Справа № 405/3124/23
провадження № 1-кс/405/1500/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2023 м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 підозрюваної ОСОБА_4 та її захисника-адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому клопотання прокурора Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 липня 2022 року № 0000595 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українці, громадянці України, уродженці м. Слов`янськ Донецької області, працюючій секретарем судового засідання в Донецькому окружному адміністративному суді, незаміжній, маючій на утриманні неповнолітнього сина, зареєстрованій та проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимій,

ВСТАНОВИВ:

прокурор Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 60 днів, в межах строку досудового розслідування. Просив визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідає ролі підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, з покладенням на підозрювану обов`язків.

В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що 01.03.2022 громадянина України молодшого сержанта запасу ОСОБА_7 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1 та Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 № 32/321/501/13Т та мобілізаційного плану зараховано з 01.03.2022 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду радіотелефоніста відділення зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 і визнано таким, що справи та посаду радіотелефоніста відділення зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 прийняв.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, станом на 01.03.2022 ОСОБА_7 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу, та приступив до виконання військового обов`язку проходження військової служби.

01.03.2022 громадянина України майора запасу ОСОБА_8 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1 та Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 № 32/321/501/13Т та мобілізаційного плану зараховано з 01.03.2022 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 і визнано таким, що справи та посаду начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 прийняв.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, станом на 01.03.2022 ОСОБА_8 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу, та приступив до виконання військового обов`язку проходження військової служби.

14.03.2022 громадянина України капітана запасу ОСОБА_4 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 14 та Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 № 32/321/501/13Т та мобілізаційного плану зараховано з 14.03.2022 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини військової частини НОМЕР_1 і визнано таким, що справи та посаду старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини військової частини НОМЕР_1 прийняв.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, станом на 14.03.2022 ОСОБА_4 набула статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу, та пристула до виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Таким чином, ОСОБА_7 з 01.03.2022 перебув на посаді радіотелефоніста відділення зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_8 з 01.03.2022 перебував на посаді начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_4 з 14.03.2022 перебувала на посаді старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини військової частини НОМЕР_1 .

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-ХIV (далі Статут внутрішньої служби Збройних Сил України), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 5 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внутрішня служба це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно зі Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Відповідно до ст. 7 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 6 вищевказаного Закону встановлено:

Військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти (ч.1).

Військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством (ч.12).

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ встановлено:

1. Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260).

Згідно п.2 р.І Порядку №260:

грошове забезпечення включає:

- щомісячні основні види грошового забезпечення;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:

- посадовий оклад;

- оклад за військовим званням;

- надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:

- підвищення посадового окладу;

- надбавки;

- доплати;

- премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:

- винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану;

- допомоги.

Пунктом 3 р.І Порядку №260 закріплено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

- штат військової частини;

- накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

- накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

- накази про присвоєння військових звань;

- грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до п.7 р.І Порядку №260 за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За час прийняття справ і посади військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, в межах строків, визначених чинним законодавством для прийняття та здавання справ і посади, виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою займаною посадою, виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.

За нормами, встановленими пунктами 9, 16 та 17 р.І зазначеного Порядку виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Згідно п.8 р.І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира.

Пунктом 15 розділу І Порядку №260 встановлений перелік випадків коли грошове забезпечення не виплачується, а саме:

- за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

- якщо виплачуються академічні стипендії;

- за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

- за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

- за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

- за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

- за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Загальні права та обов`язки основних посадових осіб бригади (окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV.

Статутом керуються всі військові частини, управління, штаби, установи Збройних Сил України.

За загальними положеннями, закріпленими Статутом:

Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами (п.5).

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець (п.6)

Внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири. Безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу (п.7).

Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан (п.8).

Начальник штабу бригади (полку, окремого батальйону)

п.68. Начальник штабу бригади (полку, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за організацію та підтримання керування підрозділами; за бойову та мобілізаційну готовність, успішне виконання бригадою (полком, окремим батальйоном) бойових завдань; за планування бойової підготовки; за підготовку штабу і підрозділів, що забезпечують керування бригадою (полком, окремим батальйоном), виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу штабу та безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів; за організацію вартової і внутрішньої служб; за організацію та здійснення заходів щодо охорони державної таємниці, прихованого керування; за забезпечення штабу та безпосередньо підпорядкованих підрозділів озброєнням і технікою; за стан обліку особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки бригади (полку, окремого батальйону); за стан пожежної безпеки штабу.

Начальник штабу бригади (полку, окремого батальйону) підпорядковується командирові бригади (полку, окремого батальйону) і є прямим начальником усього особового складу бригади (полку, окремого батальйону).

Під час виконання рішень командира бригади (полку, окремого батальйону) начальник штабу має право віддавати накази (розпорядження) підпорядкованим командирові бригади (полку, окремого батальйону) особам від його імені. Про всі віддані накази (розпорядження) начальник штабу доповідає командирові бригади (полку, окремого батальйону).

п.69. Начальник штабу бригади (полку, окремого батальйону) зобов`язаний:

- організовувати роботу штабу й щоденно керувати нею;

- знати про справжній стан справ у підрозділах бригади (полку, окремого батальйону), а також про хід виконання поставлених перед ними завдань;

- розробляти плани бойової та мобілізаційної готовності бригади; плани бойової підготовки бригади (полку, окремого батальйону), плани перевірки підрозділів і служб посадовими особами, безпосередньо підпорядкованими командирові бригади (полку, окремого батальйону), та офіцерами штабу; здійснювати контроль за виконанням цих планів і заходів;

- організовувати своєчасне й правильне доведення до підрозділів і служб усіх наказів командира бригади (полку, окремого батальйону) та старших командирів (начальників), а також перевірку їх виконання; особисто доводити найважливіші накази та перевіряти їх виконання;

- знати ділові та морально-психологічні якості кожного військовослужбовця офіцерського складу бригади (полку, окремого батальйону), головного сержанта бригади та головних сержантів підрозділів, до роти включно, а також усіх військовослужбовців сержантського (старшинського) складу штабу і безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів;

- розподіляти за підрозділами поповнення, яке прибуло до бригади (полку, окремого батальйону);

- організовувати охорону ІНФОРМАЦІЯ_2 (полку, окремого батальйону) державних нагород, військових символів, документів та грошової скриньки бригади; встановлювати і підтримувати порядок у розробленні, користуванні, зберіганні та розсиланні секретних документів;

- постійно знати про наявність особового складу, забезпечувати додержання штатної дисципліни та раціональне службове використання особового складу відповідно до набутого фаху.

Наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 №333 затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу Збройних Сил України (наказ втратив чинність з 15.09.2022), якою визначено:

- організацію і порядок обліку в мирний час і в особливий період осіб офіцерського, рядового, сержантського і старшинського складу, курсантів і працівників Збройних Сил України в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, тощо,

- завдання і види обліку, призначення облікових документів, порядок їх складання і ведення;

- обов`язки посадових осіб, відповідальних за організацію і ведення обліку особового складу;

- порядок видання, обліку, зберігання, розсилки наказів по особовому складу і облікових документів (п.1.1 р.І).

Пунктом 1.6 р. І Інструкції з організації обліку особового складу ЗСУ визначено, що у військових частинах організація обліку особового складу покладаються на начальників штабів військових частин.

Згідно п.2.13. р.ІІ Інструкції з організації обліку особового складу ЗСУ:

облік особового складу у штабі військової частини ведеться старшим помічником начальника штабу з кадрів та стройової частини (помічником начальника штабу з кадрів та стройової частини), який зобов`язаний:

- вести облік особового складу військової частини відповідно до вимог цієї Інструкції;

- своєчасно складати і подавати начальнику штабу на підпис проекти наказів по стройовій частині, добову відомість і встановлені донесення, повідомлення по особовому складу;

- не пізніше наступного дня після підписання наказу по стройовій частині повідомляти командирів відповідних підрозділів у частині, що їх стосується;

- щомісяця проводити звірку даних обліку підрозділів із даними обліку штабу військової частини і особисто звіряти записи у відповідних облікових документах;

- не менше одного разу на квартал перевіряти в усіх підрозділах частини стан обліку особового складу та відповідність записів у документах, що посвідчують особу військовослужбовця, з фактичними обліковими даними, а результати перевірок заносити до журналу контролю за станом обліку особового складу;

- регулярно робити записи про зміни облікових даних особового складу у відповідні облікові документи, які ведуться у штабі військової частини;

- своєчасно подавати у вищі кадрові органи повідомлення про зміни облікових даних офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу;

- готувати пропозиції щодо розподілу прибулого поповнення за підрозділами;

- особисто займатися підбором і підготовкою для підрозділів та штабу військової частини військовослужбовців, які залучаються до роботи з обліку особового складу.

Отже, контроль за фактичною наявністю особового складу, забезпечення додержання штатної дисципліни та раціональне службове використання особового складу відповідно до набутого фаху належать до обов`язків начальника штабу військової частини (п.69 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV).

Обов`язок щодо безпосереднього ведення обліку особового складу у штабі військової частини покладено на старшого помічника начальника штабу з кадрів та стройової частини, який готує проекти наказів по стройовій частині, складає документацію по особовому складу, особисто повинен звіряти записи у відповідних облікових документах з фактичними даними тощо, що закріплено п.2.13 р.ІІ Інструкції з організації обліку особового складу ЗСУ, затвердженої наказом Міноборони України від 26.05.2014 №333.

Враховуючи положення вказаних нормативних актів, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 обіймали посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій і таким чином, згідно з ч. 3 ст. 18 КК України, та примітки 1 до ст. 364 КК України перебували у статусі службової особи.

Маючи умисел до незаконного збагачення, розуміючи свій правовий статус та повноваження, як начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 у березні 2022 року, точної дати слідством не встановлено, вирішив використати надану йому владу та службові повноваження для заволодіння грошовими коштами державного бюджету, що передбачені для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 .

Так, ОСОБА_8 , в силу своїх службових повноважень достеменно розумів, що процес нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_1 включає в себе стадії, у т.ч., в яких безпосередній контроль та участь приймає він, як службова особа, а також інші військовослужбовці ВЧ НОМЕР_1 , які перебувають у його підпорядкуванні.

В силу своїх службових повноважень, ОСОБА_8 володів інформацією про фактичну наявність особового складу по підрозділах, місця їх дислокації, відомості про призначення та переведення військовослужбовців по посадах, знав про штатну чисельність та володів інформацією про задіяний до виконання завдань особовий склад в підрозділах ВЧ НОМЕР_1 та інші відомості, які міг використати у власних інтересах з метою організації злочинної схеми по заволодінню грошовими коштами. Крім того, ОСОБА_8 погоджував накази по стройовій частині, в тому числі накази про виплату додаткової винагороди, надбавки за вислугу років та ін. види грошового забезпечення військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 .

Разом з тим, ОСОБА_8 розумів, що штатна чисельність особового складу військової частини НОМЕР_1 є значною, має структурні підрозділи, які дислокуються та виконують завдання на різних ділянках, що територіально віддалених одна від одної, а тому військовослужбовці військової частини не мають фізичної можливості бути знайомими один з одними та володіти реальними місцями перебування під час несення військової служби. Вказані обставини надають можливість приховати відсутність військовослужбовця у ВЧ НОМЕР_1 та створити умови фіктивного проходження ним військової служби.

ОСОБА_8 , також, розумів, що використовуючи надану йому владу та службові повноваження, може створити умови за яких до списку особового складу ВЧ НОМЕР_1 буде включено військовослужбовці, які отримуватимуть грошове забезпечення, проте в дійсності вони службу проходити не будуть. За свої дії, як службової особи, що полягають у впливі на підлеглих діяти в його злочинних інтересах, складанні, погодженні ряду фіктивних документів в тому числі наказів, що в подальшому стануть підставою для нарахування грошового забезпечення, дії спрямовані на приховання справжнього місця перебування військовослужбовців ОСОБА_8 для власного збагачення та його спільники зможуть отримувати грошові кошти, в тому числі кошти нараховані на картковий рахунок військовослужбовця який проходитиме військову службу фіктивно.

Одночасно, ОСОБА_8 розумів, що для заволодіння грошовими коштами, які нараховуватимуться військовослужбовцю за фіктивне проходження ним служби у ВЧ НОМЕР_1 , він має залучити спільника з числа особового складу штабу військової частини, який уповноважений на ведення обліку особового складу та підготовку проектів наказів по стройовій частині. Також, для реалізації злочинного плану ОСОБА_8 мав залучити вже діючого військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 або підшукати особу, яка буде формально зарахована до списків особового складу та жодних дій пов`язаних із проходженням військової служби виконувати не буде.

Розуміючи зазначене вище, а також організаційну, правову залежність військовослужбовців від начальника штабу першого заступника командира військової частини ОСОБА_8 у березні 2022 (точної дати та часу слдідством не встановлдено) запропонував діяти за попередньою змовою з метою вчинення кримінального правопорушення спрямованого на заволодіння грошовими коштами своїй підлеглій - ОСОБА_4 , яка з 14.03.2022 обіймала посаду старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_4 на пропозицію ОСОБА_8 діяти за попередньою змовою погодилась та надала добровільну згоду на вчинення злочину.

Також, для реалізації злочинної схеми по заволодінню грошовими коштами ОСОБА_8 вирішив залучити до протиправної діяльності у якості пособника раніше знайомого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з яким раніше у 2015-2016 р.р. у складі ВЧ НОМЕР_2 та 2017-2018 р.р. у складі ВЧ НОМЕР_3 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. ОСОБА_7 у березні 2022 (точної дати не встановлено) розглянув пропозицію ОСОБА_8 , щодо спільного вчинення кримінального правопорушення спрямованого на заволодіння грошовими коштами та виконання ролі пособника надав добровільну згоду. З метою реалізації злочинної схеми по раніше розробленому ОСОБА_8 плану ОСОБА_7 виконуючи роль пособника у вчиненні злочину надав військовий квиток на своє ім`я серії НОМЕР_4 , персональні дані необхідні для зарахування до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та отримання грошового забезпечення.

Необхідність залучення ОСОБА_7 до протиправної діяльності в якості пособника, була обумовлена перебуванням останнього в довірливих, товариських відносинах з ОСОБА_8 та можливостями фіктивного перебування його на відповідних посадах за сприяння в цьому службовими повноваженнями начальника штабу першого заступника командира військової частини ОСОБА_8 за попередньою змовою та сприяння в цьому службовими повноваженнями старшим помічником начальника штабу з кадрів і стройової частини ОСОБА_4 .

При цьому, ОСОБА_7 виконуючи роль пособника у вчиненні злочинної схеми особисто не планував та не вжив жодних дій спрямованих на проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації в особливий період на відповідних посадах у ВЧ НОМЕР_1 . Також, ОСОБА_7 виконуючи роль пособника та слідуючи розробленому плану заволодіння грошовими коштами державного бюджету, діючи за вказівкою ОСОБА_8 у березні 2022 до місця дислокації військової частини в АДРЕСА_3 не прибув, до виконання посадових обов`язків на відповідних посадах не приступив та перебував за місцем свого проживання в м. Києві Київської області.

Так, ОСОБА_7 рахувався в списках особового складу військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) в період з 01.03.2022 по 07.06.2022, що відображено наказами командира військової частини.

Зловживаючи службовим становищем та діючи по розробленому плану ОСОБА_8 , погодив зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення - молодшого сержанта запасу ОСОБА_7 на посаду радіотелефониста відділення зв`язку польового вузлу зв`язку, з посадовим окладом 2640 грн. на місяць (шпк «солдат», ВОС-420641А), з виплатою надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, що відповідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.03.2022 №1 (п.1.102), який особисто підписав.

Продовжуючи виконання злочинного плану раніше обумовленого із ОСОБА_8 , який направлений на заволодіння грошовими коштами державного бюджету призначеними для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_1 , ОСОБА_4 перебуваючи в статусі службової особи, будучи обізнаною про фактичну відсутність за місцем дислокації ВЧ НОМЕР_1 та проходження служби військовослужбовцем ОСОБА_7 підготувала проекти наказів та додатки до них, що слугували підставою нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям в тому числі ОСОБА_7 , в саме:

- Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської частини) №35 від 01.04.2022 «Про оголошення вислуги років на військовій службі військовослужбовцям військової частини для виплати надбавки за вислугу років»;

- Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 36 від 01.04.2022 «Про встановлення премії військовослужбовцям за березень 2022 року»;

- Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 37 від 01.04.2022 «Про встановлення посадових окладів та тарифних розрядів військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 станом на 01.04.2022» разом з додатком №1 до Наказу командира;

- Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 38 від 01.04.2022 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за березень 2022 року» разом з додатком №1 до Наказу командира;

- Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 73 від 01.05.2022 «Про встановлення премії військовослужбовцям за квітень 2022 року»;

- Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 74 від 01.05.2022 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за квітень 2022 року» разом з додатком №1 до Наказу командира», які особисто підписала та передала на погодження ОСОБА_8 .

В свою чергу, продовжуючи виконання раніше обумовленого плану з іншими учасниками групи ОСОБА_8 перебуваючи в статусі службової особи будучи обізнаним про фактичну відсутність за місцем дислокації ВЧ НОМЕР_1 та проходження служби військовослужбовцем ОСОБА_7 погодив та підписав підготовлені ОСОБА_4 проекти наказів №35 від 01.04.2022, № 36 від 01.04.2022, № 37 від 01.04.2022 з додатком №1 та № 38 від 01.04.2022 з додатком №1, № 73 від 01.05.2022, № 74 від 01.05.2022, які в подальшому передав для підписання командиру ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_9 , що не був обізнаним про дії злочинної групи.

В подальшому, в результаті умисних дій за попередньою змовою ОСОБА_8 та ОСОБА_4 спрямованих на заволодіння грошовим коштами державного бюджету на картковий рахунок пособника ОСОБА_7 зараховувалися кошти з призначення платежу: Грошове забезпечення від ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Продовжуючи виконання своєї ролі в якості пособника у вчиненні злочину по раніше обумовленому з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 плану ОСОБА_7 , частину незаконно отриманих коштів державного бюджету залишив собі та розпорядився ними на власний розсуд. Іншу частину незаконно отриманих грошових коштів перерахував на карткові рахунки спільників ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , якими вони розпорядились на власний розсуд.

В подальшому, продовжуючи виконання злочинного плану раніше обумовленого із ОСОБА_8 , який направлений на заволодіння грошовими коштами державного бюджету призначеними для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_1 , ОСОБА_4 перебуваючи в статусі службової особи, будучи обізнаною про фактичну відсутність за місцем дислокації ВЧ НОМЕР_1 та проходження служби військовослужбовцем ОСОБА_7 підготувала проекти наказів та додатки до них, що слугували підставою нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям в тому числі ОСОБА_7 , а саме:

- наказ командира військової частини НОМЕР_1 №31-РС від 09.05.2022, яким молодшого сержанта ОСОБА_7 увільнено від займаної посади радіотелефоніста відділення зв`язку польового вузла зв`язку і призначено діловодом штабу військової частини НОМЕР_1 , шпк «старший солдат»;

- наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №70 від 09.05.2022, яким молодшого сержанта ОСОБА_7 призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2022 №31-РС на посаду діловода штабу військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 09.05.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою;

- наказ командира військової частини НОМЕР_1 №36-РС від 30.05.2022, яким молодшого сержанта ОСОБА_7 увільнено від займаної посади діловодом штабу і призначено стрільцем стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ,

- Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 93 від 01.06.2022, яким молодшого сержанта ОСОБА_7 призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2022 №36-РС на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 01.06.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою;

- Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 194 від 03.06.2022 «Про встановлення премії військовослужбовцям за травень 2022 року»

- Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 195 від 03.06.2022 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за травень 2022 року» разом з додатком №1.1 та додатком №1.2 до Наказу командира»;

- Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 233 від 04.07.2022 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за червень 2022 року» разом з додатком №1.1 до Наказу командира»;

- Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 232 від 04.07.2022 «Про встановлення премії військовослужбовцям за червень 2022 року» які особисто підписала та передала на погодження ОСОБА_8 .

В свою чергу, продовжуючи виконання раніше обумовленого плану з іншими учасниками групи ОСОБА_8 перебуваючи в статусі службової особи будучи обізнаним про фактичну відсутність за місцем дислокації ВЧ НОМЕР_1 та проходження служби військовослужбовцем ОСОБА_7 погодив та підписав підготовлені ОСОБА_4 проекти наказів: №31-РС від 09.05.2022, №70 від 09.05.2022, №36-РС від 30.05.2022, № 93 від 01.06.2022, № 194 від 03.06.2022, № 195 від 03.06.2022, № 233 від 04.07.2022, № 232 від 04.07.2022, які в подальшому передав для підписання командиру ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_9 , що не був обізнаним про дії злочинної групи.

В подальшому, в результаті умисних дій за попередньою змовою ОСОБА_8 та ОСОБА_4 спрямованих на заволодіння грошовим коштами державного бюджету на картковий рахунок пособника ОСОБА_7 зараховувалися кошти з призначення платежу: Грошове забезпечення від ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Продовжуючи виконання своєї ролі в якості пособника у вчиненні злочину по раніше обумовленому з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 плану ОСОБА_7 , частину незаконно отриманих коштів державного бюджету залишив собі та розпорядився ними на власний розсуд. Іншу частину незаконно отриманих грошових коштів перерахував на карткові рахунки спільників ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , якими вони розпорядились на власний розсуд.

За період з 01.03.2022 по 07.06.2022 пособнику ОСОБА_7 :

- нараховано грошове забезпечення в загальній сумі 190887,04 грн.

- утримано податок з доходів фізосіб 34359,67 грн.;

- компенсовано податок з доходів фізосіб 34359,67 грн.;

- утримано військовий збір (1,5%) 2863,32 грн.

- сума до виплати 188023,72 грн. (190887,04 -34359,67+34359,67-2863,32).

Військові частини є платниками ЄСВ, яке нараховується на грошове забезпечення військовослужбовців при виплаті грошового забезпечення (п.п.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ). Ставка ЄСВ грошового забезпечення 22%.

Сума ЄСВ на грошове забезпечення, нараховане ОСОБА_7 , становить 41995,15 грн. (190887,04 х 22%).

В результаті умисних дій за попередньою змовою ОСОБА_8 та ОСОБА_4 спрямованих на заволодіння грошовим коштами державного бюджету на картковий рахунок пособника ОСОБА_7 зараховувалися кошти з призначення платежу: Грошове забезпечення від ІНФОРМАЦІЯ_4 . Всього на загальну суму 188023,72 грн., в тому числі по датах здійснених операцій:

- 07.04.2022 42879,50 грн.;

- 22.04.2022 662,26 грн.;

- 22.04.2022 662,26 грн.;

- 11.05.2022 42879,50 грн.;

- 11.05.2022 899,30 грн.;

- 10.06.2022 13492,60 грн.;

- 22.06.2022 76258,0 грн.;

- 21.07.2022 3395,30 грн.;

- 22.07.2022 6895,0 грн.

В подальшому, з метою заволодіння незаконно нарахованими на картковий рахунок ОСОБА_7 грошовими коштами за фіктивне проходження служби у ВЧ НОМЕР_1 останній виконуючи погоджену з іншими учасниками роль пособника зі свого карткового рахунку (№ НОМЕР_6 в АТ КБ Приватбанк) через додаток «Приват24» на картковий рахунок № НОМЕР_7 (карта № НОМЕР_8 для виплат GOLD), що належить ОСОБА_8 , здійснив перерахування 35001,57 грн., а саме: 11.05.2022 15000,54 грн. та 23.06.2022 20001,03 грн. Крім того ОСОБА_7 зі свого карткового рахунку (№ НОМЕР_6 в АТ КБ Приватбанк) через додаток «Приват24» на картковий рахунок № НОМЕР_9 (карта № НОМЕР_10 VISA КДВ мгновенная), що належить ОСОБА_4 здійснив перерахування 50000,09 грн., а саме: 08.04.2022 20000,00 грн.; 11.05.2022 10000,06 грн.; 23.06.2022 20001,03 грн.

Так, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 грошове забезпечення не видається військовослужбовцю у разі відсутності його на службі без поважних причин одну добу і більше, сума безпідставно нарахованого та виплаченого грошового забезпечення (в т.ч. посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, додаткової винагороди та індексації) військовослужбовцю ОСОБА_7 з 01.03.2022 по 07.06.2022 становить 190887,0 грн. (КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»). Збитки, спричинені Військовій частині НОМЕР_1 внаслідок необґрунтованого нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_7 за період з 01.03.2022 року по 07.06.2022, документально підтверджуються в сумі 232882,15 грн. (190887,0+41995,15) (КЕКВ 2112+ЄСВ)

Таким чином, начальник штабу перший заступник командира військової частини ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з старшим помічником начальника штабу з кадрів і стройової частини ОСОБА_4 шляхом зловживання службовим становищем із залученням в якості пособника ОСОБА_7 , який формально рахувався у списках особового складу ВЧ НОМЕР_1 , заволоділи чужим майном коштами державного бюджету, в умовах воєнного стану в сумі 232 882,15 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи спільно з іншими учасниками злочинної групи обґрунтовано підозрюється в умисному кримінальному правопорушенні, що призвело до збитків Військовій частині НОМЕР_1 в сумі 232 882,15 гривень, а саме: заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Слідчий в клопотанні просив застосувати до підозрюваної запобіжний захід - тримання під вартою, посилаючись на обґрунтування пред`явленої підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливість їх запобіганню, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор у судовому засіданні надав пояснення, згідно з якими клопотання підтримав та просив задовольнити.

Захисник та підозрювана у судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання. Вважали, пред`явлену підозру необґрунтованою, а ризики не доведеними. Разом з тим, підозрювана визнала, що ОСОБА_7 перераховував на її банківську картку кошти, але пояснила, що ці кошти були перераховані з метою благодійсності. Підозрювала зазначила, що має шістнадцятирічного сина, її дохід на місяць складає 10 тис. грн. Пояснила, що в одному населеному пункті,за її місцем постійного проживання проживає її мати та вказала, що вона є інвалідом 2 групи.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, захисника та підозрюваної, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.

Встановлено, що слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 00000595 від 02.07.2022, за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.к. 21 витяг з ЄРДР).

В рамках вказаного кримінального провадження 29.03.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України (а.к 56-67).

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом (ст. 2 КК України).

Щодо обґрунтованості підозри:

Слідчий суддя приходить до висновку, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України. Її причетність до оголошеної підозри підтверджується висновком експерта (а.к. 38-46), протоколм тимчасового доступу до речей і документів (а.к. 47-51), протоколом допиту свідка (а.к. 23-25), протоколом допиту свідка (а.к. 26-28), протоколом допиту свідка (а.к. 29-30), протоколом допиту свідка (а.к. 31-32), протоколом допиту свідка (а.к. 33-35), протоколом допиту свідка (а.к. 36-37), повідомленням про підозру (а.к. 56-67).

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Слідчий суддя також зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованості підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаyv.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Необхідно зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. В світлі конкретних обставин даного клопотання досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Таким чином, наявні матеріали на думку слідчого судді свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_4 могла вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 191 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України, яке відповідно статті 12 КК України належать до тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Щодо ризиків передбачених ст. 177 КПК України:

метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Перевіряючи доводи прокурора та слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення, на даний час існують ризики того, що підозрювана ОСОБА_4 має реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 передбачене ч. 4 ст. 191 КК України за класифікацією статті 12 КК України належать до тяжких кримінальних правопорушень, відповідальність за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі "Ілійков проти Болгарії", в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Так, у рішенні ЄСПЛ по справі "Бессієв проти Молдови" суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні слідчого обставини у сукупності дають достатні підстави вважати наявним та обґрунтованим ризик переховування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Отже, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КК України.

Інші ризики на які слідчий та прокурор посилалися у клопотанні та під час судового розгляду клопотання прокурором не доведені.

Разом з тим, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, як того вимагають положення ст. 178 КПК України.

Таким чином, під час розгляду клопотання прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри пред`явленої ОСОБА_4 та ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства» запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обирається за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України і його належної поведінки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

При цьому слідчий суддя, оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_4 та визнає за реальну небезпеку можливість її ухилення від правосуддя та неможливість запобігання наявному ризику шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами, що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваної ОСОБА_4 під вартою.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 5 статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналізуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, що регулює застосування інституту застави, зокрема виключно повноваження слідчого судді у вирішенні цього питання при застосуванні даного запобіжного заходу як альтернативи триманню під вартою, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 його суспільну небезпеку, майновий та сімейний стан підозрюваної, наявність утриманців, стан здоров`я, інші дані про його особу, як того вимагають вимоги ч.4 ст.182 КПК України, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також те, що утримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, слідчий суддя приходить до висновку про визначення підозрюваній ОСОБА_4 як альтернативу, застави в розмірі, що становить 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням у разі внесення застави обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, в саме: прибувати до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні та слідчого судді, суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, підозрюваними у кримінальному провадженні, за винятком проведення за їх участі слідчих дій; здати на зберігання до відповідного територіального органу Управління Державної міграційної служби паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Саме такий розмір застави та зазначені вище обов`язки у разі її внесення, на думку слідчого судді, не є непомірним з урахуванням всіх обставин справи, тяжкості злочинів, що інкримінуються підозрюваному, і забезпечить стимулюючий ефект цього запобіжного заходу, належну процесуальну поведінку підозрюваного під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання підозрюваним обов`язків (вказаний висновок відповідає правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеному у рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії» від 08.01.2009).

Таким чином, застосування відносно підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою за вказаних обставин справи, серйозністю висунутої проти неї підозри, з урахуванням встановлених ризиків, характеризуючих даних на підозрювану, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує її гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому усі наведені обставини у їх сукупності, не дають достатніх підстав застосувати відносно неї більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування.

З урахуванням зазначеного клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.176-197, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто з 14 год. 15 хв. 19.05.2023 року до 14 год. 15 хв. 04.07.2023 року.

Визначити розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 217 720 грн., які необхідно внести на депозитний рахунок: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26241445, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0002505. Призначення платежу: забезпечення виконання рішення згідно статті 182 КПК України по справі №0000595 від 02.07.2022 року.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 - з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 в строк до 04.07.2023 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні та слідчого судді, суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками, підозрюваними у кримінальному провадженні, за винятком проведення за їх участі слідчих дій;

5) здати на зберігання до відповідного територіального органу Управління Державної міграційної служби паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 182 КПК України у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України.

Строк дії ухвали визначити до 14 год. 15 хв. 04.07.2023.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10