Справа № 643/5574/23
Провадження № 1-кп/643/455/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000044, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст. 366, ч.2, ч.3 ст. 191 КК України, -

в с т а н о в и в:

26.06.2023 до Московського районного суду м. Харкова в порядку ст. 291 КПК України надійшов обвинувальний акт за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч. 2, ч. 3 ст. 191 КК України, для розгляду.

28.06.2023 ухвалою суду по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 07.06.2023 відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком до 04.08.2023.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу. В обгрунтування клопотання зазначив, що на думку сторони захисту подальше застосування до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є невиправданим та недоцільним, з огляду на наступне. Згідно з приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Сама по собі тяжкість скоєного кримінального правопорушення не може бути підставою застосування того чи іншого запобіжного заходу. Згідно з ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вищий спеціалізований суд України в своєму листі від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» акцентує увагу слідчих суддів на те. що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний: враховувати. що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження його застосування має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обгрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків. наведених у ч. І ст. 177 КПК України). Слідчому судді, суду необхідно враховувати, шо обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обгрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111-112 рішення від 1 березня 2007 року; п. 85 від 10 лютого 2011 року).

Згідно з п.3 ч. І ст. 184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якою здійснюється досудове розслідування. і повинно містити виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Взяття під варту ніколи не повинно бути видом міри попередження, що застосовується в обов`язковому порядку абсолютно до всіх. Цей захід повинен розглядатися як виняткова міра і лише у випадку суворої необхідності. На цьому наголошується в Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи (65)11 від 9 квітня 1965 р. «Взяття під варту».

При цьому національне процесуальне законодавство (ч. 1 ст.183, п.3 ч.1 ст.194 КПК України). власне як і судова практика ЄСПЛ, вимагає від слідчого судді відповісти на питання - чи можливо уникнути застосування взяття під варту шляхом встановлення альтернативних мір.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (п. 3 ч. 1 ст.194 КПК України). Суду слід враховувати, що сама по собі тяжкість скоєного кримінального правопорушення не може бути підставою застосування того чи іншого запобіжного заходу. В Рішенні ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд висловив правову позицію, відповідно до якої суд при вирішенні питання про обрання запобіжною заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлює прямої залежності між тяжкістю вчиненого злочину, суворістю можливого покарання та необхідності обрання щодо підозрюваного такого виду забезпечення кримінального провадження, як тримання під вартою. ОСОБА_6 не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, ч. З ст. 191 ККУ. Виконавцем, співвиконавцем за ч. 2,3 ст. 191 КК України є лише та службова особа, яка має правомочності щодо привласненого майна - спеціальний суб`єкт. Зважаючи на те, що грошові кошти, які на думку сторони обвинувачення, привласнив ОСОБА_6 шляхом зловживання своїм службовим становищем не перебували в його веденні, не були йому ввірені, у нього не було жодних правомочностей щодо їх розпорядження - він не може вважатися суб`єктом статті 191 ККУ. Ухвалою слідчого судді про застосування запобіжного заходу від 07.06.2023 було визначено наступні ризики не застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Зважаючи на те, що досудове розслідування завершено, а обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 передано до суду. Крім того, обвинувачений є особою похилого віку йому 69 років, тримання під вартою негативно впливає на його стан здоров`я, він раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання у місті Харкові, має офіційне працевлаштування, що свідчить про міцність його зв`язків у місті Харкові, кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , не є насильницьким, що свідчить про нижчу у порівнянні з іншими кримінальними правопорушеннями суспільну небезпеку. Зважаючи на все вищевикладене, враховуючи, що ризики, якими керувався слідчий суддя при застосуванні даного запобіжного заходу до ОСОБА_6 втратили свою актуальність, не порушення обраного запобіжного заходу відсутні перешкоди для обрання до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Тому просив змінити обвинуваченому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив не застосовувати до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та не заперечував проти зміни запобіжного заходу обвинуваченому на нічний домашній арешт, а також просив зобов`язати обвинуваченого з`являтися до суду, не залишати постійне місце проживання з 22.00 до 06.00 год., не впливати на свідків.

Заслухавши клопотання захисника та думку прокурора, інших учасників кримінального провадження, перевіривши доводи клопотання захисника, суд вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Так, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Суд, вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи фактичні обставини справи приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувати недоцільно та вважає за можливе змінити на інший, альтернативний запобіжний захід - домашній арешт, який забезпечить виконання обов`язків обвинуваченим, належну процесуальну поведінку, підстави та ризики, на підставі яких обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого на даний час зменшилися, при цьому, суд також оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, особи обвинуваченого.

Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою при визначенні запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 177, 178, 181, 194, 205, 314, 315, 331, 376 ч.2 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - задовольнити частково.

Змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Харків, обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч.1 ст. 366, ч.2, ч.3 ст. 191 КК України, запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком з 05 липня 2023 року до 02 вересня 2023 року.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Харків, з-під варти в залі суду, негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Харків, такі обов`язки:

1) не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22.00 до 06.00 год. без дозволу суду;

2) за першою вимогою з`являтись до суду;

3) утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

4) не виїжджати за межі Харківської області без дозволу суду;

5) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

6) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду.

Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому та прокурору для контролю за її виконанням.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Харківський слідчий ізолятор» для відома, Відділу поліції № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області - для виконання.

Ухвала про зміну запобіжного заходу в окремому порядку оскарженню не підлягає.

Повну ухвалу суду оголосити о 10.00 год. 07 липня 2023 р.

Суддя ОСОБА_1