Справа № 467/36/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000194 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.12. 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Южноукраїнську, Миколаївської області, українця, громадянина України, освіта середня, офіційно не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 17.09.2018 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України із застосуванням ст.ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 12.10.2021 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 289 КК України до 7 років 8 місяців позбавлення волі. Звільнений 12.10.2021 року у зв`язку з відбуттям строку покарання. На даний час притягується до кримінальної відповідальності Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що 19 грудня 2022 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 перебував у м. Южноукраїнську, Вознесенського району, Миколаївської області, де у нього виник умисел, направлений на заволодіння шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_6 , в розрахунок за допомогу в знятті арешту з його легкового автомобіля марки ВАЗ моделі 21053, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було накладено в рамках розслідування кримінального правопорушення за № 0000108.

Цього ж дня, близько 14:50 години, ОСОБА_4 , діючи умисно та повторно з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману, прибув до автомобільного вокзалу, що розташований за адресою: вул. Шевченко, смт. Арбузинка, Первомайського району, Миколаївської області, де зустрівся з ОСОБА_6 та запропонував йому допомогти зняти арешт з його легкового автомобіля марки ВАЗ моделі 21053, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на який було накладено в рамках розслідування кримінального правопорушення за № 0000108, при цьому повідомив, що за зняття арешту необхідно заплатити 8000,00 гривень, таким чином запевнив останнього у правильності та добросовісності своїх дій та доцільності передачі йому грошових коштів.

У свою чергу ОСОБА_6 , будучи впевненим у добросовісності дій ОСОБА_4 , вважав, що останній допоможе зняти арешт з його легкового автомобіля марки ВАЗ моделі 21053, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , добровільно передав йому частину грошових коштів в сумі 4000,00 гривень.

21 грудня 2022 року близько 17:00 години ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи повторно, прибув до автомобільного вокзалу, що розташований за адресою: вул. Шевченко, смт. Арбузинка, Первомайського району, Миколаївської області, де зустрівся з ОСОБА_6 та повідомив останньому, що арешт з автомобіля знято, таким чином запевнив останнього у правильності та добросовісності своїх дій та доцільності передачі йому решти частини грошових коштів.

У свою чергу ОСОБА_6 , будучи впевненим у добросовісності дій ОСОБА_4 , будучи впевненим, що арешт з його автомобіля знято, добровільно передав йому грошові кошти в сумі 4000,00 гривень.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 8000,00 гривень.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України визнав повністю, та показав суду, що 19 грудня 2022 року, у м. Южноукраїнську, Вознесенського району, Миколаївської області, вирішив заволодіти шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_6 , в якості розрахунку за допомогу в знятті арешту з його легкового автомобіля марки ВАЗ моделі 21053, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Цього ж дня, після обіду, він прибув до смт. Арбузинка, Первомайського району, Миколаївської області, де зустрівся з ОСОБА_6 та запропонував йому допомогти зняти арешт з його легкового автомобіля та повідомив, що за дану послугу необхідно заплатити 8000,00 грн., та запевнив останнього у вирішенні проблеми. ОСОБА_6 будучи впевненим, що проблема його вирішиться, добровільно передав йому кошти в сумі 4000,00 грн. Через декілька днів він знову прибув до смт. Арбузинка, зустрівся з ОСОБА_6 та повідомив останньому, що арешт з автомобіля знято, та запевнив останнього, що арешт з його автомобіля знято, добровільно передав йому грошові кошти в сумі 4000,00 грн. При цьому жодних дій щодо вирішення проблеми про повернення автомобіля потерпілого він не вчиняв, домовленостей між ним та потерпілим не виконав, кошти потерпілому не повернув, хоча має намір їх повернути, але не знає, де той проживає. Розкаюється у вчиненому, готовий нести покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. висунуте обвинувачення підтримує, покарання ОСОБА_4 просив призначити на розсуд суду.

Суд провів судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Вказані показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо часу і місця, де відбувалися події, способу вчинення кримінального правопорушення, суд визнає належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а також інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а саме: в частині перебігу подій, які мали місце, у тому числі наявності або ж відсутності у обвинуваченого умислу та щодо способу вчинення кримінального правопорушення (злочину), а також наслідків, що настали.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_4 погодився з недоцільністю дослідження усіх зібраних в ході досудового розслідування доказів, так як повністю згоден з обставинами, встановленими досудовим слідством та визнає їх.

Обвинувачений дав у судовому засіданні послідовні і логічні показання, які за своєю суттю та деталях збігаються з викладеними фактичними обставинами вчиненого кримінального правопорушення, а тому вони не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За такого, переконавшись, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин провадження та правову кваліфікацію своїх дій, за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому наслідки такого порядку розгляду справи та переконавшись, що він усвідомлює їх, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому покарання у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, доведених перед судом та вважає, що вірно кваліфіковано його дії за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно положення частини 1 статті 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд бере до уваги те, що він вчинив злочин, який згідно ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, не одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, має постійне місце проживання та реєстрації, офіційно не працює, особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, ставлення до вчиненого, позицію прокурора щодо міри покарання, думку потерпілого щодо призначення міри покарання, яка узгоджується з позицією прокурора та беручи до увагидосудову доповідь органу пробації, який прийшов до висновку про те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий, вважає достатнім і доцільним для виправлення і перевиховання призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу.

Як наслідок, визначене судом покарання у виді штрафу, за таких обставин, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, отже, несвавільним, і пропорційним, тобто, таким, аби не становити надмірного тягаря для особи.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався. Підстав для обрання щодо нього запобіжного заходу, враховуючи його поведінку на досудовому слідстві і судовому розгляді, відсутність клопотань з даного приводу, до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000,00 ( п`ятдесят одна тисяча) гривень на користь держави.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1