Справа № 646/2105/23
№ провадження 1-кс/646/713/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2023 м.Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність ВП №1 ХРУП №1 щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою в порядку ст.303КПК України на бездіяльність уповноважених осіб ВП №1 ХРУП №1, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на те, що 13.01.2023 вона звернулася до ВП №1 ХРУП №1 із повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, які в порушення вимог ч. 1 ст. 214 КПК України до теперішнього часу не внесені до ЄРДР. ОСОБА_3 вказала на скоєння власників, засновників та посадових осіб, керівника центру «Махараджа» злочинів, передбачених ст.265 та ст. 212 КК України. Не дивлячись на її звернення, посадові особи ВП №1 ХРУП №1 не внесли відомості до ЄРДР. Просила поновити строк на подання скарги, зобов`язати посадових осіб ВП №1 ХРУП №1 та внести відомості до ЄРДР, розпочати досудове розслідування.

Заявник в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у скарзі.

Представник ВП №1 ХРУП №1 не з`явився в судове засідання, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 4 ст.107 КПК України.

Вивчивши скаргу та дослідивши додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений процесуальний строк може бути поновлений слідчим суддею, якщо його пропущено з поважних причин.

У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави. Так, вирішення питання про поважність причин пропуску строку покладається на розсуд слідчого судді. Разом з тим, виходячи з системного тлумачення положень КПК України, зокрема ч. 3 ст. 37, ст. 138, п. 1 ч. 1 ст. 232, п. 1 ч. 1 ст. 336 КПК України, під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти фактичні обставини, які: 1) об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі особи, яка пропустила строк; 2) виникли та/або існували протягом строку, передбаченого КПК України для вчинення процесуальної дії; 3) безпосередньо унеможливили або істотно ускладнили можливість вчинення процесуальних дій у визначений КПК України строк; 4) підтверджуються належними доказами.

Таке визначення поважних причин пропуску строку відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду (судові рішення Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28.01.2021 р. у справі № 201/1156/18, від 05.03.2020 р. у справі № 367/5629/16-к, від 30.09.2019 р. у справі № 635/4248/16-к, від 11.06.2019 р. у справі № 373/1742/15-к, від 11.06.2019 р. у справі № 523/11081/17).

Наведена ОСОБА_3 обставина, а саме у зв`язку з військовою агресією тта виникнення необхідності виїзду за межі України, може бути визнана об`єктивно непереборною, що унеможливила чи створила істотні перешкоди для своєчасного подання нею скарги до слідчого судді.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Як встановлено з матеріалів скарги, 13.01.2023 року ОСОБА_3 звернулась до ВП №1 ХРУП №1 із заявою про вчинення кримінальних правопорушень.

Зі змісту долученої до матеріалів скарги заяви про злочини від 13.01.2023 року, вбачається, що ОСОБА_3 просила внести відомості до ЄРДР про вчинення, на її думку, кримінальних правопорушень відносно власників, засновників, посадових осіб ОСОБА_4 , керівником центру «Махараджа» ОСОБА_5 , бухгалтером ОСОБА_6 , та безпосереднього її керівника ОСОБА_7 за ст. 265 та ст. 212 КК України .

Слідчим суддею районного суду розглядаються скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування (ч. ч. 1, 2 ст. 306 КПК України).

Згідно положень ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР є наявність заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, а підставою кримінальної відповідальності, згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КК України є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно положень ст. ст. 2, 214 КПК України, у заяві про вчинення кримінального правопорушення мають бути зазначені об`єктивні дані, які свідчать про ознаки кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а саме фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), які мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Слідчий суддя вважає, що доводи ОСОБА_3 , викладені у вказаній заяві, не підтверджуються належними та допустимими доказами і є лише її припущеннями, які ґрунтуються лише на суб`єктивному уявленні щодо правомірності дій слідчого ВП №1 ХРУП №1, власному аналізі та баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність. По суті заява про вчинення кримінальних правопорушень містить лише суб`єктивний виклад обставин та не містить відомостей, за якими можна визначити наявність елементів об`єктивної сторони кримінальних правопорушень.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; використання інструментів ст. 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за ст. 214 КПК України), а також унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (ст. 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в ст. 2 КПК України.

Слідчий суддя звертає увагу, що ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальні правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може потягти порушення прав конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерел права.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 року).

З відомостей, що містяться в заяві ОСОБА_3 від 13.01.2023 року не містяться обставини, які б підтверджували чи свідчили про вчинення вказаними в ній посадовими особами кримінальних правопорушень. В заяві не зазначено повністю ПІБ вказаних осіб, що унеможливлює суд встановити такі відомості та дана заява не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування фактів, які б давали підстави для кваліфікації дій за статтями Кримінального кодексу України.

Таким чином, оскільки заява ОСОБА_3 про злочини від 13.01.2023 року не містить достатніх та конкретних даних чи відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, а тому у задоволенні скарги належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання щодо поновлення строку на подання скарги ОСОБА_3 - задовольнити.

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність ВП №1 ХРУП №1 щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1