Справа № 188/381/23
Провадження № 1-кп/188/107/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Петропавлівка Дніпропетровської області угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 від 07.02.2023, що надійшов 24.03.2023 від прокурора Першотравенської окружної прокуратури Дніпропетровської області стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Петропавлівка Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , освіта середня, не працює, не одруженого, раніше судимого:

1) 19.02.2013 Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

2) 24.12.2013 Апеляційним судом Дніпропетровської області вирок Петропавлівського районного суду від 17.10.2013 в частині призначення покарання скасовано, ухвалено вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; на підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Петропавлівського районного суду від 19.02.2013 і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

3) 22.06.2015 Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.12.2013 і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців; рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.10.2015 вирок змінений: ухвалено вважати засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років 6 місяців; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

4) 14.02.2020 Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; звільнений 23.12.2022 по відбуттю строку покарання;

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2022 стосовно ОСОБА_3 встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік з такими обмеженнями:

з`являтись до органу Національної поліції для реєстрації чотири рази на місяць у дні, які будуть визначені;

заборонити вихід з місця мешкання (яке він обрав згідно із заявою) з 22.00 години до 06.00 годин наступної доби;

заборонити відвідування місць продажу алкогольних напоїв на розлив;

заборонити виїжджати за межі району без дозволу органів Національної поліції.

23.12.2022 ОСОБА_3 оголошено вказану ухвалу про встановлення адміністративного нагляду та зобов`язано прибути і зареєструватись в триденний термін, тобто не пізніше 26.12.2022, до відділення поліції № 4 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за обраним місцем проживання: АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_3 попереджено про кримінальну та адміністративну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду і несвоєчасне прибуття до обраного місця проживання та реєстрації в ОВС.

23.12.2022 звільнений з Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» ОСОБА_3 умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без поважних причин в триденний термін після звільнення з місць позбавлення волі до обраного місця проживання не прибув, на облік у відділенні поліції № 4 Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області не став, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі».

У період з 23.12.2022 по 04.02.2023 ОСОБА_3 з метою ухилення від адміністративного нагляду, маючи реальну можливість виконувати покладені на нього обов`язки, проігнорувавши їх, на облік в поліції за визначеним місцем постійного проживання не став, та за визначеним місцем постійного проживання не перебував. Натомість, з метою ухилення від адміністративного нагляду, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого протиправного діяння, ОСОБА_3 змінив місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , та проживав за іншим, ніж визначене в ухвалі Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2022, місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без наявності поважних причин.

Таким чином, ОСОБА_3 , діючи умисно, не ставлячи до відома уповноважені органи про свої дії, достовірно знаючи, що за невиконання покладених на нього рішенням суду обов`язків йому загрожує кримінальна відповідальність, діючи умисно, без поважної причини, будучи в належній формі ознайомленим із порядком і умовами проведення адміністративного нагляду, які були йому визначені судом, достовірно знаючи про наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, будучи зобов`язаним дотримуватись встановлених умов адміністративного нагляду, про що був попереджений, однак ігнорував вимоги законодавства, умисно ухилявся від покладених на нього обов`язків, а саме: порушив правила адміністративного нагляду, що виразилось у неприбутті без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі, тобто скоїв кримінальний проступок проти правосуддя.

Під час досудового слідства 23.03.2023 прокурор Першотравенської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та підозрюваний уклали угоду про визнання винуватості відповідно до норми ст. 472 КПК України.

Згідно з цією угодою:

підозрюваний ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні;

прокурор ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 дійшли згоди щодо істотних для цього кримінального провадження обставин, правової кваліфікації дій підозрюваного як кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду;

щодо покарання у виді арешту на строк один місяць.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить із такого.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно зі ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, кримінальних правопорушень невеликої чи середньої тяжкості, тяжких кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифіковану Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою № 9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п. 66). Суд (національний), який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини. Він також має переконатися в тому, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують визнання обвинуваченим вини в угоді або ж визнавальні свідчення, надані обвинуваченим (п. 67).

Судом встановлено в підготовчому судовому засіданні, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, яке правильно кваліфіковане як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі, і згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, внаслідок якого шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.

У судовому провадженні обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав обвинувачення в обсязі підозри.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені абзацом 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та наслідки її невиконання.

Захисник обвинуваченого не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, вважав, що угода не порушує прав та інтересів обвинуваченого, що в матеріалах досудового розслідування достатньо доказів вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті.

Прокурор просив затвердити угоду між ним і підозрюваним ОСОБА_3 .

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

За таких обставин суд, переконавшись, що умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, зобов`язання, взяті за угодою обвинуваченим, виконані повністю, узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, характеру і тяжкості обвинувачення, особі обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, враховує стан його здоров`я, обрана в межах санкції ст. 395 КК України, існують фактичні підстави для визнання винуватості, вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості від 23 березня 2023 року та призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Потерпілих від цього кримінального правопорушення немає.

Майнової шкоди кримінальним правопорушенням не завдано. Цивільний позов не заявлено.

Речові докази у справі відсутні.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Запобіжний захід не обирався і підстав для його застосування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 374, 394, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, яку 23.03.2023 уклали прокурор Першотравенської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді арешту на строк один місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обраховувати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1