Справа № 206/2878/18
Провадження № 1-кп/175/129/18
Ухвала

Іменем України

11 серпня 2023 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретареві ОСОБА_4 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0001465 відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ст.348 КК України,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Селезнівка Перевальського району Луганської області, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ст.348, ч.3 ст.185 КК України,

встановив:

При оголошенні перерви за клопотанням захисника ОСОБА_7 для ознайомлення з матеріалами судового та кримінального проваджень, прокурор підтримав подане 07.08.2023 року письмове клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 строку тримання під вартою на 60 діб із встановленням застави в 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805200 грн. і, у разі внесення застави та звільнення з-під варти, покладення обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому проживають, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утриматися від спілкування з потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Клопотання обґрунтовує наявністю ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який, на його переконання, з урахуванням тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, не дозволяє застосувати до кожного з них альтернативні види запобіжних заходів.

Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 просили проводити судове засідання 11.08.2023 року без їх участі.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти клопотання та просив обрати ОСОБА_10 цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю. У разі задоволення клопотання прокурора, просив визначити розмір застави у 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки вважає, що інший розмір є завідомо непомірним. При встановлені застави у розмірі, більшому ніж він зазначив, просить обґрунтувати такий розмір майновим і сімейним станом обвинуваченого за допомогою достатніх і допустимих доказів, наданих прокурором і досліджених безпосередньо у судовому засіданні, а не зі стелі, проявивши свавілля.

Захисник ОСОБА_7 з аналогічних підстав просила змінити ОСОБА_11 запобіжний захід на альтернативний та визначити її підзахисному заставу у розмірі, запропонованому захисником ОСОБА_6 .

Обвинувачені підтримали позицію захисників.

Обсудивши клопотання у нарадчій кімнаті, колегія суддів дійшла наступного.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а пункт 9 частини 2 цієї статті передбачає, що одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За приписом частини 3 цієї статті за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців….

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання… обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема переховуватися від органів дізнання та/або суду.

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Частина 2 статті 177 КПК України передбачає як підставу запобіжного заходу …наявність ризиків, які дають достатні підстави… суду вважати, що… обвинувачений… може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, судом установлено, що кримінальне провадження № 0001465 надійшло до суду 30.05.2018 року. Ухвалами колегії суддів, у тому числі у теперішньому складі, а також суддями у відповідністю з п.20-5 розділу ХІ Перехідних положень КПК України,до обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 було застосованозапобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого неодноразово продовжувалася, останній раз ухвалою суду під головуванням судді ОСОБА_17 від 15.06.2023 року на 60 днів до 13.08.2023 року включно. Цією ж ухвалою визначена застава кожному з обвинувачених у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12.07.2023 року запобіжний захід відносно ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , продовжений ухвалою суду першої інстанції від 15.06.2023 року, залишений у вигляді тримання під вартою та кожному з обвинувачених зменшено розмір застави до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Суд у своїх останніх ухвалах посилався на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

На даний час колегія суддів вважає реальною наявність зазначеного прокурором у клопотанніризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України,який до теперішнього часу не зменшився та є достатнім для продовження обом обвинуваченим дії найсуворішого запобіжного заходу ще на 60 днів.

Оцінюючи зазначений ризик, судом ураховуються сукупність обставин, характеру і наслідків інкримінованих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 умисних кримінальних правопорушень, віднесених ч.5 і ч.6 ст.12 КК України до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретних осіб, у даному випадку потерпілих із числа поліцейських, а й для суспільства в цілому.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, перш за все, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які посилається прокурор.

Водночас, колегія суддів зауважує, що діючий КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На переконання колегії суддів, ймовірна можливість переховування обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від суду підтверджується тим, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких вони обвинувачуються, передбачають, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених вдатися до відповідних дій з метою здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі, що передбачена п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також при ухвалені даного судового рішення, колегія суддів керується практикою ЄСПЛ, й зокрема враховує, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96 від 26.07.2001 року) ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на викладене та з урахуванням об`єктивних причин, які не дозволяють призначити наступне судове засідання до спливу строку тримання ОСОБА_15 та ОСОБА_16 під вартою, беручи до уваги наявність вказаного ризику і продовження на території України строку дії правового режиму воєнного стану, клопотання прокурора є обґрунтованим.

Твердження сторони захисту, що ОСОБА_18 та ОСОБА_19 понад п`ять з половиною років перебувають під вартою та фактично відбувають покарання без вироку суду, колегія суддів бере до уваги, але зауважує, що розгляд кримінального провадження триває понад розумні строки не з вини суду, який вживає передбачених законом заходів для закінчення дослідження доказів сторони обвинувачення, але зробити цього не може, зокрема й в основному через зайнятість захисників. Разом з тим, колегія суддів вважає, що тривалість перебування обвинувачених під вартою не є безумовною підставою для застосування до кожного з них більш м`якого запобіжного заходу, оскільки встановлено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також колегія суддів зазначає, що практика ЄСПЛ розширила дію гарантій ч.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), яка зокрема, згідно з доктриною Суду, вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватися як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства, і більше того, здійснюватись згідно з метою ст.5 Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення ЄСПЛ у справі «Херцегфальві проти Австрії», 1992 рік).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу (рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», «Єчюс проти Литви»).

Позбавлення свободи та особистої недоторканності має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним із принципом захисту від свавілля, закріпленим у п.1 ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Сташайтіс проти Литви»).

На переконання колегії суддів, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а тому судове рішення цілком відповідає практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З викладених підстав колегія суддів залишає поза увагою доводи захисників на обґрунтування зміни запобіжного заходу на запропонований, оскільки ці доводи не свідчать про зменшення вказаного судом ризику і не дозволяють застосувати до кожного з обвинувачених інші (альтернативні) види запобіжних заходів, які не зможуть забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Згідно ч.3 ст.183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою …суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання …обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається …судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану …обвинуваченого, інших даних про його особу і ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання …обвинуваченим покладених на нього обов`язків і не може бути завідомо непомірним для нього.

За приписом пункту 3 частини 5 цієї статті розмір застави визначається …щодо особи, …обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обговорюючи питання застосування застави та її розміру, враховуючи обставини справи, дані про особу ОСОБА_15 та ОСОБА_16 і встановлений судом ризик, колегія суддів вважає за необхідне визначити кожному з обвинувачених заставу у триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 01 січня 2023 року складає 2684 грн.), що становить суму 805200 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

Крім того, застосовуючи до ОСОБА_15 та ОСОБА_16 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, суд вважає за необхідне відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на кожного з них певні обов`язки.

Доводи сторони захисту про завідомо непомірну заставу у розмірі, що перевищує вісімдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб і свідчить просвавілля суду, колегія суддів вважає безпідставними та не вбачає підстав для визначення розміру застави у мінімальному розмірі.

Під час розгляду клопотання прокурора, обвинувачений ОСОБА_19 просив повернути особисті документи, вилучені під час досудового розслідування. Колегія суддів залишає без розгляду це усне клопотання як необґрунтоване будь-якими аргументами та доказами, що не перешкоджає ОСОБА_11 чи його захиснику повторно звернутися до суду з аналогічним обґрунтованим клопотанням.

Керуючись ст.ст.331, 369 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

У судовому провадженні оголосити перерву до 12.00 години 17.08.2023 року.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою - задовольнити.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою строком до 13.08.2023 року, - продовжити на 60 днів, тобто до 10.10.2023 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_8 і обвинуваченому ОСОБА_9 заставу в розмірі по 805200 (вісімсот п`ять тисяч двісті) гривень кожному, яка підлягає внесенню на депозитний рахунок: Одержувач платежу ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, Код , Код банку отримувача МФО: 820172, рахунок UA0017442, відкритий в ДКСУ м. Києва.

Призначення платежу: застава, як міра запобіжного заходу за обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 (ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 206/2878/18, ПІБ особи, яка вносила кошти).

У разі внесення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 або іншою фізичною особою встановленої застави на вказаний депозитний рахунок, вважати, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченим, що вони або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)».

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 у зв`язку з цим з-під варти, покласти на кожного з них строком до 10.10.2023 року наступні обов`язки:

- повідомляти прокурора чи суд про своє місце проживання;

- прибувати до суду за кожним викликом;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому обвинувачений проживає, без дозволу прокурора або суду;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до суду свій паспорт для виїзду за кордон та, у разі наявності, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали в цій частині покласти на прокурора.

Роз`яснити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що у разі невиконання ними після звільнення зазначених обов`язків, до них може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Клопотання захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю та про зменшення розміру застави залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити прокурору, захисникам і обвинуваченим, направити начальнику ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)».

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3