підстав для задоволення відповідної скарги.

У зв`язку з цим, доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 , в тому числі про те, що, постановляючи ухвалу від 10.11.2022 року про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя фактично позбавив заявника права на справедливий суд, оскільки встановлення об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, на які, як на підставу вважати заяву чи повідомлення саме про злочин, вказав у цій ухвалі суддя, можливе тільки під час розгляду справи по суті, що неможливо без здійснення досудового розслідування, яке, відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, може розпочатися лише з моменту внесення відомостей до ЄРДР, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити достатніми підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищенаведене, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 24.10.2022 року, - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 24.10.2022 року, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 757/30033/22-к

Номер провадження : 11-сс/824/849/2023

Категорія ч. 1 ст. 303 КПК України

Слідчий суддя у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_6

Доповідач - суддя ОСОБА_1