УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року

м. Київ

Справа № 759/13937/21

Провадження № 51-5529 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла, Черкаської області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 21 квітня 2021 по 03 грудня 2021 року включно.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вирішені питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 , судові рішення щодо якого не оскаржуються.

Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він та ОСОБА_5 , діючи спільно між собою, з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до приміщення, 21 квітня 2021 року, приблизно о 17 годині 10 хвилин, за допомогою заздалегідь заготовлених предметів відімкнули замок вхідних дверей офісу № 8, розташованого по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали сейф, вартістю 2 000 гривень, в якому знаходились належні потерпілій ОСОБА_6 речі та документи, а також грошові кошти в сумі 1 000 грн., чим завдали останній матеріальної шкоди на загальну суму 3 000 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На думку прокурора, апеляційний суд належним чином не перевірив та не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо безпідставного застосування судом першої інстанції до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України. Стверджує, що апеляційний суд не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу прокурора визнав необґрунтованою, а висновок суду першої інстанції щодо правильного застосування до засудженого положень ст. 75 КК України вмотивованим.

Вважає, що суди дійшли безпідставного висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, не врахувавши даних про особу засудженого, тяжкість злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Враховуючи викладене, вважає необґрунтованим застосування до засудженого положень ст. 75 КК України. Крім цього, прокурор вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Стосовно доводів прокурора про порушення загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, а також невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності й даним про особу винного.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки) обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року), який у своїх рішеннях зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів про обґрунтованість застосування до засудженого положень статей 75, 76 КК України.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_4 покарання, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів; відношення до скоєного, дані про особу засудженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце проживання, працює неофіційно, є інвалідом 3-ї групи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки й обґрунтовано визнав можливим звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. На думку колегії суддів, це є достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Підстав вважати, що судом неправильно було застосовано положення ст. 75 КК України, що призвело до призначення несправедливого покарання через м`якість, колегія суддів Верховного Суду не вбачає.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, також обґрунтовано вказав, що доводи прокурора щодо незаконності вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_4 покарання на обґрунтування неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання є безпідставними, оскільки вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб є кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення, тому ця обставина не може враховуватись судом як така, що обтяжує його, чи свідчить про неможливість застосування ст. 75 КК України, з чим погоджується й колегія суддів Верховного Суду.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора, які здебільшого є аналогічними доводам касаційної скарги, та із зазначенням докладних мотивів ухваленого рішення залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та доданих до неї матеріалів не убачається підстав для її задоволення, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3