КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №363/3269/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4198/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

18 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26 червня 2023 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26 червня 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 26 серпня 2023 року, включно, та утримувати його у Державній установі «Київській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Визначено строк дії ухвали - до 26.08.2023.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, врахував думку потерпілої, захисника, обвинуваченого, дослідив надані до суду документи, у межах заявленого клопотання, врахував стадію підготовчого засідання, та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого продовжив запобіжний захід у виді тримання під вартою. Також, суд першої інстанції зазначив, що тримання обвинуваченого під вартою не буде значним в розумінні встановлення балансу інтересів судового розгляду й обмеження прав особи на вільне пересування. Підстав для зміни запобіжного заходу, застосування застави та обрання альтернативного запобіжного заходу суд першої інстанції не встановив.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26.06.2023, якою йому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.08.2023. Застосувати до нього запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту або особистого зобов`язання.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що в своїх аргументах та доводах прокурор не навів ніяких фактів та не надав документі, які б свідчили про порушення, ст. 176, ч. 2 ст. 177, ст. ст.178, 193 КПК України.

Крім того, апелянт зазначає, що дії прокурора ОСОБА_7 суперечать нормам процесуального права та нормам ч. 2 ст. 214, ст.ст.215, 216, ч. 3,4,5 ст. 218, ч. 1, 2, 3 ст. 219 КПК України.

Апелянт вказує, що всі причини продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є суперечливими. Крім того, апелянт посилається на відсутність документальних доказів підтвердження його вини у пред`явленому обвинувачені, що є порушенням ст.ст. 131-132, ст. ст. 176-178, ст.ст. 183-186, ст.ст. 193-197 КПК України.

Апеляційна скаргаобвинуваченого ОСОБА_6 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000629 від 31.03.2023 по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26 червня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 26 серпня 2023 року включно.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, потерпілої, обвинуваченого та його захисника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені ст. 177 КПК України,ступінь яких не зменшився та на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який не одружений, осіб, які перебувають на утриманні не має, тобто у останнього відсутні міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, раніше неодноразово судимий , в тому числі за вчинення злочинів проти власності та на даний час має не зняту та непогашену у встановленому порядку судимість, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду та з метою уникнення відповідальності може вчинити інше кримінальне правопорушення такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині є неспроможними.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з врахуванням того, що на даний час у даному кримінальному провадженні свідки та потерпіла не допитані, з великою ймовірністю існує і ризик незаконного впливу обвинуваченого на них з метою зміни наданих показань.

Посилання обвинуваченого на відсутність документальних доказів його вини у пред`явленому обвинувачені, колегія суддів, зважаючи на стадію кримінального провадження, вважає неспроможними, оскільки, обґрунтованість висунутого щодо ОСОБА_6 обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні, тоді як привирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого під час судового провадження в суді першої інстанції, обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про суперечливість встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про відсутність фактів, які б підтверджували наведені у судовому рішенні ризики, колегія суддів вважає безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить обвинувачений, має забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26 червня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 26 серпня 2023 року, включно - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_4