Номер провадження: 11-кп/813/388/23
Справа № 504/2099/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.05.2021 року у кримінальному провадженні№0000868, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.06.2018 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Березівка Березівського району Одеської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , постійного місця мешкання немає, раніше судимого:

- 20.11.2019р. Комінтернівським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Вироком суду першої інстанції від 11.05.2021 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України 2 роки обмеження волі переведено в більш суворий вид покарання у виді позбавлення волі та призначено ОСОБА_8 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначеного покарання за даним вироком та покарання призначеного за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.11.2019 року, остаточно призначено ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 із заліком досудового ув`язнення обчислювати з 27.09.2019 року.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим в тому, що 09.06.2018р. він в денний час доби за місцем свого тимчасового мешкання на території дачної ділянки по АДРЕСА_2 , разом із знайомим ОСОБА_9 проводили дозвілля.

Під час перебування за вказаною адресою ОСОБА_8 побачив у ОСОБА_9 мобільний телефон «Samsung Galaxy j5», який належить дружині останнього - ОСОБА_10 та вирішив його викрасти.

В той же день, біля 15 год., ОСОБА_8 , реалізуючи свій протиправний намір, діючи умисно, із корисливих мотивів та переслідуючи ціль незаконного збагачення, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, таємно викрав вказаний мобільний телефон «Samsung Galaxy j5», вартістю 5000 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «lifecell», з абонентськими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , який ОСОБА_9 залишив на підвіконні дачного будинку.

В подальшому, ОСОБА_8 з місця події зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму 5000 грн.

Дії ОСОБА_8 орган дізнання кваліфікував за ч. 1 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що обране покарання є занадто суворим та необґрунтованим. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ч. 1 ст. 185 КК України - це навіть не кримінальний злочин, а кримінальний проступок, тому вважає, що рік позбавлення волі це дуже багато. Просить пом`якшити покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 про дату, час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим апеляційний суд з`ясувавши думку захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_6 , які не заперечували проти розгляду справи за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , вважав за можливе розглянути справу за відсутності обвинуваченого.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про наступне.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та доведеність його вини у вчинені кримінального правопорушення, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Щодо доводів обвинуваченого з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке у відповідності до статті 12 КК України є кримінальним проступком, особу винуватого, який раніше судимий, неодружений, офіційно не працевлаштований, у лікарів: нарколога, психіатра на обліку не перебуває.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до положень ст. 66 КК України, суд першої інстанції відніс щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до положень ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив дане кримінальне правопорушення до винесення вироку Комінтернівським районним судом Одеської області від 20.11.2019р., суд першої інстанції вважав за необхідне призначити йому покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 72 КК України.

Враховуючи сукупність вищезазначених обставин суд першої інстанції дійшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі. При цьому, суд вважав за доцільне на підставі ч. 1 ст. 72 КК України перевести призначене покарання за цим вироком з обмеження волі на позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини та дані про особу обвинуваченого надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді одного року позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Отже, зазначені на думку колегії суддів доводи обвинуваченого не є такими, що слугують безумовною підставою для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до ст. 65 КК України правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

Доводи обвинуваченого, яким він мотивує необхідність пом`якшення покарання, враховані судом першої інстанції, а покарання обвинуваченому призначене відповідно до санкції ч. 1 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 72 КК України та вимог ст. 65 КК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра покарання до обвинуваченого ОСОБА_8 узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які обвинувачений вказує у апеляційної скарзі, не вбачається підстав вважати призначену обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку із чим не вбачається підстав для призначення щодо нього більш м`якого покарання.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.05.2021 року у кримінальному провадженні №0000868, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.06.2018 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4