Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2282/21
Провадження № 1-кп/376/88/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2023 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: Головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сквира Київської області кримінальні провадження № 120 0 133 від 30.06.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

Встановив:

29 червня 2021 року близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись за місцем проживання його матері ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , у ході конфліктної ситуації з працівниками КП «Сквирводоканал», діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , підійшов до останньої та штовхнув її обома руками в область спини, у результаті чого вона впала лівою частиною тіла на землю та отримала тілесні ушкодження.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді численних саден довгастої форми, що розташовані на передній та зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній та середній третині, які покриті коричневими кірками, що розташовані на рівні шкіри, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не визнав в повному обсязі та повідомив, що 29.06.2021 року він перебував у своєї мами за адресою: АДРЕСА_2 . Близько 15 години обвинувачений почув голоси та підійшов до матері і побачив 4-х жінок, які повідомили, що вони з водоканалу. Також, обвинувачений повідомив, що в нього раніше були проблеми з керівництвом водоканалу. Він зайшов під навіс та побачив, що жінки пересувають його речі, він почав їх виштовхувати, може при цьому виражався нецензурно, оскільки перебував у збудженому стані, говорив на підвищених тонах, точно не пам`ятає. Потерпілу ОСОБА_6 він не бив, він штовхнув її руками та вона сама перечепилась та впала. Працівники водоканалу почали йому погрожувати та повідомляти, що в нього виникнуть проблеми, а потім приїхала поліція. Крові на потерпілій він не бачив, на нозі були подряпини.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що вона працює в КП «Сквирводоканал», 29.06.2021 року приблизно о 15 годині, вона та працівник КП «Сквирводоканал» ОСОБА_9 виїхали на АДРЕСА_2 для перевірки інформації щодо крадіжки води. Біля подвір`я їх чекали також працівники КП «Сквирводоканал», а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які показали металеву трубу, яка виходила з подвір`я будинку АДРЕСА_2 . До працівників водоканалу вийшов ОСОБА_12 і почав кричати та вимагати посвідчення працівника водоканалу, він нервував, виражався нецензурною лайкою, погрожував життю потерпілої та іншим працівникам. В подальшому потерпіла та інші працівники підійшли до будинку АДРЕСА_2 , постукали та хвіртку відкрила мати обвинуваченого ОСОБА_8 та надала дозвіл на перевірку лічильника води. ОСОБА_8 почала домовлятися з ОСОБА_13 про те, що її син взяв небагато води. Всі працівники зайшли під навіс для перевірки лічильника і вибіг ОСОБА_12 і почав сваритися та спочатку вдарив ОСОБА_14 , а потім наніс удар в спину потерпілій і остання впала та отримала тілесні ушкодження, а саме сильно вдарилась головою та лівою стороною тіла. ОСОБА_8 почала кричати на сина, щоб останній припинив протиправні дії, стримувала його. У потерпілої була кров на нозі, а також застрягли кам`янці, ОСОБА_15 викликала поліцію, а ОСОБА_16 повідомила керівництву про прикрий випадок і приїхав за адресою АДРЕСА_2 інженер водоканалу. Мати обвинуваченого вибачалась за свого сина. У потерпілої почала боліти голова, піднявся цукор, тиск та її повезли до лікарні.

Представник потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 є очевидною та підтверджується показами свідків, потерпілої, висновками СМЕ та іншими матеріалами справи, зокрема медичними документами. Щодо покарання представник вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого штраф у розмірі 850 грн.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, просив суд визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., оскільки вина ОСОБА_4 повністю доведена матеріалами кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого щодо невизнання вини в повному обсязі, оскільки досудове розслідування було проведено упереджено, необ`єктивно та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо вини обвинуваченого.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_4 щодо не визнання своєї вини у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона працює в КП «Сквирводоканал» на посаді інженера - контролера. Всі події відбувалися 29 червня 2021 року, працівники підприємства, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_10 виконували свої посадові обов`язки на АДРЕСА_2. Контролер ОСОБА_10 повідомила свідку телефоном, що на АДРЕСА_2 необхідно перевірити використання води, оскільки є якісь шланги і, що сталося непорозуміння з власником будинку. Свідок разом з водієм підприємства ОСОБА_17 виїхала за вищевказаною адресою. в подальшому відбулася суперечка з ОСОБА_18 , який спочатку наніс удар свідку в спину, а потім наніс удар ОСОБА_19 і остання впала на землю на ліву сторону тіла, вдарилася головою, а на нозі була кров від коліна до низу. ОСОБА_12 був агресивний та погрожував працівникам, вибачення не просив, за його агресивну поведінку вибачалась його мати ОСОБА_8 . В подальшому свідок викликала поліцію, а сама до поліції з будь - якою заявою про нанесення удару від ОСОБА_20 свідок не зверталась.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_11 повідомила, що вона працює контролером в КП «Сквирводоканал». В червні 2021 року вона та її колега ОСОБА_10 перевіряли лічильники води на дільниці по АДРЕСА_2. В будинку АДРЕСА_2 їм дозволила перевірити лічильник ОСОБА_8 , напроти будинку вони побачили будівлю, підійшли до неї там був басейн та теплиці та їх зустрів ОСОБА_12 . На запитання свідка звідки вода для басейну ОСОБА_12 відповідь не надав, а тільки насварився. З цього приводу свідок доповіла керівнику ОСОБА_9 , та остання разом з контролером ОСОБА_6 прибула за адресою АДРЕСА_2. Мати обвинуваченого ОСОБА_8 пропонувала свідку домовитися щодо питання води. В цей час прибіг ОСОБА_12 та наніс удар ОСОБА_9 , а в подальшому наніс удар в спину ОСОБА_6 від якого остання впала на землю та отримала ушкодження ноги, вдарилась головою. ОСОБА_12 при цьому продовжував сваритися, кричати та погрожував працівникам водоканалу, вказував, що таких істот як вони треба знищувати. В подальшому приїхали працівники поліції та головний інженер КП «Сквирводоканал». Мати ОСОБА_20 вибачалася за його поведінку та допомагала потерпілій піднятися з землі.

Допитаній у якості свідка ОСОБА_10 суду повідомила, що вона працювала в КП «Сквирводоканал» на посаді контролера. ЇЇ дільниця знаходилась по АДРЕСА_2 та 29.06.2021 року вона разом з іншим контролером ОСОБА_11 виконувала свої посадові обов`язки, а саме перевіряла лічильники води по вищевказаній вулиці. З дозволу власника будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_8 було перевірено лічильник води. Напроти будинку АДРЕСА_2 контролери помітили, що будується ще будинок і вирішили перевірити, що це за будинок, хто є власником і користувачем водою. Вони зайшли на подвір`я і покликали чоловіка, який був у будинку, у дворі вони побачили басейн і бочки з водою, а також шланги для води. ОСОБА_12 не відповів на запитання, насварився та вигнав їх з подвір`я. Після чого свідок зателефонувала начальнику абоненського відділу ОСОБА_9 та доповіла ситуацію. ОСОБА_9 повідомила, що буде утворено комісію з цього питання та щоб контролери чекали на її приїзд. В подальшому прибули за адресою ОСОБА_9 та ОСОБА_19 . ОСОБА_9 запитала у ОСОБА_8 , що це за шланги на, що остання відповіла, що ці шланги належать її сину ОСОБА_22 . В подальшому прибіг ОСОБА_12 та почав кричати, сваритися, ображати працівників водоканалу, штовхнув ОСОБА_9 та наніс удар кулаками в спину ОСОБА_19 яка впала на землю та вдарилась головою, а також пошкодила ногу. Свідок бачила у потерпілої кров на нозі.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_23 в судовому засіданні повідомив, що в 2021 році працював в поліції, точної дати не пам`ятає він перебував на чергування і надійшло повідомлення про тілесні ушкодження. Він виїхав на місце події де потерпіла повідомила, що тілесні ушкодження наніс їй ОСОБА_12 . ОСОБА_12 був агресивний, сварився. Також сварилася мати ОСОБА_20 - ОСОБА_8 та пропонувала вирішити ситуацію без допомоги працівників поліції.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_17 повідомив, що він працює в КП «Сквирводоканал» на посаді слюсаря. В червні 2021 року він на службовому автомобілі вивіз працівників водоканалу на АДРЕСА_2 перевіряти лічильники, події які відбувалися біля будинку НОМЕР_2 свідок не бачив та не чув, оскільки сидів в машині і слухав музику. Про тілесні ушкодження ОСОБА_19 він дізнався від головного інженера КП «Сквирводоканал».

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду повідомив, що він працює в КП «Сквирводоканал» на посаді головного інженера. В червні 2021 року свідку повідомили телефоном, що нанесли тілесні ушкодження працівницям водоканалу. Свідок виїхав за адресою АДРЕСА_2 де побачив дівчат, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 . Потерпіла ОСОБА_6 перебувала в патрульній машині і плакала, також свідок бачив, що у потерпілої була травмована нога. Потерпілу швидка доставила до лікарні, у неї був поганий стан. ОСОБА_12 був збуджений та агресивний, а також погрожував всім працівникам водоканалу.

Покази свідка ОСОБА_8 , яка є мамою обвинуваченого на увагу суду не заслуговують, оскільки свідок під час допиту тричі змінювала свої покази.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, також підтверджується наступними дослідженими судом письмовими доказами, а саме:

-Висновком експерта № 16 від 30 червня 2021 року, підтверджується, що при судово-медичному обстеженні ОСОБА_6 знайдені наступні ушкодження:садна на лівій нозі. Дані ушкодження заподіяні тупим предметом можливо в строк та при обставинах указаних обстежуваною і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.41).

-Висновком експерта № 154 від 29 червня 2021 року, підтверджується, що при судово-медичному обстеженні ОСОБА_6 знайдені наступні ушкодження: садна на лівій нозі. Описані ушкодження заподіяні тупим предметом можливо в строк та при обставинах указаних обстежуваною і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Діагноз «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку? Закрита травма грудної клітини. Забій грудної клітини» не підтверджені об`єктивними даними і тому не враховуються при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (а.с.108).

-Висновком експерта № 625/д від 08 липня 2021 року, підтверджується, що при судово-медичному обстеженні ОСОБА_6 30.06.2021 року знайдені наступні ушкодження: садна на лівій нозі. Описані ушкодження заподіяні тупим предметом можливо в строк та при обставинах указаних в постанові і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.112).

-Висновком експерта № 842/д від 16 вересня 2021 року, підтверджується, що локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_6 виявлених при судово-медичному обстеженні її 30.06.2021 року, не виключає можливості їх виникнення при обставинах вказаних свідком ОСОБА_8 у протоколі допиту свідка від 16.08.2021 року (а.с.131).

-Висновком експерта № 791/д від 26 серпня 2021 року, підтверджується, що локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_6 дають змогу вважати, що всі вони могли виникнути при обставинах вказаних потерпілою у протоколі проведення слідчого експерименту від 07.07.2021 року, тобто при поштовху ОСОБА_6 із подальшим її падінням з положення стоячи на лівий бік (а.с.132).

Висновком експерта № 642/д від 12 липня 2021 року, підтверджується, що локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_6 , дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах вказаних свідком ОСОБА_10 у протоколі проведення слідчого експерименту від 12 липня 2021 року (а. с. 130).

Висновком експерта № 641/д від 12 липня 2021 року, підтверджується, що локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_6 , дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах вказаних свідком ОСОБА_11 у протоколі проведення слідчого експерименту від 09 липня 2021 року (а. с. 124).

Висновком експерта № 640/д від 12 липня 2021 року, підтверджується, що локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_6 , дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах вказаних свідком ОСОБА_9 у протоколі проведення слідчого експерименту від 09 липня 2021 року (а. с. 118).

Висновком експерта № 626/д від 08 липня 2021 року, підтверджується, що локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_6 , дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах вказаних потерпілою у протоколі проведення слідчого експерименту від 07 липня 2021 року (а. с. 111).

Щодо позиції сторони захисту про визнання недопустимими доказами (три клопотання захисника), оскільки стороною обвинувачення надано до суду відеозапис на диску який не був долучений до протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 від 09.07.2021 року, свідка ОСОБА_9 від 09.07.2021 року, потерпілої ОСОБА_6 від 07.07.2021 року захисник просить визнати недопустимими наступні докази:

-технічного носія інформації, диска, що поміщений у паперовий конверт з відеозаписом, який поданий обвинуваченням, як додаток до протоколу слідчого експерименту від 07.07.2021 за участю потерпілої ОСОБА_6 ;

-висновку експерта № 626/д від 13.07.2021 року за результатами відеозапису слідчого експерименту від 07.07.2021 за участю потерпілої ОСОБА_6 ;

-технічного носія інформації, диска, що поміщений у паперовий конверт з відеозаписом, який поданий обвинуваченням, як додаток до протоколу слідчого експерименту від 09.07.2021 за участю свідка ОСОБА_9 ;

-висновку експерта № 640/д від 21.07.2021 року за результатами відеозапису слідчого експерименту від 09.07.2021 за участю свідка ОСОБА_9 ;

-технічного носія інформації, диска, що поміщений у паперовий конверт з відеозаписом, який поданий обвинуваченням, як додаток до протоколу слідчого експерименту від 09.07.2021 за участю свідка ОСОБА_11 ;

-висновку експерта № 641/д від 21.07.2021 року за результатами відеозапису слідчого експерименту від 09.07.2021 за участю свідка ОСОБА_11 ;

-технічного носія інформації, диска, що поміщений у паперовий конверт з відеозаписом, який поданий обвинуваченням, як додаток до протоколу слідчого експерименту від 12.07.2021 за участю свідка ОСОБА_10 ;

-висновку експерта № 642/д від 21.07.2021 року за результатами відеозапису слідчого експерименту від 12.07.2021 за участю свідка ОСОБА_10 , суд приходить до наступного.

Частина 1 статті 87 КПК передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тоді як частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

В постанові Верховного суду від 01 грудня 2020 року у справі №318/292/18 вказано, що «вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи».

У постановах Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі №359/7742/17 та від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к указано, що «вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті».

В постанові Верховного Суду від 8 жовтня 2019 року у справі №639/8329/14-к зазначено про те, що «…суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим».

Повертаючись до обставин цієї справи суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних справ і свобод особи - отримання доказів внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника тощо - не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.

Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дізнавачем при проведенні слідчих дій не було допущено безумовного, істотного порушення фундаментальних справ і свобод будь - якої особи, а тому на підставі вимог ст. 87 КПК України суд відмовляє в задоволенні клопотань сторони захисту про визнання доказів недопустимими.

Також, суд звертає увагу, що під час дослідження доказів у судовому засіданні учасники процесу взагалі не наполягали на дослідженні Протоколів слідчого експерименту та відеозапису на дисках.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що досліджені докази є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та їх взаємозв`язку - достатніми для прийняття рішення про визнання обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1ст. 125 КК України.

Отже, невизнання своєї вини обвинуваченим, суд розцінює критично, а доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України суд вважає необґрунтованими, та розцінює, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та уникнення від відбування можливого покарання.

Суд, призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому, керуючись нормами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є умисним, закінченим кримінальним проступком, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальний проступок, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно з статей 66, 67 КК України, суд не знаходить.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, судимості не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, за місцем проживання характеризується позитивно.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.

Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде ефективним і дієвим з метою профілактики подальшої асоціальної поведінки обвинуваченого.

До канцелярії Сквирського районного суду Київської області надійшов позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Позов потерпілої ОСОБА_6 мотивований тим, що 29 червня 2021 року близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись за місцем проживання його матері ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , у ході конфліктної ситуації з працівниками КП «Сквирводоканал», діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , підійшов до останньої та штовхнув її обома руками в область спини, у результаті чого вона впала лівою частиною тіла на землю та отримала тілесні ушкодження.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді численних саден довгастої форми, що розташовані на передній та зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній та середній третині, які покриті коричневими кірками, що розташовані на рівні шкіри, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок нанесених тілесних ушкоджень та сильного стресу, потерпіла вимушена була 30.06.2021 звернутися за допомогою до сімейного лікаря та пройти лікування. Вона є хворою на цукровий діабет типу І, тяжка форма, для неї стресова ситуація вплинула на її емоційний стан.

У вересні 2021 року потерпіла змушена була пройти стаціонарне лікування у терапевтичному відділенні Сквирської міської лікарні (13.09.2021-20.09.2021).

З 25.03.2022 по 08.04.2022 знову перебувала на стаціонарному лікуванні у терапії Сквирської міської лікарні, а з 28.06.2022 по 08.07.2022 - у неврологічному відділенні цієї ж лікарні.

Погіршення стану свого здоров`я пов`язує саме з нанесенням тілесних ушкоджень та сильним стресом, особливо з перенесеним приниженням з боку ОСОБА_4 під час виконання своїх посадових обов`язків. Крім того обвинувачений не вибачився перед нею.

На підставі викладеного позивачка просить суд:

Стягнути на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_4 2889,82 грн. матеріальної шкоди та 564 грн. витрати на оплату послуг Київського обласного бюро СМЕ.

Стягнути на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_4 60 000 грн. моральної шкоди.

Стягнути на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_4 5 000 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачка ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_7 також підтримав позов в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позові та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, оскільки не вважає себе винним у кримінальному правопорушення, а тому просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Захисник обвинуваченого - відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позов є надуманим та не відповідає обставинам справи.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши позовну заяву та матеріали кримінального провадження, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 1 п. 10 ст. 56 КПК України передбачено, що протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно з вимогою ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно до вимог ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов.

Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 визнано відповідно до вимог ст. 55 КПК України потерпілою та відповідно до ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем, яка має право на звернення з позовом до суду та відповідно до вимог ст. 128 КПК України звернулась до суду з цивільним позовом.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитківу результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Враховуючи, що позивачу ОСОБА_6 неправомірними діями ОСОБА_4 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 3453,82 грн, а саме: 2889,82 грн. - витрати на лікування, 564,00 грн. - витрати на оплату послуг Київського обласного бюро СМЕ, згідно наданих платіжних доручень, яка не відшкодована, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача завдану матеріальну шкоду.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі N 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд погоджується зі обґрунтуваннями позивача завданої їй моральної шкоди внаслідок скоєння злочину, яка полягає у переживаннях, душевному та фізичному болю, психологічному дискомфорті, що призвело до зміни звичного способу її життя та потребувало додаткових зусиль для відновлення.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував характер вчиненого кримінального правопорушення, ступінь вини обвинуваченого, характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої та дійшов висновку, що заявлений потерпілою розмір моральної шкоди у сумі 60 000,00 гривень є завищеним і з відповідача необхідно стягнути на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 25 000,00 гривень.

Вирішуючи вимоги про стягнення витрат на правову допомогу суд дійшов наступного висновку.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до вимог ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Частиною 2 ст. 120 КПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Судом встановлено, що адвокат ОСОБА_7 та ОСОБА_6 уклали Договір про надання правової допомоги від 05 серпня 2021 року (а. с. 55).

Вартість послуг адвоката визначена Квитанцією Приватбанку (а. с. 53) та складає 5000 грн.

Частиною 6 ст. 368 КПК України передбачено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 05 серпня 2020 року у справі № 753/10 028/18, провадження № 51 - 121121 км 20 встановлено, як визначено у ст. 2 КПК, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень частин 13 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Враховуючи досліджені матеріали справи щодо правничої допомоги, з огляду на зазначене, з урахуванням складності справи, суті отриманих позивачем правових послуг, їх необхідності, розумності розміру їх оплати, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн. підлягають задоволенню.

Витрати на залучення експерта в кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Речові докази у справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 59 Конституції України, ст. ст.12,50,65,66,67,125 КК України, 55,56,61, 91,118,127 - 129, 349,368, 370, 373,374,376, 392 - 395 КПК України , ст. ст. 16,22,23, 1166,1167 ЦК України, ст.ст. 1,19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, суд

Засудив:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , матеріальну шкоду, заподіяну злочином, у розмірі 3453,82гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , у відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, грошові кошти в розмірі 25 000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ,витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень.

У задоволенні решти позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суд через Сквирський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам справи.

Суддя ОСОБА_1