Справа № 450/1357/17
Провадження № 11-кп/811/167/23 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря: ОСОБА_4 ,

обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 28 лютого 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 28 лютого 2023 року Клопотання прокурора задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Львова, громадянину України, українцю, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 28 лютого 2023 року по 28 квітня 2023 року включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Чернівці, громадянину України, українцю, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 28 лютого 2023 року по 28 квітня 2023 року включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Ленінград (СРСР), громадянину російської федерації, росіянину, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 28 лютого 2023 року по 28 квітня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та клопотання захисника ОСОБА_7 , про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або заставу - відмовлено.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання - відмовлено.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання - відмовлено.

Судове рішення мотивоване, тим, що є підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на співучасників інкримінованого злочину, свідків, потерпілих, тому суд дійшов висновку, що слід продовжити строк тримання під вартою. Застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту або застави не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених

Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить: оскаржувану ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт з перебуванням по місцю проживання його сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 , або ж на заставу в розмірі 450 мінімальних заробітних плат, визначену ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.02.2017 у справі №467/5626/16-к провадження №11-сс/783/73/17; витребувати для безпосереднього дослідження, копію технічного запису судового засідання від 28.02.2023 зробленого за допомогою технічного засобу та матеріали клопотання прокурора про продовження строку запобіжного разом із клопотанням ОСОБА_11 про зміну йому запобіжного заходу; повторно дослідити докази надані стороною захисту до клопотання про зміну запобіжного заходу та саме клопотання, оскільки вони не були досліджені судом першої інстанції та докази надані до апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду під час розгляду клопотання прокурора та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке полягає у триманні його під вартою внаслідок непередбаченого процесуальним законом судового рішення, розгляду справи незаконним складом суду, та невідповідність висновків фактичним обставинам.

Вказує, що з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, пройшло вже понад шість років, відтак виправдовувати подальше тримання під вартою, лише можливістю призначення суворої міри покарання, є неприпустимо, отже даний ризик повністю відсутній.

Стверджує, що всі свідки допитані в судовому засіданні, ризик знищення документів чи речей, які мають істотне значення для справи, також відсутній, через те, що докази сторони обвинувачення повністю досліджені в судовому засіданні; ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, також відсутній.

Зазначає, що має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання у місті Києві, перебуває в цивільному шлюбі, є батьком малолітньої дитини.

Вважає, що його тримання під вартою вже понад 6 років і п`ять місяців є незаконним, що свідчить про склад кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 371 KK України (завідомо незаконне тримання під вартою) та ст. 382 КК України (умисне невиконання судового рішення), оскільки ухвалою Львівського апеляційного суду від 02 лютого 2017 року ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, в розмірі 450 мінімальних заробітних плат, що становить 1 400 000 грн., застава була внесена, проте у рішенні про повернення застави Шевченківський районний суд м.Львова суд зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 звільнений з-під варти не був, йому щоразу судом продовжується запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, і кошти продовжують залишатися на поточному рахунку Апеляційного суду Львівської області.

Звертає увагу, що внаслідок тривалого тримання під вартою, його стан здоров`я різко погіршився, і потребує невідкладного (ургентного) операційного втручання.

Повідомляє, що зневірившись у вітчизняну судову справедливість та судовий контроль, щодо тривалого тримання під вартою, ним було подано заяву до Європейського суду з прав людини.

Вказує, що кваліфікація злочину є неправильною, оскільки з обвинувального акту відносно ОСОБА_5 , фактично стверджується про стадії готування та замаху на вчинення злочину.

Судове рішення також оскаржила захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_6 з тримання під вартою на особисте зобов`язання поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені КПК України, та відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_12 .

Вважає, що оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам законодавства, вбачається невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою більш як 6 років тому. Ризики, які прокурор вказував як підставу для обрання та неодноразового продовження запобіжного заходу є абсолютно незмінні протягом тривалого часу.

Вважає, що з врахуванням тривалості розгляду справи вбачається неправомірним втручання у право на свободу лише з врахуванням тяжкості пред`явлених обвинувачень та суворості можливого покарання.

Вказує, що з огляду на велику кількості доказів сторони захисту, які ще не досліджені, перспектива завершення судового розгляду у найближчий час відсутня, а продовження перебування ОСОБА_6 під вартою вказує на фактичне відбуття ним покарання без винесеного вироку судом. Такі діяння призводять до порушення принципу верховенства права, передбаченого ст. 8 Конституції України.

Вважає безпідставним неврахування судом бажання ОСОБА_6 взяти участь у супротиві збройній агресії РФ, які підтверджуються заявою про відмову від громадянства РФ, поданими документами на підтвердження наявності бойового досвіду, зокрема і на території України.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що досліджено усі докази сторони обвинувачення, проте не доведено поза розумним сумнівом обставин, викладених в обвинувальному акті та які б вказували на правильність правової кваліфікації діянь ОСОБА_6 .

На думку захисника, судом першої інстанції не було враховано практику Європейського суду з прав людини та не змінено запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання незважаючи на тривале перебування обвинуваченого під вартою, втрату актуальності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України на які посилається прокурор та враховуючи суспільну необхідність у захисті територіальної цілісності України, що на даний час є найпріорітетнішим аспектом який має враховувати суд.

10 березня 2023 року надійшли доповнення до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .

Окрім зазначеного в апеляційній скарзі, у доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст.370 КПК України з підстав того, що судом строк тримання під вартою протягом шестидесяти днів, встановлювався не з дати винесення нової ухвали, а з дати закінчення строку тримання під вартою визначеної попередньою ухвалою, не зважаючи на посилання сторони захисту щодо необхідності виконання вимог, передбачених ч.1 ст.197 та ч.3 ст. 115 КПК України та роз`яснення Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 "Про узагальнення судової практики щодо тримання під вартою".

Стверджує, що за результатами постановления незаконних ухвал ОСОБА_13 кожен раз утримувався під вартою всупереч вимог, передбачених ч.1 ст. 197 КПК України понад 60 днів.

Зазначає, що факт незаконності дій Шевченківського районного суду м.Львова, щодо неправильного обрахування порядку та строків міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, встановлено Львівським апеляційним судом в ухвалах від 13.12.2021 та 21.01.2022.

Вважає, що у зв`язку з незаконністю обрахунку строку продовженої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в період з 04.05.2017 р. по 20.12.2021 р. на підставі ухвал постановлених колегією суддів Шевченківського районного суду м.Львова у даній справі, у зазначений період часу, ОСОБА_5 незаконно утримувався під вартою 83 дні (таблиця розрахунку додається).

На думку апелянта, з моменту виявлення помилки за результатом якої ОСОБА_5 незаконно утримувався під вартою 83 дні, продовження такого строку тримання під вартою є незаконним.

Наголошує, що тримання під вартою за відсутності доказів причетності ОСОБА_5 до інкримінованих злочинів є прямим доказом незаконності дій прокурора та суду спрямованих на утримання обвинуваченого під вартою у будь-який спосіб, у тому числі незаконний, без наявності для цього доказів, відсутності ризиків та нічим непідтверджених припущень суду.

Вказує, що в оскаржуваній ухвалі судом не мотивовано підстави відхилення доводів захисника про те, що незаконне утримання під вартою обвинуваченого не дає підстави продовжувати строк тримання під вартою.

23 травня 2023 року на адресу Львівського апеляційного суду надішли клопотання від прокурора ОСОБА_12 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 про розгляд апеляційних скарг без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію сторін кримінального провадження, а саме обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підтримку поданих апеляційних скарг, а також адвоката ОСОБА_7 , які підтримав подані апеляційні скарги, перевіривши матеріали апеляційних скарг та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно із положеннями статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження № 450/1357/17, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 - п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15 - п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27 - ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.

Під час досудового розслідування 26 вересня 2016 року затримано ОСОБА_6 , а 27 вересня 2016 року затримано ОСОБА_5 , в подальшому до вказаних осіб слідчим суддею було застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.

У ході підготовчого судового засідання ухвалою колегії суддів Шевченківського районного суду м. Львова від 24 травня 2017 року обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою. В подальшому такі неодноразово продовжувались судом, востаннє ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 28 лютого 2023 року.

Розглянувши заявлене в межах провадження клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився із доводами останнього та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , колегія суддів суду першої інстанції належно дослідила обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшла висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання вказаних осіб під вартою.

Так з матеріалів контрольного провадження вбачається, що суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням тяжкості злочинів, інкримінованих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та даних про особи обвинувачених, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив останнім запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, судом першої інстанції враховано особи обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , стан їх здоров`я, сімейний стан та соціальні зв`язки.

З висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою погоджується і колегія суддів, оскільки прокурор в суді довів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а суд дослідив та належним чином оцінив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу та вважає, що застосування до обвинувачених запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.

Доводи апелянтів щодо необґрунтованості ухвали є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особи обвинувачених, а також мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас апеляційний суд звертає увагу, що питання встановлення фактичних обставин вчинення злочинів, доведеності вини обвинувачених, про які зазначають апелянти у своїх апеляційних скаргах, підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо неможливості продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у межах підготовчого судового засідання, колегія суддів вважає їх такими, що не обґрунтовують апеляційні вимоги, оскільки вони стосуються законності іншого процесуального рішення, яке не є предметом даного апеляційного розгляду.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про міцність соціальних зв`язків та сімейний стан останнього не спростовують викладених в ухвалі висновків суду і не дають переконання у тому, що зазначені соціальні фактори справлять стримуючу дію й забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Позиція адвоката ОСОБА_8 в частині того, що іншим обвинуваченим у даному кримінальному провадженні ОСОБА_14 та ОСОБА_15 змінено запобіжні заходи на особисте зобов`язання, не заслуговують на увагу, оскільки зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід здійснюється щодо кожного обвинуваченого індивідуально, з урахуванням можливих ризиків, що несе у собі така зміна, при цьому враховується особа обвинуваченого та його ставлення як до вчиненого, так і до його наслідків.

Щодо інших доводів, які зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема, про порушення судом вимог ч.2 ст. 319 та ст. 320 КПК України та того, що визначення судової колегії та головуючої у справі відбулось з порушенням автоматизованої системи розподілу, то такі позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу.

Більше того, ч.2 ст. 422-1 КПК України, передбачено вичерпний перелік документів, які можуть бути витребувані суддею-доповідачем з суду першої інстанції у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, зокрема в даному випадку ухвала про продовження строку тримання під вартою та клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Враховуючи викладене та фактичні обставини кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є виправданим на даному етапі судового розгляду кримінального провадження.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотань прокурора, зазначені апелянтами у поданих до суду апеляційних скаргах, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3