Справа № 175/1887/20
Провадження № 1-кп/175/129/20
Вирок

Іменем України

22 травня 2023 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6 , та її представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження №0001070 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Дніпропетровську, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за фактичного проживаючого адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України -

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_4 28 грудня 2019 року приблизно о 16 годині 25 хвилин, маючи посвідчення водія НОМЕР_1 від 26.04.1997, та керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 3110 ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 24.12.2013 належить ОСОБА_8 , здійснював рух в темний час доби, по мокрому асфальтобетонному покритті, в крайній лівій смузі проїзної частини автодороги М-04 «Знам`янка - Луганськ - Ізварине» (на м.Волгоград через мм. Дніпро, Донецьк), яка має дві смуги руху одного напрямку, через м.Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, з боку м.Павлоград у напрямку м.Дніпро.

Під час руху по проїзній частині автодороги М-04 «Знам`янка - Луганськ - Ізварине» (на м.Волгоград через м. Дніпро, Донецьк), через м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_4 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного відповідною дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра», розділу № 34 «Дорожня розмітка» та відповідними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» розділу № 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, який знаходився за напрямком його руху, на 224-му км + 200 м зазначеної автодороги, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, проявляючи злочинну недбалість, коли повинен був та міг передбачити можливість настання суспільно небезпечних наслідків, перевищуючи дозволену швидкість руху на даній ділянці дороги населеного пункту м.Підгородне, яка встановлена не більше 40 км/год., слідуючи зі швидкістю 50 км/год., не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, маючи об`єктивну можливість виявити на вищезазначеному нерегульованому пішохідному переході пішохода ОСОБА_9 , не зменшив своєчасно швидкості руху керованого ним автомобіля «ГАЗ 3110 ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_9 , тим самим створивши останньому небезпеку для руху, внаслідок чого приблизно о 16 годині 25 хвилин 28 грудня 2019 року на 224-му км + 200 м автодороги М-04 «Знам`янка - Луганськ Ізварине» (на м. Волгоград через мм. Дніпро, Донецьк) в м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, в крайній лівій смузі для руху у напрямку м.Дніпро, правою передньою частиною керованого ним автомобіля «ГАЗ 3110 ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перетинав проїзну частину автодороги М-04 «Знам`янка - Луганськ - Ізварине» (на м. Волгоград через м. Дніпро, Донецьк), зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «ГАЗ 3110 ЗНГ», по нерегульованому пішохідному переходу.

Своїми діями ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б),12.9. б), дорожнього знаку 3.29 та п 18.1. Правил дорожнього руху України, де зазначено:

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ поліції, власника дороги або уповноважений ним орган»;

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.9. «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;

Дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості». Забороняється рух зі швидкістю, що перевищує значення на знакові.

п. 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 18.1. Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - наїздом на пішохода.

Таким чином, невиконання водієм ОСОБА_4 п. 18.1. Правил дорожнього руху України, призвело до настання даної дорожньо- транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: забитої рани на лобі, садна зі слідами ковзання у направленні зверху до низу, зліва направо на правій половині голови та правій щоці; садна на потилиці зліва; крововиливів у м`які покриви голови більш праворуч; забою головного мозку (крововиливи під м`яку мозкову оболонку справа у тім`яній ділянці та в ділянці мозочка, крововиливи у шлуночки та речовину головного мозку); відкритого перелому зі зміщенням уламків по довжині лівої плечової кістки; перелому хребта на рівні VI-VII грудних хребців; забою внутрішніх органів (розрив правої легені із 2000 мл крові у плевральній порожнині, крововилив у прикореневу ділянку легень, середостіння, біля ниркову клітковину, розрив печінки з 400 мл рідкої крові у черевній порожнині, за очеревинна гематома ліворуч); перелому лонної та сідничної кісток справа з кишеня подібним відшаруванням шкіри на бічній поверхні тазу справа; багато скалкових переломів кісток обох гомілок на рівні 30 см від підошов, праворуч відкриті переломи; синців та саден на правому лікті, бічній поверхні тулуба і тазу зліва, надколінках; рваних ран на ребрі правої долоні, мізинці та на внутрішній поверхні правої п`яти.

Зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 09 годині 00 хвилин у КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.І.І. Мечникова» за адресою: м. Дніпро, площа Соборна, 14.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав і пояснив, що має професію водія та стаж керування автомобілем більше 32 років, одружений від шлюбу має трьох дорослих дітей.

28 грудня 2021 року приблизно о 16.20-16.30 він керував автомобілем «Волга», який належить його синові та їхав з м. Новомосковська в напрямок м. Дніпро, на вулиці вже було темно. Він їхав у лівій смузі зі швидкістю близько 50 км/год., пішохода пішохідному переході не помітив і сталось зіткнення правою передньою частиною автомобіля з пішоходом. Він зупинився та викликав швидку. Наступного дня він поїхав до лікарні, де надав потерпілій кошти та сплатив витрати на поховання. Додатково повідомив суду, що бачив знак пішохідний перехід, але загиблого не бачив і рухався з невеликою швидкістю. Цивільний позов про стягнення моральної шкоди визнає частково тому, як заробляє близько 6 тисяч гривень і не має змоги відшкодовувати витрати у такому великому розмірі.

Крім повного визнання своєї провини обвинуваченим його провина у скоєнні інкримінованого злочину підтверджена, письмовими матеріалами кримінального провадження №0001070 поясненнями свідків, потерпілої.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що з обвинуваченим не знайома і очевидцем подій не була. Щодо обставин ДТП їй стало відомо від знайомої. Вона працює лікарем, загиблий ОСОБА_10 є її братом, який проживав постійно з матір`ю похилого віку, мав двох дітей доньку 14 років та сина 21 року від різних шлюбів. Брат заробляв на життя монтажем кондиціонерів та вентиляцій за наймом. Останні 10 років брат мешкам із матір`ю. Того вечора 28 грудня 2019 року брат був в гостях у м. Підгородне, де вживав алкогольні напої та коли повертався додому при переході дороги на пішохідному переході його збила машина під керуванням обвинуваченого. Після ДТП їй зателефонувала спільна знайома та повідомила що сталось. Швидка допомога забрала її брата до лікарні, він був ще живий та у реанімаційному відділенні помер, тому як однак у нього були травми не сумісні із життям. Підтримала уточнений цивільний позов у повному обсязі тому як мати загиблого потребує піклування. Обвинувачений сплатив їм витрати на поховання у розмірі двадцять одна тисяча та потім дав ще вісім тисяч гривень на поховання. Погодилася з мірою покарання яку просив прокурор.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні повідомив, що 28 грудня 2021 року він їхав від матері яка мешкає у м. Підгородне по вул. Молодіжна в бік центру та побачив, що по лівій стороні дороги стояв автомобіль «Волга» і він зрозумів що сталось ДТП. Моменту наїзду на пішохода він не бачив.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні повідомив, що до ДТП з обвинуваченим знайомий не був. 28 грудня 2019 року у м. Підгородне приблизно біля 16 години він бачив біля магазину «У Лариси» чоловіка як пізніше він дізнався, що його прізвище ОСОБА_13 . Він був у нетверезому стані, тому як в нього була нестійка хода та він чіплявся до перехожих

Він добре запам`ятав цю людину біля магазину та пішов на протилежну сторону до свого автомобіля «Ланос», де перебував у салоні автомобіля в м. Підгородне по вул. Шосейна разом зі своєю дружиною та її дитиною. Пора доби була вечірня, але дорогу було видно частково. Він бачив як ОСОБА_14 пішов через нерегульований пішохідний перехід. Він бачив що під час руху ОСОБА_14 не йшов згідно правил, прискорювався, а потім затримувався на переході. Так він пройшов одну полосу, а в лівій полосі пройшов приблизно половину та стався наїзд автомобіля обвинуваченого «Волга» на пішохода ОСОБА_15 . Він вийшов з авто та підійшов до місця ДТП, де стали зупинятися автомобілі, та залишив свій номер телефону.

З ним проводився слідчий експеримент він підтвердив , що його автомобіль від місця ДТП був на відстанприблизно метрів 80 та він бачив момент наїзду автомобіля «Волга» передньою правою стороною. На його думку водій їхав не швидко максимум зі швидкості 60 км/год.

Підстав сумніватися в правдивості наведених вище показань свідків, які судом попереджені про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України, судом не встановлено.

Провина обвинуваченого окрім пояснень свідків, підтверджена письмовими доказами, а саме матеріалами кримінального провадження №0001070:

- витягом з ЄРДР від 30 грудня 2019 року, із якого вбачається, що 28.12.2019 року приблизно о 16 год. 25 хв. водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , керуючи автомобілем «ГАЗ 3110 ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснив рух по проїзній частині дороги вул. Шосейної м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, з боку м. Павлоград у напрямку м. Дніпро, де в районі торгівельного магазину «У Лариси», розташованого по вул. Шосейній, 136, на нерегульованому пішохідному переході допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобілем «ГАЗ 3110 ЗНГ». Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, його було госпіталізовано до КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня І.І. Мечникова», де ІНФОРМАЦІЯ_5 він помер (а.с.к.п.1);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 грудня 2019 року із фото-таблицею до нього і схему до даного протоколу, відповідно до яких в присутності спеціаліста ОСОБА_16 , понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , та у присутності ОСОБА_4 проводився огляд місця дорожньо-транспортної пригоди на а/д м. Підгородне вул.Шосейна Дніпровський район Дніпропетровської області, під час якого було встановлено таке: погодні умови -похмуро, без опадів, температура повітря +6 С, напрямок огляду - з боку м.Павлоград в бік м. Дніпро, вид події - наїзд на пішохода, оглядом встановлено - обстановка не змінювалась, в повздовжній проекції - пішохідний перехід, розмітка, в поперечній проекції - лівий край проїзної частини дороги, місце ДТП - нерегульований пішохідний перехід, проїзна частина - горизонтальна ділянка дороги, пряма, покриття - асфальтобетонне, мокре, чисте, загальною шириною 8м, призначене для руху в одному напрямку, число смуг для руху - 2, ширина розділювальної смуги - 10,9, дорожні знаки - 5.35.2, 5.35.1, 3.29, 7.2.1, 1.39, умови освітлення - темний час доби, ліхтарі, об`єкти які обмежують видимість водія - відсутні, оглянуто автомобіль «ГАЗ 3110 ЗНГ» державний номер НОМЕР_4 , який має пошкодження відображенні на фото-таблиці, автомобіль знаходився на місці ДТП без ознак переміщення, загальна видимість з робочого місця водія з увімкненим ближнім світлом фар та з дальнім світлом фар не вимірювалась, при денному освітленні не обмежена, об`єкти що обмежують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху, праворуч та ліворуч відсутні, наявність слідів, що свідчать про переміщення об`єктів (транспортного засобу, трупів, уламків) на місці пригоди після ДТП до початку огляду відсутні. (а.с.к.п. 3-42);

- висновком експерта №2532/57-Е від 29 січня 2020 року, із якого вбачається, що смерть ОСОБА_9 , настала від сполученої тупої травми тіла, проводжувалася переломом хребта, кісток тазу, правого плеча, гомілок, забоєм внутрішніх головного мозку, з розривами правої легені, печінки та яка ускладнилася розвитком травма шоку, що підтверджується морфологічними змінами внутрішніх органів, що були виявлені розтині. Виявлені у потерпілого ОСОБА_9 , 1972 р. н., тілесні ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням його смерті. На момент первинного контакту автомобіля «ГАЗ 3110 ЗНГ» із пішоходом ОСОБА_9 , останній перебував у вертикальному положенні. На момент первинного контакту автомобіля «ГАЗ 3110 ЗНГ» із пішоходом останній стояв, про що свідчить характер переломів на обох гомілках, тобто, у момент травми обидві ноги потерпілого були опорні. В момент первинного контактування пішохід ОСОБА_9 , був звернутий до передньої частини автомобіля «ГАЗ 3110 ЗНГ» правим боком. (а.с.к.п. 99-102);

- висновком судово транспортно - трасологічної експертизи від №19/104-9/2/205 від 03 лютого 2020 року із якого вбачається, що оцінюючи ознаки, що вказують на розташування місця наїзду, і слідову інформацію, наявну в матеріалах кримінального провадження, необхідно дійти висновку, що визначити експертним шляхом розташування місця наїзду (у метрах) щодо меж проїзної частини і нерухомих орієнтирів не налається можливим. Однак аналіз даних з матеріалів провадження та літературних джерел дає підставу стверджувати, що місце наїзду в повздовжньому напрямку розташувалося на деякій відстані перед елементом слідової інформації 2 (фрагменти лакофарбового матеріалу), якщо рухатися в сторону від м. Павлоград до м. Дніпро, до того ж необхідно зазначити що вірогідніше за все місце наїзду на пішохода знаходилося в межах лівої смуги руху проїзної частини призначеної для руху в сторону від м. Павлоград до м.Дніпро (а.с.к.п. 108-112);

- висновком судової експертизи технічного стану від №19/104-9/2/209 від 10 лютого 2020 року з фото-таблицею до нього із якого вбачається, що гальмові механізми на колесах автомобіля на момент експертного огляду перебувають в працездатному стані, та в цілому робоча гальмова система автомобіля «ГАЗ 3110 ЗНГ» номерний знак НОМЕР_2 перебуває в працездатному стані. На момент експертного огляду рульове керування автомобіля «ГАЗ 3110 ЗНГ» номерний знак НОМЕР_2 перебуває в працездатному стані (а.с.к.п. 118-123);

- протоколом додаткового огляду від 10 квітня 2020 року із фото-таблицею до нього і схемою, із яких убачається, що у присутності понятих при денному освітленні було проведено огляд місця ДТП (а.с.к.п. 139-142);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08 травня 2020 року з додатком до нього у вигляді схеми і фото-таблиці, із яких убачається, що за участю ОСОБА_4 у присутності понятих, останній відтворив обставини ДТП; (а.с.к.п. 151-156);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13 травня 2020 року з додатком до нього, із яких убачається, що за участю свідка ОСОБА_12 , у присутності понятих відтворено обставини ДТП; (а.с.к.п. 160-164);

- висновком судово-медичної експертизи №2532/269-Е від 21 травня 2020 року, де встановлено, що на підставі даних судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_9 , 1972 року народження, даних історії хвороби, додаткових лабораторних досліджень, обставин справи, з урахуванням поставленого на розв`язання питання, приходжу до підсумку: якій ступені алкогольного сп`яніння стосовно живих осіб, відповідно дає показник 2,632% алкоголю виявленого у крові ОСОБА_9 . Відповідь експерта: у живих осіб, концентрація алкоголю в крові 2,632%, звичайно, може викликати сильну ступінь алкогольного сп`яніння. (а.с.к.п. 172-174);

- висновком судово-автотехнічної експертизи №19/104-9/2/637 від 21 травня 2020 року, із якого встановлено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ГАЗ 3110 ЗНГ» ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 18.1, 12.9 (б) та дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху. В умовах місця події, водій автомобіля «ГАЗ 3110 ЗНГ» ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «ГАЗ 3110 ЗНГ» ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.п. 12.4 та дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху, однак вказані невідповідності його дій з технічної точки зору не перебувають у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «ГАЗ 3110 ЗНГ» ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. (а.с.к.п. 181-186);

- постановою про уточнення місця скоєння ДТП від 22 травня 2020 року, згідно якої вважати вірним місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди 28.12.2019 року за участю водія ОСОБА_4 , та пішохода ОСОБА_9 - 224-й км + 200 м автодороги М-04 «Знам`янка - Луганськ - Ізварине (на м. Волгоград через мм. Дніпро, Донецьк), м. Підгородне Дніпропетровський район Дніпропетровська область (а.с.к.п. 189);

Аналізуючи зібрані в кримінальному провадженні докази в своїй сукупності, у суду немає підстав сумніватися в достовірності висновків проведених у справі експертиз, оскільки вони проведені з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними фахівцями, що володіють спеціальними знаннями для вирішення постановлених перед ними питань і мають тривалий стаж експертної роботи, експертний висновок не суперечать іншим, зібраним по справі доказам, є науково обґрунтованим.

Наведені докази, які є належними, допустимими і достовірними, повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 91 КІІК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14 при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтею 286 КК України, диспозиція якої є блaнкeтнoю, суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у переліченій статті порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Із диспозиції статті 286 КК України вбачається, що це кримінальне правопорушення належить до кримінальних правопорушень з матеріальним складом, а тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання небезпечних наслідків і перебувають у причинному зв`язку.

Суд, при ухваленні вироку не посилається на інші матеріали кримінального провадження, які були дослідженні в судовому засіданні за клопотанням прокурора, оскільки вони не мають доказового значення.

Так, у відповідності до припису ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Докази, покладені в основу вироку, були зібрані з дотриманням процесуального законодавства, а тому розцінюються судом як допустимі.

Аналіз усіх доказів по справі дає суду підстави для висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та про необхідність призначення покарання, передбаченого законом.

Частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У ході судового розгляду суд дійшов до висновку про те, що докази, на яких ґрунтується обвинувачення є належними та достатніми, надають інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування.

Таким чином, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд суду сторонами, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши надані докази стороною обвинувачення, давши їм оцінку згідно з вимогами ст.94 КПК України, суд дійшов висновку про повну доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть особи.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує особу винного, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, задовільну характеристику за місцем мешкання, його відношення до скоєного, а саме часткове відшкодування потерпілій витрат, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є визнання вини та щире каяття.

Обставини, що обтяжують його покарання судом не встановлені.

Відповідно до п. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілої ОСОБА_6 , яка при визначені міри покарання погодилася з мірою покарання яку просив призначити прокурор, але з урахуванням поведінки загиблого, який знаходився у стані сильного сп`яніння, суд вважає необхідним призначити мінімальне покарання у вигляді позбавлення волі в межах передбаченого законом строку на момент вчинення кримінального правопорушення.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Суд не вбачає підстав для застосування положень ст.ст. 75,76 КК України навіть не зважаючи на наявність даних про особу обвинуваченого, його щире каяття та визнання вини, оскільки ці обставини не знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер та грубість допущених порушень Правил дорожнього руху України та не здатні зменшити негативні наслідки скоєного діяння, внаслідок якого загинула особа.

Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

В суді було встановлено, що порушення ПДР України, допущені обвинуваченою ОСОБА_4 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Крім того, скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України віднесено до злочинів проти безпеки руху.

Суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так як даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та протиправні дії обвинуваченого пов`язані з нехтуванням Правил дорожнього руху України, призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок чого є смерть особи.

Це свідчить про відсутність у обвинуваченого належних навиків керування транспортними засобами і застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами надасть йому можливість, в разі бажання в подальшому керувати транспортними засобами, додатково вивчити правила дорожнього руху та пройти додаткові навчання у відповідних навчальних закладах щодо покращення навиків керування.

Відповідно до ст. 128, 129 КПК України суд вирішує цивільний позов в кримінальному провадженні.

Нормами, закріпленими в ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Потерпілою ОСОБА_6 в особі її представника адвоката ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов про стягнення на її користь моральну шкоду у розмірі 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок; судові витрати на оплату професійної правничої допомоги адвокатом розмірі 8 096 (вісім тисяч дев`яносто шість) гривень .

Просила суд зобов`язати Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.А.Й.» виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю ОСОБА_9 у розмірі 260 000 (двісті шістдесят тисяч) гривень 00 копійок.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 та її представник - адвокат ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставах викладених в позовній заяві. Зауважила суду, що обвинувачений сплатив їй витрати на поховання у розмірі двадцять одна тисяча гривень та вісім тисяч гривень на поминальний обід. В період з 30 липня 2021 року по 22 березня 2021 року відшкодовував їй потерпілій ОСОБА_6 частково витрати в розрахунок погашення моральної шкоди у розмірі 40(сорок тисяч) гривень. Не заперечувала, що її юрист звернувся з позовом до страхової компанії та страхова відшкодувала їй збитки у розмірі 260 000,00 (двісті шістдесят тисяч) гривень з яких вона отримала тільки 170 тисяч гривень, однак на утримання матері похилого віку загиблого та неповнолітнього сина загиблого брата потрібна матеріальна допомога, а тому вона наполягає на стягненні суми моральної шкоди відповідно позовних вимог у повному обсязі.

Зауважила, що будь-яких документальних підтверджень отримання грошей від страхової компанії вона не має.

Обвинувачений ОСОБА_4 позовні вимоги частково, посилаючись на те, що шкоду повинна відшкодовувати страхова і вимоги є неспіврозмірними з отриманими ним доходом, зокрема посилаючись також на письмовий відзив, але долучив до справи копії документів згідно яких в період з 30 липня 2021 року по 22 березня 2021 року відшкодовував потерпілій ОСОБА_6 частково витрати у розмірі 40 (сорок тисяч) гривень (а.с. 64-67).

Вирішуючи цивільно-правовий спір суд вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає частково виходячи з наступного:

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та (або) моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті, яка передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Статтею 127 КПК України встановлюється, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатом розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 02 червня 2020 року; розрахунок обсягу та вартості послуг; акт наданих послуг від 24 листопада 2020 року; копії квитанцій (а.с. 105-110), згідно із якими витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 8 000 (вісім тисяч гривень), тоді як 96 (дев`яносто шість) гривень не є підтвердженими.

Тому суд, приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовної вимоги ОСОБА_6 судових витрат на оплату професійної правничої допомоги адвокатом розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості.

Враховуючи роз`яснення, викладені в п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_4 був порушений звичайний уклад життя потерпілої у зв`язку із заподіянням їй моральних страждань, після усвідомлення наслідків ДТП у зв`язку із смертю близької людини у неї продовжує залишатися почуття душевного болю.

При визначенні розміру суми моральної шкоди суд враховує, що обвинуваченим крім оплати витрат на поховання брата позивача за час довготривалого розгляду справи сплачені 40 тисячгривень, що свідчить про прийняття заходів по відшкодуванню моральних збитків позивачу, отримання позивачем суми відшкодування від ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», суд вважає необхідним задовольнити цивільний позов частково, враховуючи співрозмірність заявлених вимог до обставин справи, фінансовий стан обвинуваченого та стягнути моральну шкоду в розмірі 150 (сто пятдесят) тисяч гривень. Суд при визначенні розміру суми моральної шкоди враховує, що позивачем не надано доказів утримання матері та неповнолітньої дитини загиблого.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України судові витрати по справі за проведення експертиз слід покласти на обвинуваченого та стягнути в дохід держави.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст.100 КПК України.

З огляду на вимоги ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту з цього майна.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , третя особа: ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) заподіяну кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 150,000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) вартість судових витрат на оплату професійної правничої допомоги адвокату в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової транспортно-трасологічної експертизи №19/104-9/2/205 від 03 лютого 2020 року у розмірі 1 256 гривні 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової технічної експертизи №19/104-9/2/209 від 10 лютого 2020 року у розмірі 1 256 гривні 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової автотехнічної експертизи №19/104-9/2/637 від 21 травня 2020 року у розмірі 1 634 гривні 50 копійок.

Скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді від 03 січня 2020 року на автомобіль «ГАЗ 3110 ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 24 грудня 2013 року виданого Центром ДАІ 1201 ГУМВС України в Дніпропетровській області ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою: м. Дніпро, вул.Передова, 427а. - після набрання вироком законної сили повернути власнику.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим - у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1