Справа № 692/517/23
Провадження № 1-кс/692/12/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року смт Драбів

Драбівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Драбівзаяву начальника Драбівського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді Драбівського районного суду Черкаської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Драбівського районного суду Черкаської області надійшла заява начальника Драбівського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 692/517/23 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Заява обґрунтована тим, що у провадженні судді Драбівського районного суду Черкаської області ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження № 0000528 від 20.04.2023 щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Зазначає, що 08.08.2022р. суддею ОСОБА_4 розглянуто справу № 692/574/22 про вчинене ОСОБА_6 адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Невиконання постанови по зазначеній справі покладено в обвинувачення, тому прокурор вважає, що дана обставина впливає на об`єктивність та неупередженість (безсторонність) судді під час розгляду кримінального провадження. Вказує, що оскільки суддя ОСОБА_4 при надходженні кримінального провадження до розгляду та встановивши, що він розглядав справу № 692/574/22 не заявив самовідвід, то є підстави вважати, що він не є безстороннім і йому бракує неупередженості.

У судове засідання, призначене на 13.07.2023р. заявник ОСОБА_7 не прибула, скерувала до суду заяву вх. №2612/23-Вх від 13.07.2023р., у якій просила розгляд справи проводити без її участі у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні, під час розгляду заяви просила врахувати вірний номер справи, що розглядалась суддею ОСОБА_4 -№ 692/457/22, про що долучила копію постанови Драбівського районного суду Черкаської області від 08.07.2022р., вважала зазначену постанову підставою для відводу.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судове засідання не прибув, скерував до суду заяву вх. №2608/23-Вх від 13.07.2023р. у якій просив розглянути заяву про відвід судді без його участі, покладався на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_8 у судове засідання не прибув, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином.

У судове засідання суддя ОСОБА_4 не з`явився, натомість надав пояснення щодо відводу у яких вказав, що 08.07.2022р. (у заяві про відвід допущено описку у даті та номері справи) ним була розглянута справа про адміністративне правопорушення № 692/457/22 (провадження №3/692/354/22) відносно ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за результатами розгляду якої ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу 17000 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами строком 1 рік. Дана постанова набрала законної сили 19.07.2022р. Вказав, що згідно обвинувального акту ОСОБА_5 постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.06.2022р. був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 3 ст. 126, ч. 4 ст. 130 КУпАП з позбавленням права керування на 3 роки. Події відбувались 16.06.2021р., натомість постанова вступила в законну силу лише 14.06.2022р. Таким чином, на час скоєння ОСОБА_5 адміністративного правопорушення 02.06.2022р., за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності суддею ОСОБА_4 , він не вважався таким, що був притягнутим до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, не міг порушити постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.06.2022р., вказану у обвинувальному акті, оскільки та ще не була винесена. Під час розгляду справи 08.07.2022р. суддя ОСОБА_4 не досліджував матеріали справи Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.06.2022р по справі № 711/3879/21. Суть обвинувачення ОСОБА_5 полягає у тому, що він 17.07.2022р. допустив невиконання постанов суду, що набрали законної сили, проте, станом на 17.07.2022р. не існувало постанови суду щодо ОСОБА_5 , за ст. 130 КУпАП, яка б набрала законної сили і яка б була винесена під головуванням судді ОСОБА_4 (постанова від 08.07.2022 набрала законної сили лише 19.07.2022). Тому обставини, які стали відомі судді ОСОБА_4 під час розгляду адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_5 не стосуються обставин кримінального провадження, що підлягають доказуванню стороною обвинувачення, підстав для його відводу немає. За таких умов просив у задоволенні заяви про відвід відмовити повністю, розгляд справи проводити без його участі.

У зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється у відповідності до положень ч. 4 ст. 107 КПК України.

Після розгляду вказаної заяви про відвід судді, від адвоката ОСОБА_8 13.07.2023р. до суду надійшло клопотання вх.№ЕП-555/23-Вх. про проведення судового засідання у режимі відео конференції, яке суд залишає без розгляду, оскільки воно надійшло після розгляду заяви.

Суд, розглянувши заяву про відвід судді, приходить до наступного.

Частиною 1статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 75 КПК України визначені обставини, що виключають участь судді, в кримінальному провадженні.

Згідно з п.4 ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Нормами ч. 5 ст. 80 КПК України визначено, що відвід повинен бути вмотивованим.

Тобто, відвід має містити посилання на підстави, що зумовлюють його наявність.

Звертаючись до суду з даною заявою начальник Драбівського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_7 підставою відводу вказала те, що суддя ОСОБА_4 при надходженні кримінального провадження по факту невиконанням ОСОБА_5 постанови суду не заявив самовідвід, оскільки розглядав справу про адміністративне правопорушення щодо вказаної особи, тому є підстави вважати, що він не є безстороннім та неупередженим.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні судді ОСОБА_4 перебувала справа № 692/457/22 про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за фактом відмови ним від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння як особи, що керувала транспортним засобом 02.06.2022р. Постановою Драбівського районного суду Черкаської області від 08.07.2022р. ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Постанова набрала законної сили 19.07.2022.

Окрім того, суд звертає увагу, що у заяві ОСОБА_7 та у доданій суддею ОСОБА_4 копії обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України наявні розбіжності у зазначенні номерів справ та дат прийняття по них рішень судом щодо притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З доданої до пояснень судді ОСОБА_4 постанови Придніпровського районного суду м. Черкас від 03.06.2022р. по справі 711/3879/21, яка є знеособленою, вбачається, що ОСОБА1 визнана винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.3 ст. 126, ч. 4 ст. 130 КУпАП з накладенням стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП у виді штрафу 2000 неоподатковуваних мінімумів та позбавлення права керування транспортним засобом строком на 3 роки і закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 3 ст. 126 КУпАП по факту подій, що мали місце у м. Черкаси 16.06.2021р. за участі ОСОБА1.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в п. 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02) зазначив, що «безсторонність, в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі».

Аналогічна правова позиція закріплена також в п.п. 49, 52 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (заява № 33949/02), п. 28 рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.07.2010 р. (заява № 16695/04).

В п. 105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 р. (заява № 21722/11) суд дійшов висновку про те, що: «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності».

Згідно зі ст. 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до п. 1.1 Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Водночас, слід враховувати, що особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи, адже відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

У своїй постанові від 17 вересня 2019 року по справі № № 277/599/15-к Верховний Суд вказує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»). Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»). У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»). Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який судя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 04 лютого 2020 року по справі № 908/137/18 вказує, що вважає за необхідне звернути увагу на помилковість аргументу ОСОБА_2 про те, що відповідно до висновків ЄСПЛ щонайменші сумніви щодо упередженості судді є підставою для його виходу з процесу. Так у рішенні 15 жовтня 2009 року у справі «Мікаллеф проти Мальти», на яку вказав ОСОБА_2 , ЄСПЛ вказав, що «будь-який суддя щодо якого наявна достатня підстава (legitimate reason) побоювання відсутності неупередженості повинен усунутись» (Micallef v. Malta, заява № 17056/06, § 98). У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, § 31). Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Заява про відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність таких підстав для відводу, що передбачені зазначеними вище нормами КПК України, подана заява належним чином не вмотивована, твердження про розгляд суддею ОСОБА_4 справи № 692/457/22, викладені у ній, відповідно до вимог КПК України не є підставою для відводу головуючому судді.

Наведені у заяві про відвід факти не є обставинами, які в розумінні ст.75 КПК України, виключають участь судді ОСОБА_4 в кримінальному провадженні і не свідчать про те, що ним проявлено небезсторонність чи упередженість. Таким чином, не підтверджені припущення заявника щодо наявності сумнівів в об`єктивності судді ОСОБА_4 , з наведених у заяві мотивів, такі побоювання заявника не є об`єктивно обґрунтованими.

За таких обставин суд приходить до висновку, що доводи, наведені начальником Драбівського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_7 у заяві про відвід судді ОСОБА_4 не доведені, не ґрунтуються на вимогах КПК України та не можуть бути підставою для відводу судді, а відтак заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 81, 107, 369-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви начальника Драбівського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді Драбівського районного суду Черкаської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000528 від 20.04.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1