ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/2261/23 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/769/23 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2 Категорія: ч.4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, з участю потерпілого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Московського районного суду м. Харкова від 12 04 2023 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, раніше судимого вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.01.2012 року за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, 06.10.2016 року умовно-достроково звільнено з Диканевської ВК Харківської області №12 за постановою Червонозаводського суду м. Харкова з не відбутим строком 1 рік 7 місяців 21день, вироком Київського районного суду м. Полтави від 13.01.2023 року за ч. 2 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (штраф сплачено 10.04.2023 р.), зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки та покладенням на нього, відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Зазначеним вироком встановлено, що в період часу приблизно з 05.01.2023 року по 08.01.2023 року, точного часу не встановлено, в період дії в Україні воєнного стану, ОСОБА_7 знаходився у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де тимчасово мешкав, де помітив телевізор марки «Samsung», діагональ екрана 32 дюйми, модель «TV LCD 32 Samsung LE32D550K1WXUA», та мікрохвильову піч марки «LG» модель «MS 2349 Н», після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаного майна, належного ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав телевізор марки «Samsung», діагональ екрана 32 дюйми, модель «TV LCD 32 Samsung LE32D550K1WXUA» вартістю 2908 грн. 00 коп., та мікрохвильову піч марки «LG» модель «MS 2349 Н» вартістю 2280 грн. 00 коп. Після чого разом із викраденим майном залишив місце вчинення злочину, привласнивши його та розпорядився ним у подальшому на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 5188 грн. 00 коп.
Вказані дії обвинуваченого суд кваліфікував за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з прийнятим судом рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 обрати покарання у виді 5 років позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог посилається на неврахування судом відомостей стосовно особи засудженого та характер вчинених ним дій, зокрема те, що він не працює, тобто не займається суспільно корисною працею, у нього відсутні визначені джерела доходу, а протиправне заволодіння майном потерпілих фактично було суттєвим джерелом його доходів. Крім того, в нього відсутня родина, тобто він фактично не пов`язаний з соціальними інститутами, які б могли сприяти його перевихованню без ізоляції від суспільства. ОСОБА_7 раніше був судимий, в тому числі і за вчинення тяжкого злочину проти власності із застосуванням насильства, небезпечного для життя, тривалий час перебував у місцях позбавлення волі. Крім того, він не відшкодував завдані потерпілому збитки.
У зв`язку з вищевикладеним, прокурор вважає, що покарання, не пов`язане із ізоляцією від суспільства, не може стати на заваді вчинення ним нових злочинів, а тому, вважає недоцільним застосування відносно ОСОБА_7 ст. 75 КК України, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням.
Позиції учасників апеляційного провадження.
Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.
Обвинувачений заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Потерпілий покладався на думку суду.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та потерпілого перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Дії обвинуваченого відповідають кваліфікації за інкримінованим йому злочином, а висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.
Сам обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, пояснивши про обставини вчиненого, як зазначено в обвинувальному акті та у вироку суду.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено. Разом з цим, перевіряючи вирок в межах апеляційної скарги прокурора. щодо правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів виходить з положень ст.65 КК України і вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу винного, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання, і відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, призначивши покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України та, дотримуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання.
Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини за яким вчинений злочин, особу винного, який не працює, раніше судимий вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.01.2012 року за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, 06.10.2016 року умовно-достроково звільнено з Диканевської ВК Харківської області №12 за постановою Червонозаводського суду м. Харкова з не відбутим строком 1 рік 7 місяців 21день, вироком Київського районного суду м. Полтави від 13.01.2023 року за ч. 2 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (штраф сплачено 10.04.2023 р.), має постійне місце проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, зокрема його щире каяття, суд вважав, що його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства, застосувавши до обвинуваченого ст. 75 КК України і звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Слід зазначити, що під час апеляційного розгляду прокурор не оспорював ці відомості про особу обвинуваченого.
Апеляційні доводи прокурора про зайву м`якість призначеного покарання, внаслідок звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, за вчинення тяжкого злочину, і пов`язане з цим апеляційне прохання щодо прийняти нового рішення в цій частині судом апеляційної інстанції, на думку колегії суддів - є безпідставними, оскільки згідно відомостей кримінального провадження та поданої апеляційної скарги, об`єктивно відсутні обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання без застосування положень ст.75 КК України лише внаслідок характеру вчинених ним дій та мотивів вчинення ним кримінального правопорушення, які прокурор вважає корисливими, оскільки наведені вище дані про особу обвинуваченого, свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, з подальшою можливістю працювати та відшкодувати потерпілому завдану шкоду. Тим більше, під час апеляційного розгляду справи потерпілий не наполягав на застосуванні реального відбування обвинуваченим покарання, внаслідок того, що у обвинуваченого є дитина та сподіваючись, що, перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 буде мати можливість відшкодувати йому завдану шкоду.
Будь-яких інших доводів щодо необґрунтованого звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання прокурором в його апеляційній скарзі не наведено.
Отже, апеляційні вимоги прокурора про призначення покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям, слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер та призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення особи обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для скасування вироку за доводами апеляційної скарги прокурора.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку також не вбачається, внаслідок чого вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
А тому, колегія суддів вважає правильними висновок суду про можливість виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
На думку колегії суддів судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 12 04 2023 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4