Справа № 638/3848/23
Провадження № 1-кп/638/1184/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора - ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за №0000223 від 26.02.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізюм Харківської області, українця, громадянина України, працюючого ФОП, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він 25.02.2023, приблизно о 18.50 годин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та чинного страхового полісу про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто з порушенням вимог п. 2.1 а), ґ) та п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, керував автомобілем «NISSAN PRIMASTAR», р.н. НОМЕР_1 та рухався по проїжджій частині вул. Суходольської у м. Ізюм Харківської області, зі сторони вул. Генерала Кульчицького у напрямку вул. Європейської.

Під час руху по вказаній вулиці, в районі залізобетонної електроопори № 31, ОСОБА_10 , діючи необережно, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , які рухалися попереду нього в попутному з ним напрямку, яких він об`єктивно міг виявити, не вжив заходів до зниження швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу та скоїв наїзд на вказаних пішоходів, чим грубо порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної події 25.02.2022 пішохід ОСОБА_12 від отриманих травм загинув на місці дорожньо-транспортної події. Згідно висновку судово-медичної експертизи №151/23 від 17.03.2022 смерть ОСОБА_12 настала від тупої сукупної травми тіла - переломів хребта, ребер з ушкодженням стовбура головного мозку, печінки, легень.

Крім того, пішохід ОСОБА_6 внаслідок дорожньо-транспортної події отримав наступні тілесні ушкодження: закритий осколковий перелом лівого наколінника зі зміщенням, які згідно висновку експерта № 12-14/209-А/23 від 24.04.2023, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Після чого, ОСОБА_10 , в порушення вимог п.п. 2.10 а), б), в), г), д), е) Правил дорожнього руху України, нехтуючи моральними і правовими нормами та усвідомлюючи, що в результаті наїзду на потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_6 останні знаходилися в небезпечному для життя стані і були позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження та що він сам своїми діями поставив потерпілих у небезпечний для життя стан, не зупинився та поїхав з місця дорожньо-транспортної пригоди, залишивши потерпілих в небезпеці без будь-якої допомоги, а саме ОСОБА_12 на проїзній частині, а ОСОБА_6 на правому узбіччі по напрямку руху його автомобілю.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, пояснив, що 25.02.2023 року у темний час доби він рухався по вул.Суходольська у м.Ізюм, зі швидкістю 40-50 км/год. Повертався додому після поминок, де вживав алкогольні напої. Рухаючись по уклону дороги дивився у дзеркало заднього виду,не встежив за дорожньою обстановкою та невчасно помітив потерпілих, з якими зіткнення уникнути не вдалось, внаслідок чого збив , як він вважав, одного потерпілого, заціпивши його правим крилом автомобілю «NISSAN PRIMASTAR», р.н. НОМЕР_1 . Після події ДТП на місці події не зупинився та в подальшому був зупинений патрульним автомобілем після ввімкнення ним проблискового сигналу. На місце ДТП не повертався внаслідок шокового стану. Вину в вчиненому визнав в повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому.

Під час судового розгляду судом було визнано недоцільним дослідження усіх доказів у справі стосовно фактичних обставин справи, викладених у обвинувальному акті, оскільки вони ніким не оспорюються, обвинуваченим ОСОБА_10 повністю визнається вина та фактичні обставини справи, а сторони кримінального провадження не заперечували проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України. При цьому суд з`ясував, що учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих фактичних обставин справи, переконався у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд дійшов висновку про доведеність, в межах пред`явленого обвинувачення, винуватості ОСОБА_10 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого і кваліфікує його дії за ч.3 ст.286-1 КК України, а також в завідомому залишенні без допомоги осіб, які перебувають в небезпечному для життя стані і позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, у разі, коли він сам поставив потерпілих в небезпечний для життя стан і кваліфікує його дії за ч.1 ст.135 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, характеристику його особистості, яка полягає в тому, що він одружений, має на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Обставинами, які пом`якшують покарання для обвинуваченого ОСОБА_10 суд визнає його щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання для обвинуваченого ОСОБА_10 судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст.65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових злочинів, а також враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідки, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання для обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 покарання за ч.3 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, за ч.1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі, із врахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, визначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Слід зазначити,що відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому судом також враховано положення п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що "призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів".

Зважаючи на викладене вище суд вважає, що визначене покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження нових злочинів, а тому його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 20000 грн. та моральної шкоди у розмірі 1500000 грн. У обґрунтування позову зазначає, що ним сплачувалися борги за дядька ОСОБА_12 після його загибелі, та йому завдано тривалих душевних страждань через втрату близького родича.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , суд керується положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а також положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України, у відповідності до якої моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Тому шкоду, завдану потерпілому повинен відшкодувати обвинувачений ОСОБА_10 , який вчинив злочини, в результаті яких і виникла у потерпілого шкода, вина обвинуваченого повністю доведена. Оскільки ОСОБА_7 є племінником загиблого ОСОБА_12 , він відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого.

Стороною захисту зазначено про часткове визнання позову в частині їх доведеності у сумі меншій за визначені позовні вимоги.

Звертаючись з позовом про відшкодування моральної шкоди, потерпілий визначив розмір матеріальної та моральної шкоди, завданої йому у розмірі 20000 грн. та 1500000 грн. відповідно.

Оскільки потерпілим не надано жодного документу на підтвердження сплати ним боргів за його дядька ОСОБА_12 у сумі 20000 грн., суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про відшкодування матеральної шкоди за їх недоведеністю.

В той же час, враховуючи суб`єктивне ставлення потерпілого до передчасної втрати дядька, до свого життя після його смерті через порушення нормальних життєвих зв`язків, та адекватне уявлення про його психічні страждання, з урахуванням відсутності чітких критеріїв майнового виразу душевного болю, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає, що потерпілому завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у постійному стані стресу, що має триваючий характер. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної шкоди, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності і враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілого 300000 грн. у відшкодування завданої йому моральної шкоди.

При цьому, суд враховує висновок ВП ВС від 16 грудня 2020 року №752/17832/14-ц (14-538цс19), що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

На переконання суду такий розмір моральної шкоди, з урахування глибини страждань, а також того, що негативні наслідки вчиненого обвинуваченим злочину мають незворотній характер, не може вважатися завищеним або надмірним.

Судові витрати, які складаються з витрат на проведення експертиз, суд вважає за необхідне стягнути зі ОСОБА_10 на користь Держави.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26.02.2023 по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України та призначити покарання:

-за ч.3 ст.286-1 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 7 (сім) років;

-за ч.1 ст.135 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_10 за сукупністю кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 7 (сім) років.

Міру запобіжного заходу у вигляд і тримання під вартою, обрану відносно ОСОБА_10 , продовжити до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 26.02.2023 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26.02.2023 по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 , про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 300000 (триста тисяч) гривень у відшкодування завданої йому моральної шкоди.

В інший частині позовних вимог- відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в доход держави, судові витрати :

- за проведення експертизи №СЕ-19/121-23/5304-ІТ від 07.04.2023 у сумі 1132,68 грн. в дохід Держави;

- за проведення експертизи №СЕ-19/121-23/5301-ІТ від 06.04.2023 у сумі 1132,68 грн. в дохід Держави;

- за проведення експертизи №СЕ-19/121-23/5300-ІТ від 05.04.2023 у сумі 1132,68 грн. в дохід Держави;

- за проведення експертизи №СЕ-19/121-23/6958-ІТ від 18.04.2023 у сумі 1434,00 грн. в дохід Держави;

- за проведення експертизи №СЕ-19/121-23/6957-ІТ від 17.04.2023 у сумі 1434, грн. в дохід Держави;

- за проведення експертизи №СЕ-19/121-23/6956-ІТ від 14.04.2023 у сумі 1434,00 грн. в дохід Держави;

- за проведення експертизи №СЕ-19/121-23/6955-ІТ від 13.04.2023 у сумі 1434,00 грн. в дохід Держави;

Скасувати арешт, накладений відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 27.02.2023 на автомобіль «NISSAN PRIMASTAR», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 .

Скасувати арешт, накладений відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 27.02.2023 на наступне майно: тачку металеву «Кравчучка»; лівий кросівок «SALOMON» сірого кольору; тачку металеву велику двоколісну; змив з рульового колеса автомобілю, здійснений на відповідний носій; змив з важеля коробки перемикання передач, здійснений на відповідний носій, яке зберігається у відділі розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Маяковського,22.

Речові докази по справі:

-Автомобіль «NISSAN PRIMASTAR», р.н. НОМЕР_1 , який зберігається на території при Ізюмському РУП ГУНП в Харківській області, за адресою: пл.Садова, б. 18/75, м.Ізюм- повернути власнику ОСОБА_10

-тачку металеву «Кравчучка»; лівий кросівок «SALOMON» сірого кольору; тачку металеву велику двоколісну - повернути власникам.

-змив з рульового колеса автомобілю, здійснений на відповідний носій; змив з важеля коробки перемикання передач, здійснений на відповідний носій- знищити.

-медичну карту стаціонарного хворого №878/46 та лазерний диск DVD-R з заводським номером CMDR47G-CFMWM03- 5001 5 1ВВ611 на ОСОБА_6 ; та збережені в нам яті диску 5 електронних файлів - рентген-знімків на ОСОБА_6 з наступними назвами: «9792 ОСОБА_6 і97406100»,«9793 ОСОБА_6 9740610-0», «9793 ОСОБА_6 19740610-1»,«9794 ОСОБА_6 НОМЕР_2 »,« 9794 ОСОБА_6 9740610 1» -залишити в матеріалах справи.

-зразок крові та слини на марлі ОСОБА_10 , а також зразок крові останнього, який в нього відбирали в наркологічному закладі 26.02.2023, поміщений до скляного флакону - визнати речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000223 - знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк з дня отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1