Провадження 11-кп/824/910/2023 Доповідач в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_13 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік;

на підставі ст.ст. 49, 74 КК України ОСОБА_12 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності;

цивільний позов потерпілої задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_10 57 528 грн 85 коп в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди;

відмовлено у задоволенні клопотання представника потерпілої - адвоката ОСОБА_14 про компенсацію процесуальних витрат;

вирішене питання про процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_12 , 20 липня 2016 року, близько 18 години, керуючи технічно справним автомобілем марки «Ніссан Тііда», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Тарасівська в місті Києві, в районі регульованого перехрестя з вул. Саксаганського, в порушення вимог п.п. 2.3 «б», 16.2 Правил дорожнього руху України, повертаючи ліворуч та виїхавши на регульований пішохідний перехід, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_10 , яка на зелений сигнал світлофору перетинала проїзну частину з права на ліво, вчинив наїзд на неї в результаті чого потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі захисника указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що суд, на підтвердження вини ОСОБА_12 послався на протокол огляду місця події від 20.07.2016 року, який на переконання апелянта є недопустимим доказом. На думку апелянта, недопустимість вказаного доказу полягає у тому, що протокол не містить інформації щодо моделі відеокамери, її технічної характеристики тощо. Крім того, до матеріалів провадження не долучено носій, на якому містився оригінал фотознімків з місця події. Захисник звернув увагу на те, що висновок експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи не містив однозначних відомостей, які би давали підстави для висновку про утворення констатованих ушкоджень потерпілої саме в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Між тим, відсутність у матеріалах кримінального провадження даних про законність одержання стороною обвинувачення медичної документації, яка була предметом дослідження експерта, на переконання захисника свідчить про недопустимість висновку експерта у якості доказу вини ОСОБА_12 . Окрім наведеного, захисник вказав на те, що прокурор ОСОБА_15 , яка підписувала підозру та обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні була неповноважною, оскільки постанова про призначення групи прокурорів від 20.09.2018 року не підписана заступником Київської місцевої прокуратури № 1. Крім цього, матеріали кримінального провадження містять лише одну постанову про створення групи слідчих від 20.09.2018 року, у зв`язку із чим слідчі дії, які проводилися слідчим ОСОБА_16 з 05.08.2016 року, на думку апелянта останнім здійснювалися без повноважень. Враховуючи викладене та сформовану доктрину «плодів отруйного дерева», на думку апелянта ряд доказів у даному кримінальному провадженні є недопустимими. Зокрема, висновок автотехнічної експертизи від 08.12.2017 року, яка була проведена на підставі постанови слідчого ОСОБА_16 від 10.11.2017 року. Показання свідка ОСОБА_17 , який фактично є єдиним свідком обвинувачення, є сумнівними з огляду на те, що цей свідок був знайомим з потерпілою задовго до дорожньо - транспортної пригоди. Дана обставина підтверджується постановами Печерського районного суду міста Києва, якими розглядалися постанови щодо ОСОБА_17 та ОСОБА_10 за ст.160 КУпАП за фактами торгівлі у невстановленому місці. Показання потерпілої ОСОБА_10 , на думку захисника є суперечливими та непослідовними в частині механізму та локалізації утворення тілесних ушкоджень на місці події, які не узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи. Крім цього, апелянт вказав на те, що у порушення вимог ст.347 КПК України цивільний позов не оголошувався судом у ході судового розгляду, а його розгляд відбувся формально без дослідження вимог позивача. Позовні вимоги обґрунтовувалися доказами, які на думку апелянта не могли братися судом до уваги, оскільки зазначені у ньому витрати не мали причинно-наслідкового зв`язку з розладами стану здоров`я потерпілої. Просив вирок скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі представника потерпілої вказано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Призначене ОСОБА_12 покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на думку апелянта є явно не справедливим і таким, яке суперечить меті покарання, визначеній у ст.50 КК України. На переконання представника потерпілої, справедливим та достатнім покаранням обвинуваченому буде покарання у виді обмеження волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Крім цього, апелянт вважав необґрунтованим часткове задоволення цивільного позову потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди, об`єктивний розмір якої становив 800 000 грн. Безпідставним на думку апелянта є також і рішення суду про відмову у задоволенні клопотання представника потерпілої про компенсацію процесуальних витрат, що суперечить положенням ст.118 КПК України. Просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за яким призначити йому покарання у виді трьох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. На підставі ст.ст. 49, 74 КК України ОСОБА_12 звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов потерпілої про стягнення з ОСОБА_12 матеріальної та моральної шкоди задовольнити у повному обсязі.Задовольнити клопотання представника потерпілої про компенсацію процесуальних витрат.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_11 , які апеляційну скаргу захисника підтримали, підтвердили її доводи і просили цю скаргу задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої у зв`язку із її необґрунтованістю і просили залишити її без задоволення;

потерпілої ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_9 , які апеляційну скаргу представника потерпілої підтримали, підтвердили її доводи і просили цю скаргу задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника у зв`язку із її необґрунтованістю і просили залишити цю скаргу без задоволення;

прокурора, який заперечував проти задоволення обох скарг, вирок вважав законним та обґрунтованими, просив залишити його без змін, а обидві апеляційні скарги без задоволення;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення обох апеляційних скарг з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_12 у порушенні вимог ПДР України, а саме пунктів 2.3 «б» та 16.2 цих Правил, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_10 та завдання їй тілесних ушкоджень середньої тяжкості стверджуються зібраними у справі доказами.

Так, факт наїзду автомобіля під керуванням обвинуваченого на потерпілу, в момент коли вона переходила проїзну частину вул. Саксаганського м. Києва по пішохідному переходу підтвердила у суді першої інстанції сама потерпіла. Ці показання вона підтвердила і у суді апеляційної інстанції.

Із показань свідка ОСОБА_17 вбачається, що він був очевидцем того, як потерпілу, яка переходила вулицю Саксаганського по пішохідному переходу збив автомобіль, який повертав із вулиці Тарасівської.

Висновком судово-медичного експерта № 1812/е визначені наявні у потерпілої тілесні ушкодження, зокрема: закрита травма хребта: компресійні переломи тіл 10 грудного, 6, 7 шийних хребців, та закрита травма правого колінного суглобу: розрив заднього рогу медіального меніску, крововиливи у м`які тканини з боку передньої поверхні колінного суглобу. Указані тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок наїзду на потерпілу автомобіля за обставин указаних у постанові про призначення експертизи і відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Указаний висновок був підтверджений експертом ОСОБА_18 у ході судового розгляду у суді першої інстанції.

Висновок судово-медичної комісійної експертизи № 46-2017/о містить дані які указують на те, що компресійні переломи грудних хребців потерпілої, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Відповідно до цього висновку, отримання тілесних ушкоджень внаслідок наїзду на потерпілу автомобіля не виключається, при цьому потерпіла могла бути звернута будь-якою частиною тіла до автомобіля окрім задньої.

Відповідно до висновку експерта автотехніка № 12-1/2609, в діях водія автомобіля «Нісан Тііда», н.з. НОМЕР_1 , у зазначеній вище дорожній обстановці з технічної точки зору вбачається невідповідність вимогам п. 16.2 ПДР України, що з технічної точки зору є причиною даної ДТП. При цьому, водій ОСОБА_12 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п. 16.2 ПДР України.

Винність обвинуваченого стверджується також іншими доказами, а саме фактичними даним встановленими в результаті проведення оглядів місця події, слідчих експериментів та із інших джерел.

Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та правильності кваліфікації його дій за цією статтею. Покарання обвинуваченому призначене із дотриманням вимог ст. 65 КК України, сприяє досягненню мети покарання, визначеній у ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Обвинувачений із дотриманням вимог закону звільнений від покарання на підставі ст. 49 і ст. 74 КК України.

Апеляційні скарги як захисника, так і представника потерпілої не містять доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції вироку.

Як зазначено вище, покарання обвинуваченому призначене із дотриманням вимог закону. Вимоги ст. 65 КК України судом першої інстанції при призначенні покарання дотримано у повному обсязі. Покарання, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції відповідає як тяжкості вчиненого злочину, так і особі обвинуваченого. Окрім того колегія суддів звертає увагу і на те, що обвинувачений відповідно до вимог ст. 49 і ст. 74 КК України підлягає звільненню від будь-якого покарання, що указує на відсутність підстав для посилення призначеного покарання.

Цивільний позов потерпілої судом першої інстанції розв`язаний правильно. На думку колегії суддів розмір відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди, який визначений судом першої інстанції у 100 000 грн відповідає ступеню моральних страждань потерпілої, є обґрунтованим і відповідає критерію «розумності». Підстав для збільшення цього розміру колегія суддів не вбачає. Судом належним чином мотивовані висновки про відсутність підстав для компенсації процесуальних витрат. Із цим висновком колегія суддів погоджується. У цілому, оцінюючи апеляційні вимоги представника потерпілої колегія суддів відмічає те, що вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, не відповідають вимогам закону та не доведені у ході апеляційного розгляду. Наведене приводить колегію суддів до переконання про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої.

Не ґрунтуються як на вимогах закону, так і на зібраних у справі доказах доводи апеляційної скарги захисника.

Так у даному кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належних та допустимих доказів, якими доводиться вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо участі у кримінальному провадженні прокурора ОСОБА_15 та слідчого ОСОБА_16 , то матеріли кримінального провадження не містять достатніх даних які би указували на незаконність участі цих осіб у даному кримінальному провадженні. Ті процесуальні недоліки, на які указав захисник, на думку колегії суддів, не можливо розцінити як істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які би могли вплинути на допустимість зібраних у справі доказів.

Відсутність інформації щодо моделі відеокамери, її технічних характеристик, а також не долучення носія на якому містився оригінал фотознімків з місця події, не може бути підставою для визнання недопустимим доказом фактичних обставин, встановлених у результат проведення 20.07.2016 року огляду місця події, оскільки стороною захисту не оспорюються ті фактичні обставини, які встановлені у ході проведення цієї слідчої дії, у тому числі і ті, які зафіксовані за допомогою відеокамери.

На думку колегії суддів, висновок експерта за результатами судово-медичного дослідження є повним та обґрунтованим, не викликає його неоднозначного тлумачення.

Доводи апеляційної скарги захисника про необхідність застосування доктрини «плодів отруєного дерева» шляхом визнання недопустимими усіх доказів, здобутих внаслідок дій вчинених слідчим ОСОБА_16 , на думку колегії суддів не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних які би виключали участь слідчого ОСОБА_16 у здійсненні досудового розслідування.

Доводи захисника на необхідність визнання недопустимими доказами фактичних обставин, встановлених із показань свідка ОСОБА_17 , є не обґрунтованим, оскільки посилання захисника на фактичне знайомство свідка та потерпілої до події ДТП та про недостовірність показань цього свідка за своїм змістом є припущенням захисника, яке фактично не підтверджується матеріалами кримінального провадження. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що показання свідка ОСОБА_17 узгоджуються із іншими зібраними у справі доказами, а тому вони обґрунтовано прийняті судом першої інстанції та приймаються судом апеляційної інстанції.

Не викликають сумніву у суду апеляційної інстанції і показання потерпілої ОСОБА_10 . Істотних суперечностей, які би ставили під сумнів достовірність та правдивість цих показань колегією суддів не встановлено. Певні неточності, які дійсно маються у цих показаннях колегія суддів відносить на той факт, що подія ДТП викликала у потерпілої певний стрес, який вплинув на сприйняття та запам`ятовування відповідних деталей. Проте, ці неточні не впливають на загальну оцінку судом правдивості та достовірності показань потерпілої. При цьому, колегія суддів констатує ту обставину, що показання потерпілої узгоджуються із іншими зібраними у справі доказами.

Наведене у свої сукупності указує на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року щодо ОСОБА_12 відповідає вимогам закону, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілої - адвоката ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року щодо ОСОБА_12 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

__________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4