Справа № 134/1357/22
Провадження №11-кп/801/493/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції ),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 від 09.07.2022,

за апеляційною скаргою заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 07.03.2023, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мазурівка Могилів-Подільського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з базовою середньою освітою, непрацюючого, розлученого, раніше не судимого,

-визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 березня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України і призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку вирішено обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 07 березня 2023 року.

Також судовим рішенням вирішені питання про стягнення процесуальних витрат, скасування накладеного арешту та долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що 08.07.2022 близько 21:00 години в с. Городківка Тульчинського району Вінницької області по вул. Шевченка, водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував мотоциклом SPARK SP125C- 2CDN, без державного реєстраційного номеру із пасажиром ОСОБА_9 , що сиділа позаду нього. Порушивши вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», рухаючись, у напрямку до с. Дахталія, не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечну швидкість, внаслідок чого при проїзді відрізку дороги із поворотом ліворуч, не зумів повернути мотоцикл, втратив керування та виїхав за межі проїжджої частини праворуч, де зіткнувся із деревом.

У результаті зіткнення пасажир мотоцикла ОСОБА_9 , згідно висновку судової медичної експертизи № 048 від 17.08.2022 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми правого передпліччя - закритий перелом обох кісток правого передпліччя в с/3 зі зміщенням, які спричинили тривалий, понад три тижні/21 день розлад здоров`я і за цією ознакою відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-22/11479-ІТ від 04.08.2022 дії водія мотоциклом SPARK SP125C-2CDN ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

У даній дорожній обстановці водій мотоцикла SPARK SP125C-2CDN ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

У даній дорожній обстановці в діях водія мотоцикла SPARK SP125C-2CDN ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

З технічної точки зору невідповідність в діях водія мотоцикла SPARK SP125C- 2CDN ОСОБА_7 вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України перебуває у причинному зв`язку із настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку судово - медичної токсикологічної експертизи №1526 від 14.07.2022 в крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт у концентрації 1,0%.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі заступник керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи правильність кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у його вчиненні, вважає вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 березня 2023 року незаконним, який підлягає скасуванню через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості відповідно до ч. 2 ст. 409, ст.414 КПК України.

Просить вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 07.03.2023 щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.286-1 КК України скасувати в частині призначеного покарання та хвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286-1 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки. Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_7 на виконання вироку. В решті вирок залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги кримінального закону та не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини вчинення даного кримінального правопорушення і призначив обвинуваченому покарання, яке є явно несправедливим через м`якість. Зокрема зазначає те, що положення ч.1 ст.75 КК України, містить чітку заборону звільнення особи від відбування покарання з випробуванням у разі порушення нею правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також сторона обвинувачення вважає, що судом не було враховано рекомендацій, викладених у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7, згідно яких визнання обставиною такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивовано у вироку. Так, поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_7 фактично вину у вчиненні злочину визнав частково, оскільки заперечував факт вживання алкоголю та стверджував, що під час руху вживав лікарський засіб «Борбовал», який містить спирт, тобто намагався применшити свою провину, що свідчить про те, що обвинувачений не надав критичної оцінки своїй злочинній поведінці, не усвідомив суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, що свідчить про відсутність в даному випадку такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття. Крім цього, судом не було враховано в повній мірі і висновок органу пробації, згідно з яким, є висока ймовірність вчинення ОСОБА_7 повторного правопорушення. За таких обставин прокурор вважає, що викладене є підставою для скасування вироку.

Інші учасники кримінального провадження судове рішення не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у скарзі доводи.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо нього - без змін.

Потерпіла ОСОБА_9 повідомлена належним чином про день, час і місце судового розгляду, проте в судове засідання не з`явилася та не повідомила суд про причини своєї неявки. Обвинувачений та прокурор не заперечували за таких підстав проти судового розгляду у відсутність потерпілої, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України судовий розгляд відбувся у її відсутність.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, вірно кваліфікував дії обвинуваченого і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України. Даний висновок суду в апеляційній скарзі не заперечується, а тому перевірці в апеляційній інстанції не підлягає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Так, при вирішенні питання про призначення покарання та застосування ст.75 КК України суд першої інстанції повинен був належним чином дослідити й оцінити всі обставини, які мають значення для справи, у тому числі обставини вчинення злочину, ступінь суспільної небезпеки, відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення та належним чином обґрунтувати підстави для висновків про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування покарання.

Разом з цим, місцевим судом не звернуто уваги на певні застереження щодо застосування положень ст.75 КК України.

Так, відповідно до вимог ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України.

Таким чином, звільняючи ОСОБА_7 , якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застуванню, що обумовлює висновок про аргументованість доводів апеляційної скарги прокурора.

Також спроможними є доводи апеляційної скарги прокурора щодо неналежного врахування судом першої інстанції рекомендацій, викладених у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7, згідно яких визнання обставиною такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивовано у вироку.

Зокрема, поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_7 фактично вину у вчиненні злочину визнав лише частково, оскільки заперечував факт вживання алкоголю та стверджував, що під час руху вживав лікарський засіб «Барбовал», який містить спирт, про що також наголошував в ході апеляційного розгляду. При цьому, стан алкогольного сп`яніння доводиться та підтверджений висновком судово-медичної токсикологічної експертизи №1526 від 14.07.2022, згідно якої в крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт у концентрації 1,0%, що у п`ять разів перевищує встановлену законом норму.

Відповідно до висновку судової медичної експертизи №048 від 17.08.2022 потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми правого передпліччя - закритий перелом обох кісток правого передпліччя в с/3 зі зміщенням, які спричинили тривалий, понад три тижні/21 день розлад здоров`я, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Така позиція обвинуваченого за встановлених обставин кримінального провадження свідчить про намагання ним применшити свою провину, а також про те, що останній не надав критичної оцінки своїй злочинній поведінці, не усвідомив суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, що свідчить про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 даної постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. №12 щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 р. у справі № 166/1065/18 суд зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Крім того, зміст постанови Верховного Суду від 12.11.2020 р. у справі №363/975/18 містить правовий висновок, згідно якого щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Так, у відповідності до змісту постанови Верховного Суду від 22.03.2018 р. у справі №759/7784/15-к розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. У протилежному випадку щире каяття у вчиненому злочину носить лише формальний характер.

Відтак колегія суддів апеляційного суду дійшла до переконання про відсутність щирого каяття, як обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , а тому її слід виключити з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції щодо останнього.

Окрім цього, судом першої інстанції не враховано в повній мірі і висновок органу пробації, згідно якого є висока ймовірність вчинення ОСОБА_7 повторного правопорушення, що також свідчить про призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Встановлена обставина, відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Правилами дорожнього руху України регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки мотоцикл є джерелом підвищеної небезпеки, через це уникнення обвинуваченим справедливого покарання негативно вплине й на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності суворо дотримуватись Правил дорожнього руху.

Саме через вибіркову безкарність водіїв, які порушують Правила дорожнього руху, смертність та травматизм на дорогах України залишаються невиправдано високими, а відповідально ставляться до додержання вказаних Правил вкрай мала частина водіїв.

Так, відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - постанова Пленуму ВСУ № 7), враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму ВСУ № 7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , апеляційний суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та бере до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання колегія суддів ураховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, що відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, його ступінь суспільної небезпеки для невизначеного кола осіб, виходячи з обставин вчинення в стані алкогольного сп`яніння при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, та наслідків у вигляді середньої тяжкості травмування потерпілої ОСОБА_9 , особу обвинуваченого, який притягувався до кримінальної відповідальності та є судимим, раніше порушував ПДР України, як за ч.1 ст.130 КУпАП у 2021 року, за ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП у 2020, так і притягувався за ч.1 ст.44 КУпАП у 2019, що не заперечувалось самим обвинуваченим в ході апеляційного розгляду, неодружений, на даний час проживає в будинку матері ОСОБА_10 , на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин.

Також апеляційний суд враховує висновок органу пробації, згідно якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено - високий, також ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінено, як високий.

Ураховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, межі апеляційних вимог прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк, визначений судом першої інстанції, який за тривалістю є наближеним до мінімальної межі.

Саме таке покарання на переконання апеляційного суду буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Таким чином, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості відповідно до ст. ст. 409, 413, 414 КПК України є підставами для скасування вироку в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Колегія суддів апеляційного суду при цьому також враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 07.03.2023 щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.286-1 КК України в частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.286-1 КК України покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3(три) роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_7 на виконання вироку.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, засудженим, який перебуває під вартою - у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4