ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1673/23 Справа № 205/478/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001698 від 15 вересня 2022 року, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Згідно з обставинами, встановленими судом, обвинувачений ОСОБА_7 , 15 вересня 2022 року, близько 09 години, керуючи технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN JETTA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, здійснював рух в правій крайній смузі для руху, в світлий час доби, по сухому покриттю вул.Деземівська, з боку вул.Данили Галицького в напрямку вул.Миколи Хвильового, в м.Дніпро. Під час руху, обвинувачений ОСОБА_7 , грубо порушуючи п.п.1.3, 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а» та 10.1 Правил дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та не обравши безпечну швидкість для руху, змінив напрямок свого руху праворуч та здійснив зіткнення з огорожею (стіною), після чого в некерованому стані продовжив рух прямо та допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля з задньою частиною автомобіля «NISSAN ALTIMA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який стояв попереду у попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому ОСОБА_9 , який слідував в якості пасажира в автомобілі під керуванням обвинуваченого ОСОБА_7 , були заподіяні наступні тілесні ушкодження: сумісна травма тіла: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закритий перелом правої плечової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад три тижні (більш, як 21 день).

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок змінити в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України, яке є співрозмірмірним його діянню, застосувавши положення ст.ст. 69,75 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги адвокат посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. На переконання захисника, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся та пожалкував про скоєне, позовні вимоги визнав та добровільно відшкодував завдані збитки. Поза увагою суду залишилось й те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, а також хвору матір, яка потребує догляду. На переконання захисника, наведені обставини дають підстави для призначення більш м`якого покарання, із застосуванням положень ст.ст. 69, 75 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості. Прокурор вважає, що суд не врахував тих обставин, що обвинувачений неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, що вказує на схильність останнього до вчинення нових злочинів. Окрім цього, на переконання прокурора, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений не визнав факт перебування у стані наркотичного сп`яніння, що свідчить про відсутність щирого каяття. Серед іншого, прокурор звертає увагу на те, що після ухвалення вироку було встановлено, що відносно ОСОБА_7 скеровано до суду ще один обвинувальний акт також за ч. 1 ст. 286-1 КК України. На переконання прокурора, наведені обставини дають підстави для призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, потерпілого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, за обставин, встановлених судом, та кваліфікація його дій прокурором не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, за місцем мешкання характеризується позитивно, відшкодував завдану шкоду.

В якості обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав добровільне відшкодування завданого збитку та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та не встановив таких, які б в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжували.

Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього за умови призначення покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав ані для застосування положень ст. 69 КК України, ані для призначення покарання на більш тривалий строк.

Ті обставини, що обвинувачений визнав свою вину та щиро розкаявся підстав для призначення більш м`якого покарання суду не дають, як і відомості про те, що ОСОБА_7 відшкодував завдані кримінальним правопорушенням збитки.

Водночас, не дає підстав для пом`якшення відповідальності й те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно та має міцні соціальні зв`язки.

З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, перебування обвинуваченого у стані наркотичного сп`яніння, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише протягом визначеного судом строку позбавлення волі, а тому призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

Що стосується доводів захисту про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, то вони не заслуговують на увагу, оскільки цими вимогами закону України про кримінальну відповідальність встановлено обмеження щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, які засуджених за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані наркотичного сп`яніння.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів не знаходить підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, за доводами апеляційної скарги прокурора.

На переконання колегії суддів, суд з достатньою повною врахував те, що обвинувачений раніше притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Щодо посилань прокурора на невизнання обвинуваченим факту перебування у стані наркотичного сп`яніння, що свідчить про відсутність щирого каяття, то вони не заслуговують на увагу, оскільки щире каяття не враховано судом в якості обставини, що пом`якшує покарання, як і факт визнання обвинуваченим своєї вини.

Не є обґрунтованими й доводи прокурора про те, що до суду надійшов ще один обвинувальний акт щодо за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, оскільки вирок щодо останнього не ухвалено, а тому врахування цієї обставини порушуватими презумпцію невинуватості.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4