Справа № 348/1666/20
Провадження № 11-кп/4808/34/23
Категорія ч.2 ст.186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника - адвоката ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілого ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000491 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_13 та прокурора Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Надвірна, жителя АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Надвірна, Івано-Франківської області, жителя: АДРЕСА_2 ,

визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_9 обвинувачують у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за таких обставин.

04.08.2020 приблизно о 22.00 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , йшли по вул. Б.Хмельницького, що в смт Делятин, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, у сторону вулиці Любіжня. Перейшовши залізничний переїзд, вони побачили ОСОБА_13 , який ішов їм назустріч. Тоді у них виник спільний злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна. ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_13 з проханням дати сигарету. Після того як потерпілий дав йому сигарету, ОСОБА_10 обійшов потерпілого ОСОБА_13 ззаду та з метою подолання опору потерпілого завдав двох ударів рукою по потилиці, у результаті яких потерпілий впав на коліна. У цей момент ОСОБА_9 , який раніше був судимий за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, повторно, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, за попередньою змовою групою осіб, наніс потерпілому удар правою рукою у ніс. Після цього ОСОБА_9 схопив руками потерпілого за шию та притиснув до землі. Тоді ОСОБА_10 сказав ОСОБА_9 , щоб той забрав мобільний телефон із задньої лівої кишені штанів потерпілого. Подолавши опір потерпілого ОСОБА_9 відкрито викрав у потерпілого із задньої лівої кишені штанів мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 7A», вартістю 1433,33 гривні, який був у чохлі типу «книжка», вартістю 150 гривень, з двома сім-картами оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», вартістю по 50 гривень кожна та картою пам`яті об`ємом 4 GB вартістю 43,33 гривні, а також гроші в сумі 79,00 гривень, які знаходились у задній лівій кишені штанів. У результаті таких дій потерпілому було спричинено легкі тілесні ушкодження, а також завдано майнових збитків на загальну суму 1805,66 гривень. Після вчинення злочину ОСОБА_9 і ОСОБА_10 втекли з місця події. Такими діями, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_9 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_10 обвинувачують у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за таких обставин. 04.08.2020 приблизно о 22.00 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , йшли по вул. Б.Хмельницького, що в смт. Делятин, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, у сторону вулиці Любіжня. Перейшовши залізничний переїзд, вони побачили ОСОБА_13 , який ішов їм назустріч. Тоді у них виник спільний злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна. ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_13 з проханням дати сигарету. Після того як потерпілий дав йому сигарету, ОСОБА_10 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, за попередньою змовою групою осіб, обійшов потерпілого ОСОБА_13 ззаду та з метою подолання опору потерпілого завдав двох ударів рукою по потилиці, у результаті яких потерпілий впав на коліна. У цей момент ОСОБА_9 наніс потерпілому удар правою рукою у ніс. Після цього ОСОБА_9 схопив руками потерпілого за шию та притиснув до землі. Тоді ОСОБА_10 сказав ОСОБА_9 , щоб той забрав мобільний телефон із задньої лівої кишені штанів потерпілого, що ОСОБА_9 зробив. У потерпілого відкрито викрали мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 7A», вартістю 1433,33 гривні, який був у чохлі типу «книжка», вартістю 150 гривень, з двома сім-картами оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», вартістю по 50 гривень кожна та картою пам`яті об`ємом 4 GB вартістю 43,33 гривні, а також гроші в сумі 79,00 гривень, які знаходились у задній лівій кишені штанів. У результаті таких дій потерпілому було спричинено легкі тілесні ушкодження, а також завдано майнових збитків на загальну суму 1805,66 гривень. Після вчинення злочину ОСОБА_9 і ОСОБА_10 втекли з місця події. Такими діями, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_10 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд першої інстанції, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнав невинуватими у пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та виправдав їх на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з тим, що стороною обвинувачення не було доведено що злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України вчинений саме ними. Скасував арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.08.2020 у кримінальному провадженні №0000491. Цивільні позови ОСОБА_13 до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про стягнення шкоди завданої вчиненням злочину залишив без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, потерпілий ОСОБА_13 та прокурор Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Прокурор Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 просив вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2022 року скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог КПК, неповноти судового розгляду та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати винними: ОСОБА_9 за ч. 2 ст.186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років; ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Зокрема прокурор вказує, що не відповідають дійсності висновки суду першої інстанції про те, що потерпілий ОСОБА_13 змінив свої показання у порівнянні з тими, які він давав під час слідчого експерименту, у показаннях плутався, не зміг пояснити чому одразу ж не викликав поліцію, не звернувся за допомогою до перехожих, у лікарню. Так, безпосередньо у судовому засіданні потерпілий повідомив, що не викликав поліцію, оскільки перебував у шоковому стані і подумав, що нападники з ним пожартували, так як чітко бачив ОСОБА_9 , якого знав як односельчанина, був знайомий з ОСОБА_10 та чітко чув його голос, як він звертався до ОСОБА_9 зі словами: «Діма, бери телефон»; не звертався за допомогою до перехожих, оскільки по дорозі з магазину більше нікого не зустрічав, вулиця мало освітлена і знаходиться подалі від головних вулиць селища. А питання чому потерпілий не звернувся до лікарні, суд взагалі не з`ясовував в ході судового розгляду. Крім того, потерпілий повідомив суду, що впізнав ОСОБА_10 по манері розмови і по ході, а на запитання адвоката ОСОБА_14 відповів, що «впізнав, але що на всі 100% - то ні». Вважає, що вказані показання потерпілого не можна розцінювати як зміну показань та не свідчить про їх непереконливість. При цьому, суд необґрунтовано надав перевагу показанням обвинуваченого ОСОБА_10 (який звів своє алібі до перебування вдома, яке підтверджене в суді виключно словами його матері), обвинуваченого ОСОБА_9 (який неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів і теж прикрився перевіреним алібі) та його товариша ОСОБА_15 (який не був допитаний на досудовому розслідуванні, а в суді надав потрібні для свого товариша показання). Прокурор вважає показання свідка ОСОБА_15 сумнівними, нелогічними, такими, що не узгоджуються з показаннями інших свідків, та не перевіреними іншими доказами. При цьому, цей свідок не допитувався на досудовому слідстві, внаслідок чого сторона обвинувачення була позбавлена можливості зібрати докази на спростування його показань. Натомість послідовність і правдивість показань потерпілого ОСОБА_13 підтверджується показаннями незацікавлених свідків ОСОБА_16 (у якого того дня працював потерпілий, а згодом розповів про обставини грабежу) та ОСОБА_17 (продавець кіоску, яка дала потерпілому здачу 79 грн., які і були викрадені обвинуваченими). При цьому, у рішенні суду недостовірно викладено суть показань свідка ОСОБА_16 , який насправді зазначив: «напали двоє, побили і забрали телефон. Прізвища казав, але зараз я не пам`ятаю їх».

Прокурор звертає увагу на допущені судом істотні порушення вимог КПК України. Так, суд у вироку зазначив різні підстави для виправдання обвинувачених, які несумісні між собою та містять істотні суперечності між висновками суду. Суд спершу вказує, що стороною обвинувачення не доведено, що злочин вчинено обвинуваченими, а вже в наступному абзаці переконаний, що винуватість обвинувачених у скоєнні інкримінованого злочину не доведена. Вказує, що суд безпідставно взяв до уваги показання свідка ОСОБА_15 , який перебував у дружніх відносинах з обвинуваченим ОСОБА_9 та штучно створив йому алібі, не був розкритий стороні обвинувачення у порядку ч.ч.11,12 ст. 290 КПК України. Аналогічно, стороною захисту не розкрито свідка ОСОБА_18 , мами обвинуваченого ОСОБА_10 , яка штучно створила йому алібі. Таким чином, показання зазначених свідків, відповідно до ст. 86 КПК України, є недопустимим доказом. Разом з тим, суд всупереч позиції ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахірі проти Сполученого Королівства» відмовив у задоволенні клопотання прокурора про визнання допустимим доказом у справі показань свідка ОСОБА_19 , наданих на досудовому слідстві, оскільки останній помер до його допиту в суді. Також суд безпідставно відмовив прокурору в повторному допиті потерпілого з метою спростування невизнавальних показань обвинувачених ОСОБА_9 (який під час досудового розслідування та на початку судового розгляду визнавав вину) та ОСОБА_10 (який під час обрання 22.09.2020 в суді запобіжного заходу повідомив, що ОСОБА_9 його підставив, а потерпілого він не знає і ніколи не чув про такого). Судом необґрунтовано визнано недопустимим протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.08.2020, згідно якого потерпілий впізнав на фото ОСОБА_10 як одного із осіб, які його пограбували.

Прокурор вказує на неповноту судового розгляду. Так, судом залишились не з`ясованими певні обставини, про які стверджували свідок ОСОБА_15 та обвинувачений ОСОБА_9 про те, чи в дійсності перебував потерпілий в будинку ОСОБА_15 та слухав музику на телефоні і чи взагалі на його телефоні записана музика, чи може телефон гучно програвати музику, тощо. Також суд не з`ясував яким чином потерпілий під час пред`явлення для впізнання, впізнав на фотокартці ОСОБА_10 . Не перевірено судом й версію обвинуваченого ОСОБА_10 , висунуту ним під час судового розгляду про те, що 04.08.2020 він був на роботі, а після роботи весь час знаходився вдома (фактично проживає в АДРЕСА_2 ), та версію його мами ОСОБА_18 , яка вказала, що у день події її син був у неї вдома по вул. Авіаційній у м. Івано-Франківськ -16.

Потерпілий ОСОБА_13 просив скасувати вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2022 року. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 винними за ч. 2 ст. 186 КК України, призначити покарання згідно закону. Задоволити його цивільні позови, стягнути солідарно з обвинувачених завдану йому злочином шкоду.

Вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог КПК України.

Зокрема вказує, що суд, визнаючи обвинувачених невинуватими у вчиненні грабежу, взяв до уваги тільки їхні показання, згідно з якими вони не били потерпілого, а він сам залишив телефон і забув про нього. Водночас стверджує, що не змінював свої показання та не плутався в них, як про це зазначив суд, а наскільки міг, пояснив обставини, при яких саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 побили його і забрали телефон та гроші, а також чому зразу не викликав поліцію. При цьому, апелянт заперечив щодо показань свідка ОСОБА_15 про те, що вони разом вдома у свідка розпивали горілку та потерпілий забув у нього телефон. Стверджує, що не знає зазначеного свідка і ніколи не був у нього вдома, та не пив з ним горілку.

Потерпілий звертає увагу на те, що суд проігнорував клопотання прокурора про додатковий його допит, а також не допитав інших свідків, не перевірив усі обставини.

Вказує, що обвинувачені не відшкодували йому завдані збитки, а заяви про залишення цивільних позовів без розгляду він написав тому, що так сказали йому в суді.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їхні захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора та потерпілого, а вирок суду залишити без змін;

- прокурори та потерпілий ОСОБА_13 підтримали доводи своїх апеляційних скарг, просили задовольнити їхні апеляційні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційних скаргах прокурор та потерпілий ставлять питання про скасування виправдувального вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.3 ст.374 КПК України мотивувальна частина вироку у разі визнання особи виправданою повинна містити: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Всупереч вищевказаним нормам закону, суд першої інстанції недостатньо обґрунтував висновок щодо невинуватості обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України.

Так, виправдовуючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції зазначив, що докази, досліджені судом, не містять достатніх відомостей про вчинення саме обвинуваченими інкримінованого їм кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не надав належної оцінки дослідженим доказам та, допускаючи істотні суперечності, прийшов до передчасного висновку про виправдання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за пред`явленим обвинуваченням.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_13 показав, що в день події він повертався додому і біля залізничного переїзду в смт Делятин побачив двох людей, які попросили у нього сигарети, які в подальшому побили його та викрали в нього телефон з кишені штанів. Вказував, що за вимовою і походкою він впізнав в одному з нападників ОСОБА_10 , а в іншому ОСОБА_9 , якого раніше не знав але бачив декілька разів.

Аналогічні показання потерпілий ОСОБА_13 надав в суді апеляційної інстанції та наполягав на тому, що правопорушення стосовно нього було вчинено саме обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , яких він впізнав під час нападу. Стверджував, що його показання в цій частині завжди були правдивими та послідовними. Вказував на те, що він дійсно не відразу повідомив про вчинений злочин, оскільки сподівався на те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 повернуть йому викрадене майно на наступний день, коли зрозуміють помилковість своїх дій.

Зазначені показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами в кримінальному провадженні та прямо вказують на обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , як на осіб , які вчинили правопорушення.

Так, згідно з даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.08.2022, було прийнято заяву від потерпілого ОСОБА_13 , про те, що 04.08.2022 приблизно о 22 год. 00 хв. в смт. Делятин на вул. Хмельницького, невідомі особи відкрито викрали у нього мобільний телефон моделі «Redmi 7A» застосувався до нього насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, чим спричинили майнову шкоду.

Крім того, показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_16 , який в суді першої інстанції пояснив, що в день події ОСОБА_13 йому допомагав, свідок йому заплатив і після цього приблизно о 15.00-16.00 годині потерпілий пішов. За кілька днів він зустрів потерпілого і потерпілий розказав, що з ним сталося. Прізвища обвинувачених потерпілий йому не називав. ОСОБА_13 говорив, що це сталося у центрі смт Делятин. На потерпілому побоїв свідок не бачив. Чи вживав потерпілий спиртне у день нападу свідок не знає. Того дня потерпілий пішов від нього тверезим.

Поряд з цим суд першої інстанції взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_15 , які стверджували, що разом з потерпілим вживали алкогольні напої за місцем проживання ОСОБА_15 , а наступного дня знайшли мобільний телефон потерпілого, який той поставив на зарядку та забув. ОСОБА_9 намагався знайти потерпілого ОСОБА_13 в центрі, але не знайшов останнього та повернувся до місця проживання ОСОБА_15 , куди в подальшому прийшли працівники поліції, які наказали їм поїхати з ними та взяти з собою телефон, щоб повернути потерпілому.

Суд першої інстанції вважав, що вищевказані показання ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_15 є послідовними та повністю узгоджуються з показаннями інших свідків. Однак, таке твердження суду виглядає голослівним та бездоказовим, оскільки суд першої інстанції не конкретизував, які саме обставини, зазначені в показаннях ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_15 узгоджуються із показаннями інших свідків та іншими доказами по справі, не проаналізував ці докази стосовно їх відповідності сукупності зібраних доказів.

В той же час, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вищевказані показання ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_15 повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який в категоричній формі заперечував факт перебування за місцем проживання свідка ОСОБА_15 та стверджував, що саме ОСОБА_10 та ОСОБА_9 напали на нього, побили його та забрали мобільний телефон.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до висновку експерта від 07.08.2020 №177 у ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження: садно носа та подряпини лівої руки, які отримані від дії твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, може відповідати часу вчинення злочину і відносяться до легких тілесних ушкоджень; характер та локалізація ушкоджень не виключають можливості її утворення, як і від удару рукою чи ногою так і в результаті падіння з положення стоячи на площину та ударами до виступаючих над її поверхнею тупих твердих предметів.

Висновки вищевказаної експертизи повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_13 в частині характеру застосованого до нього насильства.

Крім того, під час проведення слідчого експерименту, потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що 04.08.2020 о 22.00 годині він повертався додому, перейшовши через залізничний переїзд, побачив ОСОБА_20 та ОСОБА_10 , які звернулися до нього з проханням дати сигарету. Після цього ОСОБА_10 обійшов потерпілого зліва та наніс ззаду удар у шию, від чого потерпілий впав на коліна. При цьому ОСОБА_21 залишився перед потерпілим та наніс потерпілому один удар правою рукою у ніс, від якого потерпілий впав на землю. ОСОБА_10 обійшов потерпілого спереду, наніс два удари ногою у живіт та побачив мобільний телефон. Тоді ОСОБА_10 сказав ОСОБА_9 , щоб він забрав телефон. ОСОБА_9 схопив руками потерпілого за шию та притиснув до землі, викрав із кишені штанів мобільний телефон.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в подальшому телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 7A» було вилучено в обвинуваченого ОСОБА_9 , що не заперечується останнім.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначені докази належним чином не дослідив, не надав їм належної оцінки у своєму рішенні, не провів аналіз таких доказів у повному обсязі на предмет належності та допустимості, при тому, що дані фактичні обставини підлягають ретельній перевірці з метою проведення повного та неупередженого судового розгляду.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. (Справа "Салов проти України")

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Відповідно до вимог ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення в суді апеляційної інстанції є 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4)неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

За загальними вимогами ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Приймаючи до уваги, що висновки суду першої інстанції щодо виправдання обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення не мотивовані належним чином та носять суперечливий і непослідовний характер, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд не повинен підміняти собою суд першої інстанції, оскільки повне скасування судового рішення та необхідність проведення нового судового розгляду іншим неупередженим складом суду свідчить саме про необхідність призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Зокрема, безпосередній розгляд кримінального провадження апеляційним судом, як судом першої інстанції, фактично позбавляє учасників судового процесу реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішення, яке передбачено ст.129 Конституції України.

Колегія суддів вважає призначення нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції зможе найбільш повно та ефективно забезпечити змагальність процесу, реалізацію сторонами їх прав та виконання обов`язків, дозволить повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення та перевірити доводи сторін.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають частковому задоволенню, а вирок суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду кримінального провадження необхідно вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження та перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах, і, в залежності від встановленого, постановити законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409,412,415,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_13 та прокурора Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2022 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5