Номер провадження: 11-кп/813/2018/23
Справа № 505/2853/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Балтського райсуду Одеської обл. від 02.08.2023 якою в межах к/п №0000748 від 24.09.2022:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Котовськ Одеської обл., громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, неодруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01.10.2023 із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою Балтського райсуду Одеської обл. від 02.08.2023 було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та продовжений строк тримання під вартою до 01.10.2023 із утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України із визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 161 040 грн.

Окрім того, зазначеною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованих злочинів, відомості про особу обвинуваченого, у якого відсутні стійкі соціальні зв`язки та констатував, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою з таких підстав:

- суд 1-ої інстанції не надав правову оцінку наданим стороною захисту документам, а саме довідці про склад сім`ї обвинуваченого, відповідно до якої ОСОБА_7 цивільну дружину, двох малолітніх дітей та батька, який є інвалідом. Зазначені відомості спростовують висновки суду про відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого;

- стороною обвинувачення не доведено, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам;

- визначений розмір застави є непомірним для обвинуваченого, оскільки він тимчасово не працює та не має джерел до існування.

За таких обставин, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Балтського райсуду Одеської обл. від 02.08.2023 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту або зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На адресу апеляційного суду надійшли заперечення від прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_9 , в яких він просив залишити оскаржувану ухвалу без змін з тим підстав, що судом досліджені документи про склад сім`ї обвинуваченого та їм надана належна правова оцінка, окрім того, оскаржуваною ухвалою було зменшено розмір застави, більш того, розмір застави має бути не тільки помірним для обвинуваченого, а і таким, щоб забезпечити виконання покладених на нього обов`язків. Окрім того, відносно організатора групи, до складу якої входив ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка була внесена.

Оскільки захисник та прокурор просили розглядати апеляційну скаргу за їх відсутності, на підставі ст. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний розгляд проведено за їх відсутності.

Обвинувачений не порушував питання про його участь у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Балтськму райсуді Одеської обл. перебуває к/п №0000748 від 24.09.2022 за обвинуваченням зокрема ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Таким чином, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Водночас, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винуватим, зокрема, у вигляді позбавлення на строк до 10 років ту обставину, що обвинувачений постійного джерела доходів не має, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При встановленні наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - впливу на учасників процесу в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину що свідки у вказаному судовому провадженні ще не допитані, оскільки обвинувальний акт надійшов до суду 28.07.2023.

Що стосується посилання захисника відносно того, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, апеляційний суд зауважує, що відповідно до свідоцтв про народження дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . ОСОБА_7 не є їх батьком.

Стосовно доводів відносно того, що обвинувачений має цивільну дружину та батька, який є інвалідом, колегія суддів приймає їх до уваги, однак зауважує, що вказані обставини не є безумовною підставою для застосування менш суворого запобіжного заходу з огляду на зазначені вище обставини.

В той же час, апеляційний суд приймає до уваги посилання прокурора відносно того, що ОСОБА_7 не проживає спільно з батьком, окрім того, у період з 2018 по 2022 відбував покарання у ДУ «Вознесенська ВК».

Також апеляційний суд враховує доводи прокурора, викладені у заперечення відносно того, що ОСОБА_7 перед початком проведення обшуку за місцем свого проживання зник із квартири та в подальшому був затриманий працівниками поліції.

Що стосується доводів захисника відносно непомірного розміру застави, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується

у вчиненні тяжкого злочину, відповідно, розмір застави був визначений судом в межах, передбачених п.3) ч.5 ст. 182 КК України.

В той же час, оскаржуваною ухвалою, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, розмір застави було зменшено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, судом 1-ої інстанції прийняте обґрунтоване рішення, а стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування або зміни ухвали місцевого суду колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, оскільки доводи, викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Балтського райсуду Одеської обл. від 02.08.2023 якою стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 01.10.2023, із визначенням застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3