Справа №705/1548/22
1-кп/705/610/23
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

04.09.2023 м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 16.07.2021, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, про повернення обвинувального акта прокурору,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. У клопотанні зазначила, що при кваліфікації дій за ч. 2 ст. 286 КК України орган досудового розслідування мав обов`язково врахувати, що об`єктивна сторона інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння; суспільно небезпечні наслідки; причинний зв`язок між діями і наслідками. У випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв, наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діями (порушенням безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен з водіїв, того, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку. Однак у процесі проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні відповідні вимоги чинного законодавства України грубо проігноровані і це призвело до порушення права на захист обвинуваченої, що підтверджується змістом обвинувального акту. На користь висновку про необґрунтованість пред`явленого обвинувачення та невідповідність обвинувального акту та додатків до нього вимогам КПК України, який є процесуальним документом, складеним стороною обвинувачення, в якому стверджується про наявність винуватості у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 злочину, захисник просила суд врахувати порушення стороною обвинувачення вимоги щодо встановлення в повному обсязі усіх обставин, що підлягають доказуванню, про що беззаперечно свідчить зміст обвинувального акту, який не містить викладу усіх обставин, які би мали бути встановлені стороною обвинувачення, тобто фактичних обставин вчинення інкримінованого обвинуваченій кримінального карного діяння, що є порушенням гарантованої Конституцією України, Конвенцією про захист прав і основоположних свобод людини 150 року, КПК України презумпції невинуватості особи. Також в порушення п. 5 ч. 2 ст. 191 КПК України в обвинувальному акті не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення в залежності від особливостей об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого обвинуваченій складу злочину за ч. 2 ст. 286 КК України. З огляду на вимоги п. 7 ч. 2 ст. 191 КПК України обвинувальний акт не містить посилання на розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням і порядок її встановлення (визначення). Однак відповідні дані в обвинувальному акті не відображені. Як і в реєстрі відсутня інформація про підстави набуття потерпілим відповідного статусу, а якщо він його не набув, то які підстави були у прокурора вказувати в обвинувальному акті «Анкетні відомості потерпілого», якщо він допитувався в якості свідка і подав слідчому відповідну заяву, яка взагалі не відображена в реєстрі. Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Реєстр матеріалів досудового розслідування не містить такої інформації. В порушення вимог ст. 109, ст. 291 КПК України у долученому до обвинувального акту в даному кримінальному реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені всі процесуальні рішення та реквізити всіх процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування. Після 03.03.2023 матеріали справи містять ряд процесуальних рішень п.п. 32-36 реєстру, які не відкриті стороні захисту. В реєстрі не в повному обсязі зазначені процесуальні дії, проведені в ході досудового розслідування і в послідуючому, не зазначені реквізити процесуальних дій. В реєстрі не в кожній графі зазначений процесуальний статус та прізвища осіб, з якими проводились відповідні процесуальні дії та вилучені за результатом їх проведення об`єкти, зокрема транспортні засоби. Фактично перелік проведених в ході досудового розслідування процесуальних дій у деяких графах реєстру зводиться до неповного суб`єктивного та вибіркового опису матеріалів кримінального провадження автором без посилання на відповідні аркуші матеріалів справи. Одночасно, реєстр матеріалі досудового розслідування не містить інформації з якої захист і суд могли би зробити висновок про забезпечення під час досудового розслідування обвинуваченим права на захист.

Обвинувачена ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні підтримала клопотання свого захисника та просила суд повернути обвинувальний акт прокурору.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору. Зазначив, що вважає клопотання необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, вказав, що з підстав, на які вказує захисник, з підготовчого судового засідання обвинувальний акт не може бути повернутий прокурору.

Суд, вислухавши клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору, думку обвинуваченої та прокурора, аналізуючи доводи захисника стосовно наявності підстав для повернення обвинувального акту прокурору та вирішуючи питання щодо їх обґрунтованості, дійшов таких висновків.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вимоги до обвинувального акту визначені у частинах 1-3 статті 291 КПК України, в яких зазначено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України визначено, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься і поняття розумних строків, яке відповідно до ч. 5 ст. 28 КПК України передбачає, що кожен має право, щоб обвинувачення відносно нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляхом формулювання офіційного обвинувачення.

Обвинувачення, як зазначено в п. 13 ст. 3 КПК України, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи із суті даної норми закону, має відображатись в обвинувальному акті відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Згідно з висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 у справі № 5-328кс16, аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає, зокрема, обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення. Верховний Суд України в своєму рішенні зазначив про те, що під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Вивченням тексту обвинувального акту встановлено, що у ньому наявні всі складові та реквізити, визначені частинами 1-3 статті 291 КПК України, у тому числі формулювання обвинувачення та виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, на відсутність яких вказується у клопотанні. Питання відповідності обставин, які мали місце в дійсності, пред`явленому особі обвинуваченню суд позбавлений можливості оцінювати під час підготовчого судового засідання, оскільки на цій стадії не досліджують докази, якими сторона обвинувачення повинна підтвердити обґрунтованість висунутого особі обвинувачення. Тому доводи сторони захисту про наявність недоліків обвинувального акта, що перешкоджають об`єктивному розгляду справи та порушують вимоги закону і позбавляють суд можливості призначити кримінальне провадження до розгляду, є безпідставними.

Крім того, сторона захисту не позбавлена можливості під час судового розгляду спростовувати доводи сторони обвинувачення, у тому числі з наданням доказів, якщо вони відкриті у встановленому законом порядку іншій стороні.

Інші ж доводи сторони захисту щодо невідповідності обвинувального акту ст. 291 КПК України зводяться до надання на стадії підготовчого судового засідання оцінки доказам у кримінальному провадженні на підтвердження вини або невинуватості обвинуваченої.

Що ж до інших доводів сторони захисту, то суд зазначає таке.

Для кваліфікації злочину за ст. 286 КК України обов`язковою є наявність потерпілого. Це випливає не лише з логічного тлумачення складу порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, що спричиняє наслідки у вигляді завдання середньої тяжкості й тяжких тілесних ушкоджень, настання смерті тощо.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 2 ст. 55 КПК України встановлено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Таким чином, зазначеною нормою визначений виключний перелік осіб, які можуть бути потерпілими фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

При цьому, ч. 1 та ч. 2 ст. 55 КПК України слід розглядати виключно в їх взаємозв`язку, та у взаємозв`язку з ч. 7 ст. 55 КПК України, відповідно до якої якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок. Положення цієї частини не поширюються на провадження, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення).

Якщо у злочині за ст. 286 КК України особі завдано шкоду у вигляді тілесного ушкодження середньої тяжкості, тяжкого тілесного ушкодження або заподіяно смерть, то вона в будь-якому разі є потерпілою в кримінально-правовому та кримінальному процесуальному значенні. Тобто, факту завдання шкоди достатньо для того, щоб вважати особу потерпілою, незалежно від її особистої позиції (особа може не вважати себе потерпілою).

За таких обставин, суд не бере до уваги доводи сторони захисту про те, що в даному кримінальному провадженні відсутня потерпіла сторона.

Також у клопотанні про повернення обвинувального акту прокурору захисник посилається на недоліки Реєстру матеріалів досудового розслідування.

Суд вважає, що порушення при складанні Реєстру матеріалів досудового розслідування, якщо вони навіть і мали місце, не можуть слугувати підставою для повернення обвинувального акту, оскільки Реєстр являється лише додатком до обвинувального акту, а закон передбачає можливість повернення обвинувального акту прокурору, якщо сам обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України. Обвинувальний акт може бути повернутий лише якщо такий реєстр до обвинувального акту не додано. Крім того, суд позбавлений можливості у підготовчому судовому засіданні перевірити відповідність його змісту фактичним процесуальним діям і рішенням.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вказані захисником у клопотанні обставини та доводи не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта, а тому в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акта прокурору слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1