ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/209/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-сс/817/209/23 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2023 року про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,- ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2023 року задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та продовжено щодо підозрюваного строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 год. 59 хв. 29 серпня 2023 року.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постанови нову, якою застосувати відносно його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього відповідних обов`язків мотивуючи її відсутністю належних, допустимих, достатніх доказів на підтвердження підозри ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому злочинів, які він не вчиняв та які , згідно предявленої підозри мали місце 3-5 років тому.

Вказує на те, що заявлені слідчим у клопотанні ризики не доведені, оскільки відсутні відомості щодо ухилення ОСОБА_7 від органів досудового розслідування, та незаконного впливу на свідків, потерпілих.

На підтвердження відсутності вказаних ризиків наводить той факт, що заява потерпілої ОСОБА_11 про вчинене відносно неї кримінальне правопорушення була подана 08.03.2023 року, а відомості про злочин внесені до ЄРДР 30.05.2023 року.

Вбачає порушення норм КПК України у тому, що клопотання про продовження строку запобіжного заходу було вручено йому та підозрюваному менш ніж за добу до розгляду.

Також вказує на затягування проведення досудового розслідування та недопустимість зібраних органом досудового розслідування доказів.

Зазначає про те, що досудове розслідування за інкримінованими ОСОБА_7 злочинними діяннями мало місце ще у 2018 році та кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Вважає істотним порушенням норм КПК України повторне проведення досудового розслідування.

Посилається на те, що з диспозиції ч.3 ст.153 КПК України у звязку з внесеними змінами були виключені інкриміновані на даний час ОСОБА_7 дії, у звязку з чим йому не може бути предявлена підозра у його вчиненні.

Вважає недопустимим доказом висновок судово-психіатричної експертизи від 29.05.2023 року № 1410/23-26 у звязку з тим, що її виконано не підставі ухвали слідчого судді, а за постановою слідчого.

Вказує на наявність у підозрюваного серйозних проблем зі здоровям, які перешкоджають його перебуванню в установі попереднього увязнення.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, групою слідчих СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №000165, від 08.03.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. ч. 3, 4 ст. 152 КК України.

Вказане кримінальне провадження було розпочате за фактом звернення неповнолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про її згвалтування в червні 2019 року односельчанином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 .

31.05.2023 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.153, ч.3 ст.152, ч.4 ст.152 КК України.

Згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.06.2023 року щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 год. 59 хв. 27.07.2023 року, строк якого було продовжено.

24.07.2023 року постановою першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_12 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 31.08.2023 року.

Колегія суддів вважає обгрунтованим висновок слідчого судді про те, що наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий підтверджує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, ч.3 ст.153, ч.3 ст.152, ч.4 ст.152 КК України.

При цьому, враховує те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

З огляду на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які мали насильницький характер та були спрямовані проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітніх осіб, в тому числі за ч. 4 ст. 152 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років та який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, слідчий суддя прийшов до вірного висновку що в даному кримінальному провадженні не зменшились та продовжують існувати ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки усвідомлюючи те, що йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі він може переслідувати мету його уникнення; незаконного впливу на свідків, та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, так як він знає місця їх проживання, з ними особисто знайомий, а тому може чинити відповідний тиск, шляхом погроз та залякувань, може схиляти потерпілих до дачі неправдивих показів на свою користь, відмови від участі у кримінальному провадженні, або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування, при цьому слідчий суддя вірно врахував те, що ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

З врахуванням обставин, визначених ст.178 КПК України слідчий суддя прийшов до вірного висновку про те, що менш суворі запобіжні заходи не будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, а обмеженння права підозрюваного на свободу виправдане, при цьому суд першої інстанції виходив з неможливості завершення судового розгляду вказаного провадження до закінчення дії попереднього запобіжного заходу у звязку з необхідіністю провдення ряду слідчих дій.

Перевіряючи доводи сторони захисту, що порушення слідчим, передбаченого ч.1 ст. 199 КПК України п`ятиденного строку для подання клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливістю у зв`язку із цим розгляду слідчим суддею вказаного клопотання колегія суддів виходить з наступного.

Так, стаття 199 КПК України, яка регламентує порядок продовження строку тримання під вартою, покладає на слідчого, прокурора певні обов`язки, у тому числі, подати клопотання про продовження строку тримання під вартою до суду не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 1 ст. 199 КПК України).

Слідчий суддя, суд зобов`язані розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України). Дана норма є імперативною.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Таким чином, ст. 199 КПК України встановлює два процесуальних строки: 1) п`ятиденний строк на звернення з клопотанням про продовження строків тримання під вартою; 2) строк розгляду клопотання слідчим суддею, судом, які є строками виконання обов`язку.

При цьому, передбачений наведеною вище статтею п`ятиденний строк на звернення з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, носить виключно процедурний (організаційно-забезпечувальний) характер і ч. 5 ст.199 КПК Українине пов`язує обов`язок слідчого судді, суду відмовити у продовженні строку тримання під вартою у зв`язку з його недотриманням.

Такі висновки повністю узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 263/15845/2019 (номер провадження 51-6165км19) від 08 квітня 2020 року.

Крім того, положеннями чинного КПК України не передбачено можливості постановлення слідчим суддею ухвали про повернення слідчому без розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, у зв`язку із пропуском слідчим строку звернення до суду.

Перевіряючи доводи захисника щодо необгрунтованості підозри ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому злочинів, колегія суддів виходить з того, що досліджені слідчим суддею докази є достатніми для того щоб на даному етапі досудового розслідування переконати стороннього споживача у тому, що вказана особа могла вчинити кримінальне правопорушення, що також відповідає практиці ЄСПЛ.

Нормами чинного законодавства передбачено надання медичної допомоги в установах попереднього увязнення особам, які її потребують , а також в стаціонарах закладів охорони здоровя України, докази щодо неможливості перебування ОСОБА_7 в установі попереднього увязнення за станом здоровя відсутні.

Доводи апелянта щодо наявності постанови про закриття кримінального провадження за інкримінованими ОСОБА_7 епізодами злочинних діянь на підставі п.2 ч.1 ст.284 ПК України також не підтверджені жодними доказами.

Суд розглянув клопотання в межах доводів, які у ньому наведені та доказів, які до нього долучені та надані сторонами, що відповідає нормам КПК України.

Посилання захисника на виключення інкримінованих на даний час ОСОБА_7 дій з диспозиції ч.3 ст.153 КК України також не заслуговують на увагу оскільки останній підозрюється у скоєнні декількох злочинів( ч.3ст.153, ч.3 ст.152, ч.4 ст.152 КК України), досудове розслідування яких триває та правова кваліфікація яких за наслідками його проведення не є осттачною та може бути змінена, правильність якої буде перевіряти суд під час розгляду справи по суті у випадку направлення обвинувального акту.

Щодо доводів апелянта про визнання недопустимим доказом висновку судово-психіатричної експертизи від 29.05.2023 року № 1410/23-26 у звязку з тим, що її виконано не підставі ухвали слідчого судді, а за постановою слідчого, колегія суддів виходить з того, що вказаний висновок експерта є одним із доказів у кримінальному провадженні, який буде оцінювати суд на предмет належності та допустимості під час розгляду криміанльного провадження по суті у випадку направлення до суду обвинувального акту щодо ОСОБА_13 . На етапі предявлення підозри зібраних органом досудового розслідування доказів, в тому числі допитів потерпілих, достатньо для того, що обєктивний спостерігач міг переконатись у тому, що вказана особа могла вчинити злочин.

А тому ухвалу слідчого судді щодо підозрюваного слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2023 року про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді