Справа № 309/1967/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17.05.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисниці - адвокатки ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/183/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисниці адвокатки ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2021 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Драгово, Хустського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 визначено рахувати з 23-ї години 23 січня 2019 року, з часу його затримання.

Вироком ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз у розмірі в розмірі 3471,13 грн, а саме: за висновок експерта № 1/106 від 05.04.2019 - 858 грн; висновок експерта № 1/107 від 03.04.2019 - 572 грн; висновок експерта № 7/30 від 16.05.2019 - 2041,13 грн.

Ухвалено речові докази - фрагмент тюлі упаковано в спецпакет експертної служби № 2988522, фрагмент паперу упаковано в спецпакет експертної служби № 2988429, матерчату сумку зеленого кольору упаковано в спеціальний пакет експертної служби № 4136625, змиви рук та обличчя на марлевих тампонах, упаковані в спеціальний пакет експертної служби №2988521, кофту червоного кольору, шапку, штани із джинсового матеріалу, чорна чоловіча куртка, які упаковано в спец пакет експертної служби № 3261139, які зберігаються у кімнаті речових доказів Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області, - знищити.

Речові докази - два клаптики полотна чорного кольору, клаптик полотна білого кольору упаковано у два паперові конверти, кухонний ніж упаковано в спеціальний пакет ГСУ №4384106, мобільний телефон марки «Мейзу», упаковано в паперовий конверт білого кольору, виріз із дверей із наявним отвором упаковано у спеціальний пакет ГСУ № 4460409, три одорологічні сліди упаковано в спеціальні пакети ГСУ № 4315012, №4314999, №4315013, які передано на зберігання у кімнату зберігання речових доказів Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області, - знищити.

Речові докази - металеві предмети упаковано в спеціальний пакет ГСУ №4297169, рушниця та патрони упаковано в прозорий поліетиленовий пакет із биркою фіксатором №7553278, які передано на зберігання у кімнату зберігання речових доказів Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області, - знищити.

Речові докази - футболку з коротким рукавом, футболку з довгим рукавом, светр, упаковано у спеціальний пакет ГСУ № 4355630 із биркою із написом «до висновку експерта №125», які передано на зберігання у кімнату зберігання речових доказів Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області, - знищити.

Речові докази - пластикові компакт - диски із відеоматеріалом слідчого експерименту від 22.06.2019 та відеоматеріал «0000; 0001; 0002; 0003», записаний під час ОМП в с. Забрідь по вул. Логойди, 18 від 23.01.2019, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, ухвалено залишити при матеріалах кримінального провадження.

Речові докази зрізи нігтів пальців рук ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , два змиви речовини, вилучені з місця події, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, ухвалено знищити.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

17 січня 2019 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання, у будинку АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту та бійки зі своїм братом ОСОБА_8 , що виникли на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність, карність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно небезпечних наслідків, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, тримаючи в руках вогнепальну зброю, одноствольну, гладкоствольну, мисливську рушницю 16 калібру, моделі «ИЖ-18», здійснив один постріл у бік зачинених, не прохідних дверей, за якими знаходився ОСОБА_8 , у результаті чого останній отримав вогнепальне, сліпе дробове, проникаюче поранення передньої поверхні грудної клітки, шиї, обличчя, з пошкодженням лівої загальної сонної артерії, лівої підключичної артерії, переломами з дефектом кісткової тканини кута нижньої щелепи зліва, 1 ребра зліва, середньої третини лівої ключиці, яке супроводжувалось масивною внутрішньою кровотечею, ускладнилось лівобічним гемотораксом, шоком, що і є безпосередньою причиною смерті ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок є незаконним, необґрунтованим, тому підлягає скасуванню. Зазначає, що жоден з допитаних свідків у судовому засіданні не дав показань про те, що чув які-небудь постріли, чи був присутнім на місці вчинення злочину. Крім того, звертає увагу на те, що протокол огляду місця події не можна вважати належним доказом, оскільки у ньому відсутні будь-які відомості про отримання добровільної згоди обвинуваченого ОСОБА_6 на проведення такого огляду. Також стверджує, що слідчий експеримент був проведений з істотними порушеннями встановленої процедури, передбаченої ст. 240 КПК України і Конституцією України. Вважає, що відеозапис слідчого експерименту, який долучений до матеріалів кримінального провадження, викликає сумніви щодо автентичності та достовірності. На переконання апелянта, вказаний відеоматеріал складається з фрагментів, і є змонтованим. Стверджує, що суд не взяв до уваги пояснення та твердження обвинуваченого і його захисниці про відсутність у його діях умислу на вчинення вказаного злочину. Обвинувачений ОСОБА_6 підтверджує факт сварки з потерпілим, однак стверджує, що, здійснюючи постріл з рушниці та вистреливши у бік закладених міжкімнатних дверей був впевнений, що за ними нікого немає. У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 також зазначає, що шкодує про скоєне, при цьому вказує на те, що судом першої інстанції неправильно кваліфіковано його дії, які, на думку апелянта, слід кваліфікувати за ст. 119 КК України. Просить вирок скасувати, перекваліфікувати його дії на ст. 119 КК України та ст. 264 КК України, та призначити йому покарання у межах, установлених санкцією ст. 119 КК України, або ж скасувати вирок та направити матеріли кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В апеляційній скарзі захисниця обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокатка ОСОБА_7 , вказує на те, що вирок суду є незаконним, таким, що ухвалений з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Стверджує, що судом неправильно кваліфіковано дії обвинуваченого та неправильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження. Зазначає, що суд не врахував покази обвинуваченого про те, що він не мав фізичної можливості ні бачити, ні чути, що за дверима у момент пострілу стоїть потерпілий брат обвинуваченого - ОСОБА_8 . Стверджує, що жоден із свідків не був безпосереднім очевидцем події, однак суд це залишив поза увагою. Апелянтка вважає, що твердження суду першої інстанції про те, що обвинувачений цілеспрямовано та усвідомлено вчинив постріл, маючи умисел саме на заподіяння смерті потерпілому є недоцільними та абсурдними. Так, адвокатка ОСОБА_7 звертає вагу на те, що двері, у які влучив постріл не дають можливості бачити будь-що, отже, не може бути беззаперечне твердження того, що обвинувачений стріляв прицільно в груди. Між тим, зазначає, що у разі наявності у обвинуваченого ОСОБА_6 умислу та мети на позбавлення свого брата життя, ніщо не ставало на перешкоді зайти до приміщення, де мешкав потерпілий, і здійснити злочин безпосередньо там. До того ж, апелянтка вважає, що у вироку не зазначено конкретного мотиву та мети вбивства потерпілого. Просить вирок суду скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового провадження : обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисниці - адвокатки ОСОБА_7 , які просили апеляційні скарги задовольнити у повному обсязі; прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та адвокатки ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Апеляційний розгляд проводиться за відсутності потерпілої ОСОБА_9 , неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає розгляду справи. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності потерпілої береться до уваги те, що: потерпіла належним чином повідомлена про час та місце розгляду кримінального провадження; клопотань чи заяв про відкладення його розгляду не подавала; апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки потерпілої на розгляд кримінального провадження; сторони обвинувачення та захисту не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі потерпілої.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів відхиляє.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України кримінального правопорушення, а саме в умисному вбивстві ОСОБА_8 , ґрунтується на сукупності зібраних відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України доказів, безпосередньо досліджених судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, які наведено у судовому рішенні.

Так, із показань свідка ОСОБА_10 убачається, що обвинувачений ОСОБА_11 та померлий потерпілий ОСОБА_12 є рідними братами його дружини. Брати ОСОБА_13 проживали в одному будинку, в різних кімнатах, до яких були різні входи. У середині будинку вхід від однієї кімнати до другої братів, тобто міжкімнатні двері, були забиті дошками. Вони часто вживали спиртні напої і сварились між собою. Покійний ОСОБА_12 був більш спокійним, а ОСОБА_11 агресивним, а особливо в стані алкогольного сп`яніння. Точної дати не пам`ятає, коли саме це було, його повідомила дружина, що їй телефонувала сусідка братів та повідомила, що у ОСОБА_14 в кімнаті вже близько одної неділі постійно горить світло. Після цього, вони разом з дружиною зателефонували брату ОСОБА_15 - обвинуваченому, і запитали про брата ОСОБА_14 , однак останній повідомив, що нічого не знає, двері на кімнаті брата зачинені. Тоді він попросив його зайти до кімнати ОСОБА_14 , вибивши двері. ОСОБА_11 зайшов у кімнату і сказав, що бачить труп брата. Почувши це, він одразу зателефонував голові села, з яким зустрілися в центрі села і викликали працівників поліції. Разом з працівниками поліції вони пішли до будинку братів. На місці події ОСОБА_11 обвинувачений, сказав працівникам поліції, що він випадково вистрілив у стіну кімнати свого брата, хотів налякати його та сказав, що до даного випадку брат ОСОБА_12 його побив. Зайшовши у кімнату ОСОБА_12 він бачив, що зі сторони кімнати обвинуваченого в стіні, а саме у проході, де двері забиті дошками, були дірки від куль. Тіло ОСОБА_16 лежало на підлозі біля дверей і газової плити, і в його одній руці було сало, а у іншій - ніж. На місці події обвинувачений ОСОБА_11 був спокійний, нормально себе поводив. У кімнаті ОСОБА_17 знайшли рушницю, яку одразу ж вилучили працівники поліції. Після проведення слідчих дій забрали і його.

Із показань свідка ОСОБА_18 убачається, що вона є троюрідною сестрою і сусідкою братів ОСОБА_13 . 23.01.2019 увечері, після 17 години, вона зателефонувала сестрі обвинуваченого ОСОБА_19 і повідомила про те, що в її брата ОСОБА_16 у кімнаті декілька днів постійно горить світло. З обвинуваченим і потерпілим вона не спілкувалася, брати часто вживали спиртні напої. Чи була у обвинуваченого зброя, їй не відомо.

Із показань свідка ОСОБА_19 убачається, що вона є рідною сестрою обвинуваченого ОСОБА_6 та покійного ОСОБА_8 23.01.2019 приблизно о 17 годині увечері їй зателефонувала свідок ОСОБА_18 і повідомила, що в її рідного брата ОСОБА_16 у кімнаті вже біля одної неділі горить світло. Після цього вона одразу ж зателефонувала брату ОСОБА_20 і запитала, де знаходиться брат ОСОБА_14 , на що останній відповів, що не знає, що двері у кімнаті брата закриті. Її чоловік, ОСОБА_10 , почувши цю розмову і взяв від неї мобільний телефон та продовжив розмову з ОСОБА_21 , під час якої довідався, що брат ОСОБА_14 мертвий. Після розмови ОСОБА_10 одразу ж поїхав до будинку братів. ЇЇ брат ОСОБА_14 працював у Чехії, і коли був дома, то часто приходив до неї в гості, хоч і вживав спиртне, однак був спокійніший, а брат ОСОБА_22 працював в Угорщині, міг бути безпричинно агресивним, неодноразово лікувався в Берегівській психіатричній лікарні, часто виганяв брата ОСОБА_14 з будинку, вважав, що будинок та всі їх землі належать йому, не дивлячись на те, що їх мама жива і також проживала у будинку з братами, однак на деякий час перейшла проживати до неї. Окрім того, свідок ОСОБА_19 повідомила, що їх покійний батько працював лісником, мав рушницю і після його смерті рушницю забрали.

З протоколу огляду місця події від 23.01.2019 та фото таблиці до нього, а також відеозапису до нього, переглянутого в судовому засіданні суду першої інстанції, вбачається, що під час огляду місця події - будинку АДРЕСА_1 зафіксована обстановка на місці події. Зокрема, зафіксовано, що це одноповерховий будинок, який складається з двох відокремлених частин, має два входи. Всередині будинку вхід від однієї його частини до іншої зачинений міжкімнатними дверми, які не відчиняються, та які з однієї частини підперті ліжком і на них змонтовано вішак для одягу, а з іншої підперті газовою плитою. В одній із частин будинку, а саме в кімнаті, де газовою плитою підперто двері, що дають прохід до іншої частини будинку, виявлено труп громадянина ОСОБА_8 з вогнепальними ранами. Тіло ОСОБА_8 лежало на підлозі біля дверей і газової плити, і видно, що в його одній руці було сало, а у іншій ніж. На вказаній газовій плиті видно сковорідку, із якої вбачається, що ОСОБА_8 готував собі їжу. Також, на вказаних дверях на відстані 1,48 м від підлоги виявлено отвір діаметром 3х3 см до другої частини будинку, такий отвір виявлено і на тюлі та папері, що укривали цю частину з отвором дверей. В іншій частині будинку, а саме де проживав обвинувачений, виявлено рушницю із патроном в патроннику та ще два патрони 16 мм., а на дверях із змонтованим вішаком підпертих ліжком, також виявлено отвір діаметром 3х3 мм, та такий отвір виявлено на зеленій матерчатій сумці, яка висіла на цьому вішаку ( т. 2, а. к. п. 26-33, 207).

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 22.06.2019, проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та відеозапису до нього, переглянутого в судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 на місці скоєння кримінального правопорушення розповів та показав про обставини скоєного ним злочину, зокрема повідомив про те, що після словесного конфлікту та бійки з братом, останній погрожував йому вбивством, а тому сидячи на ліжку, взяв рушницю та патрони, що також знаходились під ковдрою на ліжку, зарядив її патроном, та вставши з ліжка прицільно вистрілив по зачиненим міжкімнатним дверям. При цьому, стверджує, що вважав, що потерпілого у кімнаті за вказаними зачиненими дверима не має, його не чув можливо із-за того, що працював телевізор (т. 2, а. к. п. 204-205, 209).

Відповідно до протоколу огляду трупа від 24.01.2019, було оглянуто тіло ОСОБА_8 (т. 2, а. к. п. 52-54).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 25 від 24.01.2019, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причиною його смерті було вогнепальне поранення грудної клітки, шиї, шок (т. 2, а. к. п. 57).

Згідно з висновком експерта № 25 від 24.01.2019, смерть ОСОБА_8 , 1979 р. н., настала внаслідок вогнепального, сліпого, дробового, проникаючого, поранення передньої поверхні грудної клітки, шиї, обличчя з пошкодженням лівої загальної сонної артерії, лівої сонної артерії, лівої підключичної артерії, переломами з дефектом кісткової тканини: кута нижньої щелепи зліва, 1 ребра зліва, середньої третини лівої ключиці, яке супроводжувалось масивною внутрішньою крововтратою, ускладнилось лівобічним гемотораксом, шоком. Дана причина смерті підтверджується виявленням на розтині трупа вогнепальних вхідних ран: передньої поверхні грудної клітки, шиї, обличчя; пошкоджених судин: лівої загальної сонної артерії, лівої підключичної артерії; переломів з дефектом кісткової тканини: кута нижньої щелепи зліва, 1 ребра зліва, середньої третини лівої ключиці; наявності 1300 мл темної рідкої та згортків крові лівій плевральній порожнині, малокрівлям внутрішніх органів, шокованих змін у внутрішніх органах, а також додаткових даних лабораторних методів дослідження. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлено наступні тілесні ушкодження: рани: 2 рани нижче лівої ключиці, 3 рани в проекції щитоподібного хряща, підборіддя, лівої щоки, чола зліва; множинні дрібні поверхневі рани голови; перелом кута нижньої щелепи зліва; перелом 1-го ребра зліва з дефектом кісткової тканини по середньо-ключичній та навколо хребтовій лініях; перелом середньої третини лівої ключиці з дефектом кісткової тканини; розрив лівої загальної сонної артерії розрив лівої підключичної артерії. Тілесні ушкодження у вигляді множинних дрібних поверхневих ран голови виникли внаслідок дії твердих тупогранних предметів, якими могли бути додаткові фактори пострілу через перешкоду (уламки міжкімнатних дерев`яних дверей та уламки розбитого скла). Інші тілесні ушкодження виникли внаслідок дії вогнепальних дробового снаряду при пострілі з вогнепальної зброї. Дані тілесні ушкодження є прижиттєвими, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, згідно пункту 2.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. N 6, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті його. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень виявлених при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 можна припустити, що в момент отримання тілесних ушкоджень (пострілу) ОСОБА_8 знаходився у вертикальному або близькому до такого положенні, повернутий передньо-боковою (лівою) частиною тіла до травмуючи предметів. Враховуючи умови зовнішнього середовища в яких знаходився труп та характер трупних змін, можна допустити, що з моменту смерті до судово-медичної експертизи трупа пройшло більше 3 діб. При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа ОСОБА_8 , 1979 р. н. виявлено етиловий спирт в концентрації 2,19 %. Дана концентрація стосовно живих осіб відноситься до середнього ступеню алкогольного сп`яніння (т. 2, а. к. п. 58-62).

Висновком експерта № 1/106 від 05.04.2019 підтверджено, що надані на дослідження патрони, є боєприпасами. Надані на дослідження патрони, є мисливськими патронами 16-го калібру. Патрони придатні до стрільби. Надана на дослідження рушниця є вогнепальною зброєю одноствольною, гладкоствольною, мисливською рушницею 16 калібру, моделі «Иж-18». Рушниця придатна до стрільби. Надана на дослідження рушниця виготовлена в промисловий спосіб (т. 2, а. к. п. 88-99).

Висновком експерта № 1/107 від 03.04.2019 підтверджено, що надані на дослідження три металеві предмети, ймовірно є складовими частинами боєприпаса. Надані на дослідження три металеві предмети, ймовірно є метальним снарядом (картеччю) мисливського патрона до гладкоствольної рушниці (т. 2, а. к. п. 127-133).

Згідно з висновком експерта № 7/30 від 16.05.2019, на наданому на експертизу фрагменті тюлі, виявлено присутність речовин, які можна віднести до продуктів пострілу (нітроефіри та дифеніламін стабілізатор нітроцелюлозних порохів). На наданому на експертизу фрагменті паперу, виявлено присутність речовин, які можна віднести до продуктів пострілу (нітроефіри та дифеніламін-стабілізатор нітроцелюлозних порохів). На наданій на експертизу матерчатій сумці зеленого кольору, виявлено присутність речовин, які можна віднести до продуктів пострілу (нітроефіри та дифеніламін стабілізатор нітроцелюлозних порохів) - (т. 2, а. к. п. 173-187).

Висновком судово-психіатричного експерта № 68 від 05.06.2019 підтверджено, що на час освідчення, ОСОБА_6 психічною хворобою не страждає, виявляє органічний розлад особистості та поведінки внаслідок ураження головного мозку змішаного ґенезу з наростаючим психоорганічним синдромом, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час інкримінованих йому дій хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом, ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 2, а. к. п. 189-192).

При оцінці вищенаведених показань свідків, а також інших письмових і речових доказів, на які суд посилається у вироку в підтвердження вини ОСОБА_6 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України кримінального правопорушення, колегія суддів показання свідків вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей, і такими, що відповідають іншим матеріалам та фактичним обставинам кримінального провадження.

При оцінці показань свідків, колегія суддів бере до уваги те, що в кримінальному провадженні відсутні які-небудь докази (дані) про те, що у свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_10 та ОСОБА_19 були підстави для обмови ОСОБА_6 , і на такі не вказувала, як під час розгляду справи у місцевому суді, так і під час розгляду апеляційних скарг, сторона захисту. Окрім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, а тому, висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності наведених вище доказів. У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій.

Колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, кваліфіковані правильно.

Перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, та обґрунтованість судового рішення в частині доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, та які є безумовною підставою для його скасування і, зокрема, порушення права особи на захист.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що: протокол огляду місця події не можна вважати належним доказом, оскільки у ньому відсутні будь-які відомості про отримання добровільної згоди обвинуваченого ОСОБА_6 на проведення такого огляду; слідчий експеримент проведено з істотними порушеннями встановленої процедури, передбаченої ст. 240 КПК України і Конституцією України; відеозапис слідчого експерименту, який долучений до матеріалів кримінального провадження, викликає сумніви щодо автентичності та достовірності, оскільки цей відеоматеріал складається з фрагментів, і є змонтованим, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження, спростовуються наведеним вище, а відтак і не свідчать про неналежність та недопустимість зазначених доказів.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисниці про те, що жоден з допитаних свідків у судовому засіданні не давав показань про те, що чув які-небудь постріли, чи був присутнім на місці вчинення злочину, - апеляційний суд визнає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України кримінального правопорушення, які підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження та наведеними вище доказами, а відтак і не дають підстав для зміни кваліфікації дій ОСОБА_6 .

Із цих підстав, як такі, що спростовуються наявними у матеріалах кримінального провадження та наведеними вище доказами, а також не свідчать про те, що вбивство ОСОБА_8 сталося з необережності, - апеляційний суд визнає і доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що: ОСОБА_6 не мав фізичної можливості ні бачити, ні чути, що за дверима у момент пострілу стоїть потерпілий брат обвинуваченого ОСОБА_8 ; твердження суду першої інстанції про те, що обвинувачений цілеспрямовано та усвідомлено вчинив постріл, маючи умисел саме на заподіяння смерті потерпілому є недоцільними та абсурдними; двері, у які влучив постріл не дають можливості бачити будь-що, отже, не може бути беззаперечне твердження того, що обвинувачений стріляв прицільно в груди; здійснюючи постріл з рушниці та вистреливши у бік закладених міжкімнатних дверей, ОСОБА_6 був впевнений, що за ними нікого немає.

Із урахуванням наведеного вище, як безпідставні, необґрунтовані і такі, що спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги адвокатки ОСОБА_7 про те, що у разі наявності у обвинуваченого ОСОБА_6 умислу та мети на позбавлення свого брата життя, ніщо не ставало на перешкоді зайти до приміщення, де мешкав потерпілий, і здійснити злочин безпосередньо там.

Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції дав належну оцінку і показам обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що до настання події вчиненого, передував словесний конфлікт та бійка з потерпілим, та обґрунтовано встановив, що після словесного конфлікту та бійки обвинувачений, знаючи місце розташування меблів та речей у частині будинку, де проживав ОСОБА_8 і де саме в цій частині будинку він може перебувати, а саме, що за міжкімнатними зачиненими дверима на газовій плиті готує собі їжу, взявши рушницю та зарядивши картеччю, здійснив постріл у бік частини будинку, де проживав потерпілий, а саме по міжкімнатних дверях, за якими знаходився останній.

При цьому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що факт того, що обвинувачений цілеспрямовано та усвідомлено вчинив постріл, маючи умисел саме на заподіяння смерті потерпілому, стверджується і тим, що він стріляв стоячи, прицільно в область грудей потерпілого, що підтверджено виявленим отвором діаметром 3х3 см на відстані 1,48 м від підлоги на міжкімнатних дверях. При цьому апеляційний суд бере до уваги те, що сторона захисту не посилалась на порушення приписів КПК України при проведенні слідчого експерименту, під час проведення якого обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що після словесного конфлікту та бійки з братом, останній погрожував йому вбивством, а тому сидячи на ліжку, взяв рушницю та патрони, що також знаходились під ковдрою на ліжку, зарядив її патроном, та вставши з ліжка прицільно вистрілив по зачиненим міжкімнатним дверям. Між тим, даними протоколу огляду місця події підтверджено, що у момент пострілу потерпілий ОСОБА_8 знаходився за міжкімнатними дверима, прямо перед обвинуваченим ОСОБА_6 . Характер та зміст вчинених обвинуваченим ОСОБА_6 дій у період з 17.01.2019 час скоєння діяння, включно до 23.01.2019, також свідчать про цілеспрямованість дій обвинуваченого на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 .

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, обвинувачений ОСОБА_6 уже притягався до кримінальної відповідальності за необережне тяжке тілесне ушкодження та за незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, а тому достеменно знав та не міг не передбачати тяжкі наслідки, які потягне застосування зброї, що постріл із рушниці картеччю, направлений у бік потерпілого, через дерев`яні міжкімнатні двері обов`язково вразить потерпілого, належним чином вмотивувавши висновок у цій частині.

Колегія суддів, приймаючи рішення, також бере до уваги те, що сторонами кримінального провадження не оспорюється факт пострілу обвинуваченого ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, після сварки.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, взявши до уваги висновок експерта № 25 від 24.01.2019, дійшов обґрунтованого висновку про те, що характер пострілу та локалізація отриманих потерпілим тілесних ушкоджень вказують на те, що постріл не був випадковим, а навпаки - прицільним, що виключає можливість характеризувати дії обвинуваченого ОСОБА_6 як необережні, що в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_6 мав умисел саме на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_8 .

Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 в умисному вбивстві і доводви апеляційної скарги адвокатки ОСОБА_7 про те, що у вироку не зазначено конкретного мотиву і мети вбивства потерпілого.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновками суду першої інстанції у частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Погоджуючись із цим висновком апеляційний суд бере до уваги таке.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей Кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих його покарання обставин.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання судом першої інстанції взято те, що кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів; обставини вчинення злочину; дані про особу обвинуваченого який за місцем проживання характеризується негативно, до кримінальної відповідальності притягується не вперше, не працюючий, не одружений; відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років. Погоджуючись із цим висновком, апеляційний суд бере до уваги і те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав як для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 призначеного судом першої інстанції покарання.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

У зв`язку з цим, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг про скасування вироку з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, апеляційний суд бере до уваги і те, що стороною захисту під час апеляційного розгляду кримінального провадження не заявлялось клопотань про дослідження доказів, результат дослідження яких спростовував би висновки суду першої інстанції чи свідчив би про істотні порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

Тому, апеляційні скарги сторони захисту, доводи яких є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягають, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Разом із тим, законними та обгрунтованими визнаються і висновки суду першої інстанції в частині вирішення питання про судові витрати та долі речових доказів, які також сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги, які подали обвинувачений ОСОБА_6 та його захисниця - адвокатка ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2021 року, щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - у той самий строк із моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді: