ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2824/23 Справа № 208/1371/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України ОСОБА_7 до 14 вересня 2023 року, -

встановила:

В провадженні Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000153 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19 січня 2018 року, приблизно о 14:00 годині ОСОБА_7 приїхав до більярдного клубу "Дніпро", де разом із своїми товаришами , серед яких був ОСОБА_9 святкував день народження знайомого.

20.01.2018 року приблизно о 05:00 годині ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння у приміщенні більярдного клубу "Дніпро" вчинив сварку з ОСОБА_9 стосовно гри у більярд, у зв`язку з чим у ОСОБА_7 раптово виникли неприязні відносини з ОСОБА_9 та виник злочинний умисел направлений на заподіяння тілесних ушкоджень останньому.

Реалізуючи свій злочинний умисел утримуючи в руках тубус з більярдним києм у ньому, ставши навпроти ОСОБА_9 діючи умисно, цілеспрямовано, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи тяжкі наслідки наніс один удар тубусом з більярдним києм у ньому по голові, від чого ОСОБА_9 впав на підлогу та стратив свідомість.

Не зупинившись на вчиненому ОСОБА_7 наніс два удари у область голови тубусом з більярдним києм у ньому ОСОБА_9 , який лежав на підлозі.

У результаті злочинних дій ОСОБА_7 у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння черепу, яка ускладнилася внутрішньо мозковим крововиливом, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Зазначені дії ОСОБА_7 спричинили смерть потерпілого, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 о 14:53 години у КЗ "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова".

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Під час судового засідання ухвалою колегії суддів Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до 14 вересня 2023 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_7 на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що у клопотанні прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не доведено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також в оскаржуваній ухвалі не зазначені надані стороною обвинувачення, досліджені в розумінні ст.84 КПК України, докази, які доводять обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.

Щодо існування ризику переховування від органів слідства та суду захисник зазначає, що потребу позбавлення волі не можна оцінювати беручи до уваги тільки тяжкість злочину, у вчиненні якого особі пред`явлено обвинувачення.

Крім того, захисник зазначає, що його підзахисного було незаконно оголошено у розшук, оскільки підстав для здійснення такої дії не було. А така поведінка підозрюваного, як неявка на виклики слідчого, відсутність у місці проживання особи, не може свідчити про ухилення останнього від слідства.

Також захисник зазначає про те, що стороною обвинувачення не було надано захиснику ОСОБА_7 клопотання про продовження строку тримання під вартою.

У судове засідання апеляційного суду прокурор не з`явився. Належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив. Неявка прокурора, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_6 та його підзахисного ОСОБА_7 , які підтримали доводи поданої стороною захисту апеляційної скарги у повному обсязі, просили її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати обвинуваченому ОСОБА_7 інший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є тяжкими злочином, а також наявність, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику того, що обвинувачений може переховуватися від суду, про існування якого свідчить тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на домашній арешт, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого іншого, альтернативного запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_7 триває, по справі ще не досліджено усіх доказів, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 14 вересня 2023 року. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у вигляді домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а встановлений судом ризик не відпав та продовжує існувати.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_7 значний термін перебуває під вартою не є підставою для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки розгляд кримінального провадження триває, на даний час встановлено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а також під час апеляційного перегляду з`ясовано, що матеріали кримінального провадження є чисельними, досліджуються судом першої інстанції, з огляду на обсяг пред`явленого обвинувачення.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України ОСОБА_7 до 14 вересня 2023 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4