Справа № 204/6283/22
Провадження № 1-кп/204/332/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000188 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що необхідність продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тим, що інший, більш м`який запобіжний захід не може запобігти вищезазначеним ризикам. Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду свідчить те, що ОСОБА_3 , розуміє тяжкість та невідворотність покарання, оскільки обвинувачується у вчинення особливо тядкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі. Також, необхідно врахувати, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення під час дії воєнного стану в Україні та на користь держави-агресора - Російської Федерації, має проросійські погляди, не визнає діючої влади в Україні, а тому є обгрунтовані підстави вважати, що він може виїхати за межі території України або на тимчасово окуповану територію України. При цьому, невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення вже само по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду. Наявність незаконного впливу на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні обгрунтовується тим, що після оголошення підозри та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України ОСОБА_3 обізнаний про можливий факт свідчення проти нього його оточення, наявність в матеріалах кримінального провадження підстав для призначення судових експертиз. Свідки у кримінальному провадженні та експерти до цього часу не допитані у суді. Враховуючи ці обставини, обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності, може впливати позапроцесуальним шляхом на свідків, експертів та інших осіб. Наявність ризику продовжувати кримінальне правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення обгрунтовується фактом того, що обвинувачений має стійкі та сформовані проросійські погляди, не підтримує діючу владу на території України. ОСОБА_3 обвинувачується у державній зраді, тобто наданні представникам іноземної держави допомоги у проведенні підривної діяльності проти України. З часу затримання ОСОБА_3 та обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він вину у вчинених кримінальних правопорушеннях не визнавав, що стороною обвинувачення може розцінюватися лише, як спосіб уникнення кримінальної відповідальності. Зважаючи на позицію обвинуваченого, а також на те, що на цей час триває повномасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України, оперативні задуми представників держави агресора щодо проведення підривної діяльності не реалізовані, є всі підстави вважати, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_3 продовжить співпрацю із представниками іноземної держави щодо надання останнім допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, у тому числі, щодо надання інформації через інтернет месенджери. Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 відповідає суспільному інтересу, оскільки кримінальне правопорушення створило в очах громадян негативне враження безладдя, безкарності за вчиненн особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки, особливо у період дії воєнного стану на території України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 , заперечувала проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обгрунтування своїх заперечень зазначила, що в клопотанні прокурор знову посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризик переховування від суду прокурором обгрунтовується тяжкістю можливого покарання, а також тим, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення під час дії воєнного стану, має проросійські погляди, не визнає діючої влади в Україні. Твердження прокурора про вчинення кримінального правопорушення у період дії воєнного стану та налагодження для цього певних зв`язків суперечить пред`явленому обвинуваченню. Однак, жодних об`єктивних та достовірних даних про наявність поглядів та невизнання діючої влади в клопотанні немає. Сторона обвинувачення виходить лише з того, що ОСОБА_3 неодноразово їздив до Російської Фдерації до свого батька, однак факт відвідання своїх батьків не може свідчити про наявність проросійських поглядів. Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , 1943 року народження, в 2019-2021 роках знаходився на стаціонарному лікуванні за місцем свого мешкання в Російській Федерації. Той факт, що рідний син навідував та допомагав своєму батьку, жодним чином не може свідчити про наявність проросійських поглядів. Відносно невизнання діючої влади - взагалі незрозуміла у зв`язку з чим стороною обвинувачення застосовується вказаний термін. Невизнання діючої влади може бути лише в скоєнні будь-яких активних дій: висловлювань, закликів, тощо. Однак, навіть, якщо взяти до уваги зазначені в клопотанні прокурора дані з особистого листування ОСОБА_3 в месенджері «Viber», жодного словосполучення відносно незадоволення діючою владою немає. Вказане свідчить про очевидне наведення у клопотанні даних, які не відповідають дійсності. Напроти, ОСОБА_3 є пенсіонером поліції, під час проходження служби проходив перевірки та атестації, які визнавали його придатним до служби та відповідним займаним посадам. Жодних даних про наявність у нього проросійських поглядів в матеріалах особової справи, яка додана стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження, немає. Отже, вказане твердження є хибним та не може свідчити про наявність вказаного ризику. Наявність ризику втечі обгрунтовується тими ж обставинами, що й раніше, а тому з плином часу вказаний ризик зменшився. За відсутності нових обставин, гіпотетична наявність ризику втечі вже не може виправдовувати тримання ОСОБА_3 під вартою. Крім того, з урахуванням введення в Україні воєнного стану, ОСОБА_3 , як громадянин України призовного віку, не має можливості виїхати за межі України. Отже, доводи прокурора про наявність на теперішній час такого ризику, який на думку прокурора не зменшився, є нічим не обгрунтованим припущенням. Ризик незаконного впливу на свідків та експертів у кримінальному провадженні обгрунтовується лише тим, що після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України ОСОБА_3 обізнаний про можливий факт свідчення проти нього його оточення, а тому може вчинити певні дії з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Клопотання прокурора не містить посилання на жодні конкретні обставини, які б свідчили на користь того, що ОСОБА_3 вчиняв чи буде вчиняти такі дії. Єдиним свідком із кола оточення ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_8 , яка під час досудового розслідування відмовилася від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції. З іншими свідками у справі ОСОБА_3 навіть не знайомий, тим більш, що до співробітників поліції, які зазначені як свідки, немає вільного доступу, анкетні дані понятих змінено, а експертизу вже проведено, тому впливати на експертів немає навіть гіпотетичної можливості. Тобто, враховуючи наведене, а також час, проведений під вартою, цей ризик також істотно зменшився та не може виправдовувати подальше тримання ОСОБА_3 під вартою. Ризик продовжувати кримінальне правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення згідно клопотання прокурора обгрунтовується фактом того, що обвинувачений має стійкі та сформовані проросійські погляди, не підтримує діючу владу на території України. Отже, прокурор знов посилається на нічим не підтверджені недостовірні припущення, на які вже посилався при визначенні ризику втечі. Невизнання ОСОБА_3 своєї вини взагалі не може свідчити про існування будь-яких ризиків, - це є абсолютним правом обвинуваченого захищатись від пред`явленого обвинувачення та не визнавати свою вину, і тільки у прокурора є обов`язок довести винуватість особи. Та обгрутнування невизнанням обвинуваченим своє вини наявності ризиків є порушенням основоположних прав на свободу та особисту недоторканість та права на захист. Прокурором не надавалися жодні докази на підтвердження неможливості запобігання раніше встановленим ризикам шляхом застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу. ОСОБА_3 має постійне місце мешкання в м. Дніпро, має сталі соціальні зв`язки в місці постійного проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружину, яка хворіє на серйозні захворювання, є особою призивного віку. Навіть, якщо припустити про наявність зазначених прокурором ризиків, цілком можливе їх запобігання шляхом застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, наприклад, цілодобового домашнього арешту або застави з покладенням обов`язків, визначених ст. 194 КПК України. Просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 . Обрати ОСОБА_3 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 , підтримала заперечення захисника ОСОБА_6 . Суду зазначила, що прокурор наполягає, що кримінальне право рушення в якому обвинувачується її підзахисний, було вчинене в період дії воєнного стану, однак кримінальне правопорушення було закінчено саме до введення в Україні воєнного стану. Невизнання вини її підзахисним не може свідчити на підтвердження того, що він є винним. Ризики, на які посилається прокурор, як на підтвердження необхідності застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, кожного місяця, який він перебуває під вартою зменшуються. Ризик впливу на свідків відсутній, оскільки свідками у вказаному кримінальному провадженні є високопосадовці органів внутрішніх справ, на яких її підзахисний жодним чином невзмозі вплинути. На даний час лише тяжкість можливого покарання, яке загрожує її підзахисному, в разі визнання його винуватим, не є безумовним фактором необхідності застосування до ОСОБА_3 виключного запобіжного заходу. Ризики, які у своєму клопотанні зазначає прокурор, нічим не підтверджені, однак вони мають бути доведені належними доказами. Вважала, що цілодобовий домашній арешт в повній мірі забезпечить виконання ОСОБА_3 покладених на нього судом обов`язків, та забезпечить його належну процесуальну поведінку. Просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_3 підримав думку своїх захисників.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані суду клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2023 року продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 14 травня 2023 року.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України - запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду.

Так, надаючи оцінку доводам прокурора, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК України вбачається, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За змістом положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, суд не вдається до оцінки доведення або не доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України на цій стадії процесу.

При розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , судом оцінюються усі ризики зазначені прокурором у своїх клопотаннях у сукупності.

Суд виходить з вірогідності причетності обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає, що обвинувачений може переховуватися від суду, окрім цього існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, за які законом передбачені покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а тому можлива тяжкість покарання, яке загрожує останньому в разі визнання його винуватим у вчиненні вказаних правопорушень з великою ймовірністю може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан що дає підстави вважати, що, в умовах, які існують в Україні, викликаних агресією Російської Федерації проти України, у ОСОБА_3 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином виконувати органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого.

Окрім цього, на користь існування вказаного ризику судом також береться до уваги те, що батько обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_7 постійно проживає в Російській Федерації та є громадянином Російської Федерації. Окрім цього, судом береться до уваги й той факт, що частина територій України є окупованою Російською Федерацією та є непідконтрольною Україні, а тому, беручи до уваги вказані факти у сукупності, можливо дійти до висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 з великою ймовірністю, з метою уникнення відповідальності за вчиненні кримінальні правопорушення, може здійснити дії щодо виїзду до території Російської Федерації або ж на тимчасово непідконтрольні території України задля того, щоб вподальшому потрапити до Російської Федерації, а тому існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перевіряючи наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме впливу ОСОБА_3 на свідків та експерта у цьому ж кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК.

Суд вважає, що ризик впливу на свідків та експерта існує не лише на початковому етапі кримінального провадження під час збирання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та експертів, та їх дослідження. На переконання суду, з моменту направлення прокурором обвинувального акту до суду для здійснення судового провадження, дослідження письмових доказів по справі, ризик незаконного впливу на свідків та експерта лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні. Відповідний незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, що вчинила кримінальні правопорушення, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження. Оскільки судовий розгляд кримінального провадження не закінчено, а лише триває стадія дослідження письмових доказів, а свідки ще судом не допитувались, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинуваченого ОСОБА_3 , такі особи можуть змінити свої показання або відмовитися від надання показань у суді, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слід зазначити, що для здійснення тиску на свідків та експерта достатньо того, що особа, якій загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, може вчинити дії, покликані на примушення свідків та експерта до надання неправдивих показань або ж відмову від їх надання.

Крім цього, як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено стороною захисту, обвинувачений ОСОБА_3 є пенсіонером МВС, та в минулому був співробітником поліції, а тому є обізнаним про специфіку заходів та методів проведення оперативної діяльності, а також з великою ймовірністю останній має велику кількість знайомих в правоохоронних органах. Хоча анкетні дані свідків були змінені, однак вони є діючими співробітниками поліції, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на свідків та експерта, вони можуть надавати неправдиві свідчення або ж відмовитись від їх надання, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Що стосується посилання сторони захисту на можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, суд зазначає, що згідно обвинувачення обвинувачений ОСОБА_3 за допомогою програм «Viber» та «WhatsApp» передавав представнику іноземної держави, відомості щодо діючих та відставних працівників правоохоронних органів, їх анкетні відомості та політичні вподобання, при цьому ОСОБА_3 вже тривалий час перебував на пенсії та не мав вільного доступу до вказаних даних, що свідчить про можливість обвинуваченого ОСОБА_3 за наявності вільного доступу до мобільного телефону та мережі Інтернет, через колишніх співслужбовців продовжити отримувати відповідні відомості щодо дійсних анектних даних свідків, а тому застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не взмозі усунути наявний ризик незаконного впливу на свідків та експерта.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить й суть пред`явленого обвинувачення ОСОБА_3 та те, що останній, згідно пред`явленого обвинувачення на протязі тривалого часу здійснював спілкування з представником іноземної держави та передавав йому відповідну інформацію. Та будучи на волі, маючи доступ до мережі Інтернет та мобільних додатків, з високою ймовірністю може вчинити або ж продовжити вчиняти аналогічні дії задля підтримання країни агресора.

Також, ОСОБА_3 згідно обвинувачення, на протязі тривалого періоду часу вчиняв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, та здійснював надання представникам іноземної держави інформації щодо працівників правоохоронних органів, які входили чи входять до певних підрозділів правоохоронних органів, із зазначенням їх адрес проживання та іншої інформації особистого характеру. Окрім цього, ОСОБА_3 обговорював з представником іноземної держави стосунки політичних діячів Дніпропетровської області.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд, у першу чергу враховує те, що ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що на протязі тривалого часу спілкувався з представниками іноземної держави та передавав їм відповідні відомості, а тому з великою ймовірністю може вчиняти такі дії в подальшому, враховує, що така оцінка стосується перспективних фактів, тому суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Застосування щодо ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків. Ця позиція суду обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених раніше у цій ухвалі, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.

Суд також враховує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За таких обставин, необхідним є саме тримання обвинуваченого під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів відтермінує можливість його виконання, що, з урахуванням особистої заінтересованості ОСОБА_3 у результатах судового розгляду, створює ймовірну можливість для його позапроцесуальних дій.

Домашній арешт, у тому числі цілодобовий, пов`язаний з вільним доступом обвинуваченого до технічних засобів, безпосередніх соціальних контактів з іншими особами, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на цьому його етапі.

Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

На теперішній час частина територій України є непідконтрольними державі, у зв`язку з військовою агресією країни агресора, а тому вразі визначення відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави ОСОБА_3 , з урахуванням тяжкості пред`явленого обвинувачення та бажаючи уникнення покарання за вчинені кримінальні правопорушення може вдатися до дій щодо переховування та виїзду на непідконтрольні території України, оскільки здійснення контролю з боку правоохоронних органів щодо виконання покладених на останнього обов`язків буде неможливим, оскільки у останніх будуть відсутні правові підстави для здійснення такого контролю.

Наявність у обвинуваченого на утриманні двох малолітніх дітей, дружини з тяжкими захворюваннями, постійного місця проживання, та те, що останній є пенсіонером МВС та неодноразово проходив оцінювання на відповідальність займаним посадам, заслуговують на увагу, проте суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшують.

Оцінючи доводи сторони захисту щодо не можливості перетину державного кордону України обвинуваченим ОСОБА_3 , оскільки останній є особою призивного віку, суд повторно наголошує, що вони не беруться до уваги, оскільки не виключають можливість перетину кордону незаконно, з огляду на те, що наразі частина державного кордону України не контролюється, а тому такий спосіб не може виключатися, як неможливий.

Водночас, твердження сторони захисту не обґрунтовують нівелювання ризиків, які були встановлені судом та продовжують діяти, а також не наведено існування виключних обставин, які можуть бути підставами для зміни запобіжного заходу на інший не пов`язаний з триманням під вартою.

Інші питання, які були вказані захисником ОСОБА_6 в своїх запереченнях на клопотання прокурора, судом не розглядаються, оскільки вони не стосуються питання продовження строку дії запобіжного заходу. Окрім цього, суд зазначає, що вказані питання вже були предметом розгляду суду, та їм була нада відповідна правова оцінка.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що обраний та продовжений відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих діянь, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.

Дніпровським апеляційним судом неодноразово переглядались як ухвали слідчих суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська на стадії досудового розслідування, так й ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська щодо продовження строку дії запобіжного заходу обраного відносно обвинуваченого за апеляційними скаргами сторони захисту. Під час перегляду вказаних ухвал суду судом апеляційної інстанції було встановлено продовження існування, встановлених слідчими суддями та судом ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та надано їм відповідну правову оцінку.

За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів.

Тому, беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні кримінальних правопорушень, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на інші не пов`язані з триманням під вартою, тому у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інші не пов`язані з триманням під вартою слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10 липня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою - відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1