Код суду 233 Справа № 233/451/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області обвинувальний акт і угоду про визнання винуватості по кримінальному провадженню (внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000521 від 10 грудня 2021 року) за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Красногорівка Мар`їнського району Донецької області, громадянки України, із середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої 16 вересня 2021 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, яке відбуто,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, -

в с т а н о в и в :

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

21 жовтня 2021 року з Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області до Краматорського районного відділу №1 фiлiї Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області надійшла на виконання копія вироку суду стосовно ОСОБА_5 . Цього ж дня, засуджену було поставлено на облік та викликано до уповноваженого органу з питань пробації.

21 жовтня 2021 року засуджена ОСОБА_5 в Краматорському районному відділі №1 фiлiї Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області була ознайомлена з порядком відбування покарання у виді громадських робіт, передбаченим ст.36 Кримінально-виконавчого кодексу України, умовами відбування покарання у виді громадських робіт, які передбачені ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України, про що нею була заповнена пiдписка, під підпис роз`яснені приписи ч.3 ст.40 Кримінально-виконавчого кодексу України щодо ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, відповідно до п.1 ст.40 Кримінально-виконавчого кодексу України під розписку попереджена про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

21 жовтня 2021 року ОСОБА_5 отримала направлення до КП «Об`єднання парків та кінотеатрів Костянтинівської міської ради» для відбуття покарання, призначеного вироком суду, згідно якого ОСОБА_5 повинна була приступити до відбування покарання з 22 жовтня 2021 року. У цей же день ОСОБА_5 надано виклик до відділу пробації на 27 жовтня 2021 року, про що вона заповнила корінець виклику власноруч.

Наказом директора КП «Об`єднання парків та кінотеатрів Костянтинівської міської ради» від 21 жовтня 2021 № 92 ОСОБА_5 визначено вид робіт з благоустрою (прибирання) території на об`єктах підприємства, та складено графік виходу на громадські роботи. Згідно з наказом засуджена до відбування покарання повинна була приступити з 22 жовтня 2021 року, а приступила 25 жовтня 2021 року.

Згідно до табелю виходу на роботу КП «Об`єднання парків та кінотеатрів Костянтинівської міської ради» розрахованого на грудень 2021 року засуджена ОСОБА_5 до відбування призначеного їй покарання у виді громадських робіт з 22 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року не приступила.

31 грудня 2021 року засуджена ОСОБА_5 з`явилась до відділу пробації, та у поясненні зазначила, що вона не приступила до відбуття покарання в виді громадських робіт з 22 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року, у зв`язку з поганим самопочуттям, про те до медичних закладів не зверталась. Документи, що підтверджують її непрацездатність, відсутні, тобто без поважних причин. З ОСОБА_5 проведено профілактичну бесіду та було винесено перше застереження у виді письмового попередження згідно ст. 40 ч. 1 КВК про те, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання вона може бути притягнута до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 389 КК України.

Згідно до табелю виходу на роботу КП «Об`єднання парків та кінотеатрів Костянтинівської міської ради» розрахованого на січень 2022 року, засуджена ОСОБА_5 до відбування призначеного їй покарання у виді громадських робіт з 04 січня 2022 року по 26 січня 2022 року не приступила.

14 січня 2022 року засуджена ОСОБА_5 з`явилась до відділу пробації, та у поясненні зазначила, що вона не приступила до відбуття покарання у виді громадських робіт з 04 січня 2022 року по 14 січня 2022 року, у зв`язку з поганим самопочуттям, про те до медичних закладів не зверталась. Документи що підтверджують її непрацездатність відсутні, тобто без поважних причин. З ОСОБА_5 проведено профілактичну бесіду та було винесено друге застереження у виді письмового попередження згідно ст. 40 ч. 1 КВК про те, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання вона може бути притягнута до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України.

26 січня 2022 року засуджена ОСОБА_5 з`явилась до відділу пробації, та у поясненні зазначила, що вона не приступила до відбуття покарання у виді громадських робіт з 14 січня 2022 року по 26 січня 2022 року, у зв`язку з поганим самопочуттям, про те до медичних закладів не зверталась. Документи що підтверджують її непрацездатність відсутні, тобто без поважних причин. З ОСОБА_5 проведено профілактичну бесіду та було винесено третє застереження у виді письмового попередження згідно ст. 40 ч. 1 КВК про те, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання вона може бути притягнута до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України.

Засуджена ОСОБА_5 порушила вимоги ч. 3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України «невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, а також допущення більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця, поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або алкогольного сп`яніння.»

Таким чином, ОСОБА_5 діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, допускала пропуски виконання громадських робіт без поважних причин в КП «Об`єднання паркiв та кінотеатрів Костянтинівської міської ради», виправдувальних документів не надала, тим самим ухилялась від відбування покарання у виді громадських робіт, до яких вона була засуджена вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2021 року.

Станом на 26 січня 2022 року ОСОБА_5 відробила 80 (вісімдесят) години, невідбутий строк громадських робіт становив 120 (сто двадцять) годин.

Своїми умисними діями, що виразилися в умисному ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 389 КК України

31 січня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України.

26 червня 2023 року між прокурором Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000528 від 10 грудня 2021 року, та обвинуваченою ОСОБА_6 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою ОСОБА_5 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, а саме в умисному ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт. Сторони узгодили покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком.

При цьому ОСОБА_5 , якій роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, дала згоду на його призначення.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просила угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні просила вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, в обсязі підозри, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Обвинувачена ОСОБА_5 беззастережно визнала свою винуватість у зазначеному діянні; також вказаною угодою визначено покарання, яке повинна понести обвинувачена у виді обмеження волі строком на 1 рік із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнала себе винуватою, згідно із ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, від якого потерпілих немає.

Також судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 472 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом; їй роз`яснені наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а саме: пропонується у межах встановлених в санкції частини статі Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, а також обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття.

Обвинувачена ОСОБА_5 раніше судима; за місцем проживання характеризується посередньо; на обліку у лікаря психіатра не перебуває; під наглядом у лікаря нарколога не знаходиться; у скоєному щиро розкаялася.

Враховуючи, що угода про визнання винуватості була укладена обвинуваченою добровільно, відповідає закону і не порушує права, свободи, інтереси сторін та інших осіб, форма та зміст угоди відповідає вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди і призначення обвинуваченій узгодженого сторонами покарання, яке відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Цивільний позов не пред`являвся.

Речових доказів по справі немає.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченої ОСОБА_5 в ході досудового розслідування не обирався. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило.

Керуючись ст.ст. 100, 314, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, -

у х в а л и в :

Угоду про визнання винуватості, що укладена 26 червня 2023 року між прокурором Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України та призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 26 червня 2023 року покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обов`язок нагляду за засудженою ОСОБА_5 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченій ОСОБА_5 не обирати.

Цивільний позов не заявлено.

Речових доказів по справі немає.

Процесуальні витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку після його проголошення вручити засудженій, захиснику та прокурору.

Суддя