Справа № 344/9560/23
Провадження № 1-кс/344/3744/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Івано-Франківській області підполковника юстиції ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000074 від 22.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.114 КК України, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ворга Смоленської області РФ, громадянина РФ, місце проживання невідоме,

В С Т А Н О В И Л А:

29.05.2023 слідчий ОСОБА_5 , звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором ОСОБА_7 .. В обґрунтування вказує про те, що громадянин російської федерації ОСОБА_6 як кадровий співробітник російської спецслужби - Федеральної служби безпеки російської федерації (далі - ФСБ РФ), діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, із спеціальною метою вчиняв дії, направлені на збирання відомостей, що становлять державну таємницю, на користь вказаної іноземної організації.

Так, ОСОБА_6 , будучи представником іноземної організації - ФСБ РФ, зайняв у невстановлений досудовим розслідуванням час під час проходження військової служби в державних органах російської федерації посаду кадрового співробітника Федеральної служби безпеки російської федерації (місце розташування за адресами: м. Москва, площа Лубянська, буд. 2 та м. Москва, провулок Варсонофіївський, буд. 7) й приступивши до виконання службових обов`язків на даній посаді, почав отримувати від невстановлених керівників підрозділів російської спецслужби - Федеральної служби безпеки російської федерації завдання щодо проведення підривної діяльності проти України.

Одним із основних завдань ФСБ РФ є проведення з території російської федерації підривної діяльності проти України, яка полягає у формуванні агентурних мереж на території України та підтриманні з ними конфіденційного зв`язку з використанням каналів передачі даних (електронна пошта, месенджери, тощо) з метою отримання розвідувальної інформації та відпрацювання завдань, а також проведення зустрічей з завербованими громадянами України під час їх виїздів до російської федерації або інших країн.

На ОСОБА_6 як співробітника ФСБ РФ покладалось матеріальне забезпечення підривної та протиправної діяльності; відпрацювання завдань щодо проведення підривної діяльності проти України та контроль за їх виконанням.

Громадянин України, житель смт. Битків Пасічнянської територіальної громади АДРЕСА_3 ОСОБА_8 з початку збройної агресії російської федерації проти України перебував на тимчасових роботах у м. Нижньовартовську Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області російської федерації. У зв`язку із бойовими діями він прийняв рішення повернутись із російської федерації в Україну через Латвійську Республіку.

05 березня 2023 року під час перетину російсько-латвійського кордону у міжнародному пункті пропуску «Бурачки» на території російської федерації громадянина України ОСОБА_8 та інших осіб з числа громадян України, які перетинали кордон, затримали працівники ФСБ РФ.

У ході затримання та опитування ОСОБА_8 співробітник ФСБ ОСОБА_6 , представившись співробітником ФСБ на ім`я ОСОБА_9 , переслідуючи мету залучення його до конфіденційного співробітництва на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, оглянув відомості, що містяться на мобільному телефоні марки «Realme C21-Y», яким користується ОСОБА_10 , зафіксував номер СІМ-картки російського оператора мобільного зв`язку, що використовувалась останнім на території російської федерації, а саме: НОМЕР_1 , а також номер телефону українського мобільного оператора - НОМЕР_2 та ІМЕІ вищевказаного мобільного телефону - НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 .

При цьому, у співробітника ФСБ РФ ОСОБА_6 виник умисел використати ОСОБА_8 для збирання та передачі ФСБ відомостей, що становлять державну таємницю України, зокрема, що стосуються складу боєприпасів ЗСУ в АДРЕСА_2, тобто завербувати його.

Повернувшись на територію Івано-Франківської області, ОСОБА_10 про факт опитування його співробітником ФСБ РФ ОСОБА_6 повідомив Управління СБ України в Івано-Франківській області.

Реалізовуючи власний злочинний умисел, 11.08.2022, о 15 год 32 хв, ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому місці на території російської федерації, з метою отримання розвідувальної інформації із використанням агентурної розвідки, тричі телефонував, використовуючи мобільний застосунок «Viber» із синхронізованим з ним номером зв`язку НОМЕР_5 на особистий номер телефону НОМЕР_2 громадянина України ОСОБА_10 , однак останній не відповів на них.

Тоді ж, о 15 год 32 хв, кадровий співробітник ФСБ РФ ОСОБА_6 із використанням Інтернет-застосунку «Viber», що синхронізований із номером телефону НОМЕР_5 , на особистий номер телефону НОМЕР_2 ОСОБА_10 надіслав текстове повідомлення наступного змісту: «Это Сергей, перезвони».

Одразу після отримання вказаного повідомлення, о 15 год 32 хв, ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , використовуючи Інтернет-застосунок «Viber», синхронізований із номером телефону НОМЕР_2 , перетелефонував абоненту оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_5 .

У телефонній розмові, яка тривала 1 хв 32 с, співробітник ФСБ РФ ОСОБА_6 , знаючи, що на території АДРЕСА_3 розташовані певні військові частини ЗСУ та склад боєприпасів ЗСУ в АДРЕСА_2 , намагався встановити відповідний контакт з ОСОБА_10 з метою подальшого вербування та отримання відомостей щодо дислокованих військових частин поруч із місцем його проживання, а також проходження ним військової служби в складі підрозділів територіальної оборони ЗСУ чи в складі полку Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_2 », наявність поруч із місцем проживання ОСОБА_10 військових частин та їх бойового потенціалу. ОСОБА_10 на виконання завдання працівників СБУ пообіцяв ОСОБА_6 з`ясувати дану інформацію.

З метою створення та закріплення відповідного контакту із ОСОБА_10 та його подальшого вербування, продовжуючи реалізацію злочинного умислу на збирання з метою передачі іноземній організації ФСБ РФ відомостей, що становлять державну таємницю України, ОСОБА_6 19.08.2022, о 11 год 04 хв, з використанням Інтернет-застосунку «Viber», що синхронізований із номером телефону НОМЕР_6 , здійснив 4 виклики на номер телефону ОСОБА_10 НОМЕР_2 , які залишились без відповіді. Програмний функціонал Інтернет-застосунку «Viber», встановлений на мобільному пристрої ОСОБА_10 та синхронізований із номером телефону НОМЕР_2 , ідентифікував абонента, який використовує Інтернет-застосунок «Viber» із синхронізованим з ним номером зв`язку НОМЕР_6 як « ОСОБА_6 », який в подальшому був збережений ОСОБА_10 в телефонній книзі його мобільного телефону марки «Realme C21-Y» (ІМЕІ НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ) як « ОСОБА_6 ».

У подальшому, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу на збирання з метою передачі іноземній організації ФСБ РФ відомостей, що становлять державну таємницю України, та вербування з цією метою громадянина України ОСОБА_10 , використовуючи Інтернет-застосунок «Viber», синхронізований із номером телефону НОМЕР_6 відправив 22.08.2022, о 13 год 37 хв, на номер мобільного телефону ОСОБА_10 НОМЕР_2 повідомлення наступного змісту: «Ну ка быстро прямо сейчас узнай мне какие воинские части у вас рядом? Их адреса? И боевой потенциал?...». Указані відомості ОСОБА_10 надані не були.

Відповідно до ст. 1.4.3 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Центрального управління Служби безпеки України від 23.12.2020 № 383, відомості про бойовий потенціал військової частини є відомостями про дислокацію, систему охорони, оборони, організаційно-штатну структуру, чисельність особового складу військової частини (установи) в особливий період (на воєнний час) за сукупністю всіх показників щодо бригади, полку, окремого батальйону (до них прирівняних) становлять державну таємницю із грифом секретності «Таємно».

Шпигунство є закінченим, якщо воно вчинене у вигляді передачі певних відомостей,- з моменту їх фактичного повідомлення (вручення матеріалів, які їх містять), відправлення адресату чи посереднику, закладення в тайник, передачі предмета, який відкриває доступ до них,- відповідно до обумовленості з адресатом, а у вигляді збирання - з моменту зосередження в будь-якому місці (при особі, в її житлі, у схованці) хоча б частини відповідної інформації за наявності мети передати її відповідній іноземній державі, іноземній організації або їх представникам.

Враховуючи викладене, ОСОБА_6 виконано усі дії, які він вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, тобто збирання з метою передачі іноземній державі, іноземній організації або їх представникам відомостей, що становлять державну таємницю, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 114 КК України.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 114 КК України, у відповідності до ст. ст. 135, 136, 278, глав 6, 11 КПК України, 19.05.2023 вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

На даний час ОСОБА_6 перебуває на території російської федерації, тобто на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, де переховується від органів досудового розслідування та суду.

24 травня 2023 року слідчим відділом Управління СБ України в Івано-Франківській області оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вручена ОСОБА_6 підозра повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990, п. 32, Series A, N 182).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

Отримані на даному етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб, передбачений КПК України і вказують на причетність підозрюваного до вчинення зазначеного злочину, при цьому, таке цілком узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти Польщі»).

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення нею злочинів є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

На сьогоднішній день виникла необхідність в обранні відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 114 КК України, шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що підозрюваний може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 114 КК України, є особливо тяжким злочином, вчинення якого карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На даний час, підозрюваний знаходиться на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором. Вказаний факт свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду.

Зважаючи на те, що відбулося повномасштабневторгнення на територію України військових формувань російської федерації, у ОСОБА_6 можуть зберігатися об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зазначене свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на волі має можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Підозрюваний, розуміючи невідворотність покарання, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності та може вчинити інші або продовжити вчинення кримінальних правопорушень. Зазначене свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладених обставин, враховуючи складну суспільно-політичну ситуацію в Україні на даний час, за умов проведення відповідними силовими підрозділами України бойових дій, направлених на оборону та деокупацію території України, небезпека вчинення підозрюваним вищезазначених дій носить підвищений характер, а відтак такі обставини вимагають більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, що також узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав викладених в ньому, просив клопотання задоволити.

Захисник підозрюваного просив прийняти законне та обгрунтоване рішення.

Заслухавши пояснення прокурора, захисника, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання та кримінального провадження, зважаючи на те, що слідством доведено наявність достатність підстав вважати, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування та суду, перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно зі ст.5. ч.1, п.f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Статтею 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Згідно зі ст.25 вказаної вище Конвенції для цілей цієї Конвенції термін постанова про утримання під вартою означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.

Тобто, вказані норми міжнародних договорів вказують на те, що у разі застосування правових норм, передбачених цими договорами у процесі екстрадиції особи необхідний відповідний документ про тримання особи під вартою, без будь яких альтернатив.

Частиною 1 ст.194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000074 від 22.03.2023, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.114 КК України.

19.05.2023 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.114 КК України. у відповідності до ст. ст. 135, 136, 278, глав 6, 11 КПК України, 19.05.2023 вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно положень ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до п.с ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема: c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Однією з підстав правомірного обмеження права на свободу й особисту недоторканність у кримінальному провадженні є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово тлумачив термін «обґрунтована підозра» і робив висновки про наявність чи відсутність такої у конкретних справах. Так, у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», ЄСПЛ вказує: Суд повторює, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення (див. рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182).

Європейський суд з прав людини також зазначав, що хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому, суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.

Слідчим суддею встановлено, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого правопорушення слідство мотивує зібраними доказами, а саме протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 31.03.2023, додатками №№1-7 до протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 31.03.2023, протоколом огляду інформації в мережі Інтернет від 11.04.2023, протоколом огляду інформації в мережі Інтернет від 19.04.2023, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.04.2023, протоколом огляду від 19.05.2023.

Слідчий суддя погоджується з тим, що перелічені вище докази вказують на те, що підозрюваний може бути причетний до інкримінованого правопорушення, а отже підозра на даному етапі слідства є достатнього та належно обґрунтованою, і на цій стадії вона є достатньою для вирішення питання обрання запобіжного заходу.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Положеннями ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з врахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

При вирішенні питання обрання запобіжного заходу підозрюваному слідчий суддя погоджується із доводами прокурора про те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Як вбачається із постанови слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області підполковника юстиції ОСОБА_5 від 24.05.2023 підозрюваного, громадянина РФ ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено у розшук, здійснення якого доручено співробітникам Надвірнянського РВ УСБ в Івано-Франківській області.

З клопотання вбачається, що на даний час ОСОБА_6 перебуває на території РФ, тобто на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, де переховується від органів досудового розслідування та суду.

В пункті 36 Рішення від 20.05.2010р., яке ухвалено у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Згідно з матеріалами клопотання, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Підозрюваний на даний час знаходиться на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором. Вказаний факт свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду. Зважаючи на те, що відбулося повномасштабневторгнення на територію України військових формувань російської федерації, у ОСОБА_6 можуть зберігатися об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Зазначене свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на волі має можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Підозрюваний, розуміючи невідворотність покарання, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності та може вчинити інші або продовжити вчинення кримінальних правопорушень. Зазначене свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у даному випадку не суперечить приписам п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, оскільки наведені дані про особу підозрюваного не гарантують запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням інших, більш м`яких запобіжних заходів, слідчим суддею на даному етапі не встановлено.

На підставі наведеного, слідчий суддя вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим в судовому засіданні, в порядку ст. 177 КПК України, а тому запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Окрім того слідчий суддя дійшла висновку, що підозрюваному слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Питання доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дії слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись вимогами статей 177, 178, 183, 186, 194, 196, 197, 207, 208, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИЛА :

Клопотання задоволити.

Обрати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 4 ст.197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Роз`яснити, що згідно положень ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 та слідчого відділу Управління СБ України в Івано-Франківській області підполковника юстиції ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 29травня 2023 року.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1

.