КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/1677/2023 Категорія - ч. 1 ст. 286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 - ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання -ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0004324, внесеного до ЄРДР 26 липня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Купчинці, Іллінецького р-ну, Вінницької обл., громадянин України, з середньою освітою, одружений, працюючий водієм у ПП «Канал-Сервіс», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора - ОСОБА_9

представника потерпілого - ОСОБА_10

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 25 липня 2020 року приблизно о 13 год., керуючи технічно справним автомобілем «БАЗ-Т901.61» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Драйзера з боку пр. Маяковського, проїжджаючи регульоване перехрестя з вул. О.Бальзака, в порушення вимог п.п. 2.3 «б», 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, при проїзді перехрестя не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виконав поворот ліворуч, при цьому не надав дорогу мотоциклу «Kawasaki EX 650 A6F» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів, в результаті чого водій мотоцикла ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, у вигляді відкритої травми лівого колінного суглобу: підвивиху наколінника латерально, перелому наколінника, забою латерального мищелка стегнової кістки, розриву медіального утримувача наколінника, синовії, бурситу, рваної рани по переднє-зовнішній поверхні; відкритої травми лівої стопи: перелому середньої фаланги 2 пальця зі зміщенням уламків, рваної рани тильної поверхні 2 пальця та підошовної поверхні стопи.

Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 5719,70 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 2100 грн., моральну шкоду в сумі 75000 грн., витрати на проведення експертизи в сумі 2500 грн. і витрати на правову допомогу в сумі 20000 грн.

Стягнуто з ТДВ «СК «ГАРДІАН» на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 113420,39 грн.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за недоведеністю вини обвинуваченого ОСОБА_7 належними та допустимими доказами.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що місцевим судом допущено неповноту судового розгляду, наявна невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів, вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а також, як зазначено в апеляційній скарзі, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, що в кінцевому варіанті перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Захисник зазначає про те, що всупереч вимог ст. 290 КПК України стороні захисту не було відкрито речових доказів, а ті, які були відкриті, здобуті з грубим порушенням кримінального-процесуального законодавства України. Так, захисник посилається на те, що до матеріалів кримінального провадження долучено протокол огляду «речових доказів» - CD-R дисків з відеозаписами від 26 серпня 2020 року, які, за твердженням слідчого, були витребувані за запитом з столичної відео-системи «Безпечне місто», а також добровільно наданий свідком ОСОБА_12 .. Проте, на думку захисника, відеозаписи здобуті всупереч положенням ч. 2 ст. 93, ст. 102, ч. 1 ст. 103, ч. 1 ст. 104, ст. 105, ст. 106, ст. 237 КПК України, оскільки під час вчинення процесуальних дій - вилучення відеозаписів у конкретних осіб (захистом піддаються сумніву автентичність цих відеозаписів та їх належність і допустимість, які були невідомим чином вилучені у «Безпечного міста» та свідка ОСОБА_12 ) - протоколи не складалися, а відтак не зрозуміло, додатком до якого процесуального документу були ці відеозаписи і яке їх дійсне було походження.

В апеляційній скарзі вказується про те, що свідок ОСОБА_12 у своїх неодноразових показаннях суду заявляв, що він у день скоєння ДТП направив слідчому по телефонному зв`язку системи «Вайбер» відеозапис місяці ДТП, але цих обставин у складеному протоколі слідчим не відображено. Крім того, з долученої прокурором до справи заяви ОСОБА_12 від 26 серпня 2020 року не вбачається, що до заяви в якості додатка долучено відеозапис дорожньо-транспортної пригоди, а в заяві є лише прохання ОСОБА_12 : «долучити до матеріалів кримінального провадження № 0004324 відеозапис ДТП від 25.04.20 р., який перебуває на CD - диску».

Зауважується в апеляційній скарзі на тому, що є невідповідності у часі, який відображено на «наданому» слідчому відеозаписі. Зокрема, дорожньо-транспортна пригода фактично сталася 25 липня 2020 року, влітку, а в заяві ОСОБА_12 зазначена інша дата - 27 квітня 2020 року, весна. У своїх показаннях, наданих суду, свідок ОСОБА_12 також не надав відповіді, коли сталася ДТП, свідком якої він був, але жодних процесуальних документів, підтверджуючих автентичність походження вказаних відеозаписів, підтверджених належно складеним протоколом, що відповідав би вимогам КПК України, стороною обвинувачення суду не надано та, як наслідок, на підставі ст. ст. 85, 86 КПК України вони повинні бути визнані судом неналежними та недопустимими, та на них неможливо посилатися, як на доказ у справі.

Крім того, захисник зазначає про те, що вказані відеозаписи не підтверджують вини ОСОБА_7 у скоєнні ДТП, а підтверджують, мабуть, неправдивість показань свідка ОСОБА_12 , який у судовому засіданні двічі заявляв, що бачив з кабіни свого автомобіля захисний шолом мотоцикліста. Як вказує захисник, при перегляді цього відеозапису на рівні відеореєстратора було видно дах попереднього автомобіля, але шолома мотоцикліста видно не було, що свідчить про неправдивість показань свідка ОСОБА_12 , а також нагальну необхідність перевірити для достовірності його показання шляхом слідчого експерименту.

Крім того, захисник вказує на те, що під час судового розгляду суду заявлялось клопотання про проведення слідчого експерименту, який необхідно було доручити органу досудового розслідування Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві, але судом першої інстанції безпідставно та невмотивовано було відмовлено у його задоволенні. Як наголошується в апеляційній скарзі, клопотання сторони захисту щодо перевірки показань свідка ОСОБА_12 і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, як передбачено ст. 240 КПК України, суд невмотивовано відмовив стороні захисту та всупереч ст.ст.85, 86, 89 КПК України прийняв ці аудіозаписи в якості належних доказів, але не зазначив у вироку, чому він не погодився із правовою позицією Верховного Суду, викладеного у постанові від 7 серпня 2019 року у справі № 607/14707/17, на що наголошувалося захисником у судових дебатах, залучених у паперовому виді до матеріалів кримінального провадження.

Що стосується доказу винуватості ОСОБА_7 , який суд поклав в основу обвинувачення, - висновку проведеної автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-20/45478-ІТ від 29 вересня 2020 року, то, на переконання захисника, під час проведення експертизи експерт заклав довільно взяті та надані слідчим вихідні дані, які суперечать матеріалам справи, і експерт у своєму висновку зазначив, що у момент зіткнення мотоцикл «Кавасакі» під управлінням ОСОБА_11 був технічно справним. Захисник звертає увагу, що експерт особисто не оглядав даний транспортний засіб, а у протоколі огляду місця події прямо зазначено, що стан гальмівної, тормозної та рульової систем (система керування) неможливо перевірити у зв`язку із механічними пошкодженнями. Зазначається в апеляційній скарзі і про те, що ні слідчим за участі спеціаліста (експерта), а ні експертом під час проведення автотехнічної експертизи не перевірено технічний стан мотоцикла та відсутній експертний висновок з цього питання, а двічі допитаний судом експерт ОСОБА_13 підтвердив суду, що такого дослідження він не проводив.

Окрім того, як вказується в апеляційній скарзі, стороною захисту під час слухання справи у відповідності до положень ст. ст. 350, 240 КПК України заявлялося клопотання щодо призначення та проведення автотехнічної експертизи технічного стану зазначеного мотоцикла «Кавасакі», проте суд невмотивовано та незаконно відмовив у задоволенні клопотання.

В апеляційній скарзі наголошується на тому, що експертиза технічного стану автомобіля БАЗ органом досудового розслідування була призначена і проведена та наявний висновок в матеріалах справи, що автомобіль БАЗ у момент ДТП був у технічно справному стані, що, на переконання захисника, свідчить про упередженість судді та порушенні основних засад КПК України.

Захисник звертає увагу на те, що, на його думку, є сумнівними даними, які об`єктивно не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, - це обрахування швидкості мотоцикла під керуванням ОСОБА_11 в момент його зіткнення з автомобілем під управлінням ОСОБА_7 , які слідчим без перевірки покладені в основу проведення автотехнічної експертизи, але, не зважаючи на неодноразові клопотання сторони захисту та звернення на це уваги, належної правової оцінки судом не було надано.

Слідчий під час проведення досудового розслідування не перевірив показання учасників провадження у справі та не провів слідчих експериментів за участі ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому, на переконання захисника, орган обвинувачення не встановив об`єктивних даних швидкості транспортних засобів у момент зіткнення.

Окрім того, захисник звертає увагу на те, що за основу органом досудового розслідування були взяті показання ОСОБА_11 , який, за показаннями свідка ОСОБА_12 , у момент ДТП був у шоковому стані, проте вказав, що швидкість в момент скоєння ДТП була 35 км на годину, що не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить протоколу огляду місця події та складеній і долученій до неї схеми місця пригоди.

Захисник наголошує, що слідчий без будь-якого обґрунтування та пояснення, без проведення слідчого експерименту, що є обов`язковим у такій категорії кримінальних проваджень, перед призначенням та проведенням автотехнічної експертизи, не маючи спеціальних знань в цій галузі, одноосібно, без допомоги спеціаліста та експерта, визначив момент виявлення небезпеки учасником ДТП ОСОБА_11 у 2 секунди, а допитаний у судовому засіданні експерт пояснив, що ці похідні дані були надані слідчим для проведення експертного дослідження. Також експерт пояснив, що він не в змозі об`єктивно визначити швидкість транспортних засобів в момент скоєння зіткнення.

Наголошується в апеляційній скарзі і на тому, що показання потерпілого ОСОБА_11 , які були закладені для проведення автотехнічної експертизи, не співпадають і не співвідносяться з даними, зафіксованими у протоколі огляду місця події та долученій схемі місця ДТП, що свідчить про те, що його показання не відповідають об`єктивним обставинам та матеріалам провадження та їх неможливо було покласти в основу спочатку автотехнічної експертизи, а потім в основу обвинувального вироку, проте суд у ході розгляду даної справи по суті безпідставно відхилив клопотання захисника ОСОБА_7 щодо проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 та підзахисного.

На переконання апелянта, особливої уваги потребує аналіз висновку експерта ОСОБА_14 № СЕ-19/111- 20/45478-ІТ від 29 вересня 2020 року в частині порушення водієм автомобіля БАЗ ОСОБА_7 п.16.6 ПДР України, оскільки суд цей висновок також поклав в основу вироку, але п. 16.6 ПДР України не відповідає дорожній відмітці, протоколу огляду місця події від 25 липня 2020 року та схемі пригоди (дорожній обстановці), яка долучена до протоколу огляду місця події. З посилання на положення п. 16.6 ПДР України, захисник зазначає про те, що водій ОСОБА_7 проїжджав перехрестя на зелене світло світлофора, проїхав стоп-лінію та закінчував рух поворотом наліво. В такому випадку він повинен був керуватися п. 16.5 ПДР України, а в судовому засіданні допитаний експерт ОСОБА_13 на запитання сторони захисту не надав обґрунтованої відповіді, чому у даній дорожній ситуації необхідно застосування до водія ОСОБА_7 п.16.6, а не п. 16.5 ПДР України.

Окрім того, захисник наголошує, що під час досудового розслідування 18 серпня 2020 року слідчим суддею Деснянського районного суду м. Києва надано тимчасовий доступ до речей і документів слідчому Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві та можливість вилучити в оригіналах документи, що перебувають у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, а саме: медичної картки стаціонарного хворого, рентгензнімків, СКТ, МРТ та іншої наявної медичної документації стаціонарного хворого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але до матеріалів справи долучені лише ксерокопії двох аркушів з медичної карти. Копію медичної карти потерпілого ОСОБА_11 до матеріалів кримінального провадження не долучено, стороні захисту не надано для ознайомлення. Разом з тим, як вказується в апеляційній скарзі, медична карта № 12426/971 на ім`я ОСОБА_11 має значення для повноти, всебічності та неупередженості прийняття рішення у справі, адже відповідно до спільного Наказу МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, яким затверджена Інструкція «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», відповідно до пункту 14 вказано: «якщо водій - учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я куди він доставлений. За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду у відповідності до п. 1 згаданої Інструкції. На підставі акта медичного огляду видається висновок щодо результатів медичного огляду, у відповідності до п. 16 вказаної Інструкції, але ні акту, ні висновку до матеріалів справи не долучено.

Крім того, наголошується в апеляційній скарзі і на тому, що захисником 8 вересня 2021 року у судовому засіданні заявлено клопотання про постановлення ухвали суду щодо надання доступу до медичної документації ОСОБА_11 , яка перебувала у медичному закладі, а також виклику в суд для допиту в якості свідка завідуючого відділенням, де перебував на лікуванні хворий ОСОБА_11 , щодо з`ясування причин та обставин не складання акту медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду відносно зазначеної особи, проте суд неумотивовано відмовив стороні захисту.

Також апелянт акцентує увагу на тому, що захисником неодноразово заявлялися клопотання суду першої інстанції щодо проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_12 , призначення та проведення повторної комісійної, комплексної судової автотехнічної експертизи, про витребування медичної документації ОСОБА_11 , про допит свідка ОСОБА_15 , та інші, які всупереч вимогам ст. 370 КПК України постановлені без належного обґрунтування та є невмотивованими і залишалися поза увагою місцевого суду.

Також захисник зазначає, що у матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_11 про залучення його до провадження як потерпілого та, як наслідок, у цій справі він не є процесуальною особою, - потерпілим, а також в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження, що ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні набув статусу підозрюваного, оскільки відсутнє повідомлення про підозру ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Окрім того, апелянт наголошує, що в матеріалах справи відсутні постанови слідчого про призначення автотехнічної, судово-медичної експертиз, матеріали клопотання адвоката ОСОБА_8 про відвід судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 разом із аудіозаписом судового засідання від 9 квітня 2021 року, що свідчить про неповноту судового розгляду даної справи та є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Щодо обставин відводу головуючого судді, апелянт звертає увагу на те, що під час розгляду даного кримінального провадження стороною захисту виявлено упереджене ставлення судді ОСОБА_16 до обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , якою допущені суттєві порушення вимог КПК України: однієї із фундаментальних засад прав і свобод особи і громадянина - презумпції невинуватості та забезпечення належними засобами дотримання кримінально-процесуального законодавства України - доведеності вини, що викликало розумний сумнів в не упередженості судді та стороною захисту було заявлено обґрунтоване клопотання про відвід судді ОСОБА_1 від подальшого розгляду даного кримінального провадження, яке не долучено до матеріалів даного провадження, та було безпідтавно відхилено іншим слідчим суддею Деснянського районного суду м. Києва, з рішенням якого сторона захисту категорично не погоджується, оскільки ухвала підлягає скасуванню. Захисник наголошує на тому, що упередженість та обвинувальний ухил судді ОСОБА_1 під час судового розгляду проявлявся декілька разів, коли суддя спонукала обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - ОСОБА_8 піти на мирову угоду з потерпілим, що підтверджується наданим слідчому судді аудіозаписом судового процесу, що є самостійною підставою для відводу судді ОСОБА_1 . Проте, інший слідчий незаконно не задовольнила клопотання сторони захисту, зазначивши при цьому: «категорія справи, передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, передбачає можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадку її примирення та відшкодування завданих нею збитків або усунення заподіяної шкоди, у відповідності до положень ст. 46 КК України, а відтак роз`яснення цієї можливості в судовому засіданні головуючим у справі не є проявом упередженості до учасників судового провадження», але у відповідності до положень частини 1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження, крім слідчого, прокурора або судді.

Апелянт переконаний, що фактично обидва судді Деснянського районного суду м. Києва, які брали участь у розгляді даної справи, грубо порушили вимоги КПК України та, як наслідок, суддя ОСОБА_1 повинна була бути відведена від подальшого розгляду даного кримінального провадження.

Що стосується часткового задоволення позовних вимогОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2100 грн., моральної шкоди у розмірі 70000 грн., то, на думку захисника, місцевим судом розмір моральної шкоди взято в довільній формі, без будь-якого реального обґрунтування, та деякі позовні вимоги суперечать положенням ЦК України, а вирок суду в цій частині є суперечливий.

З посиланням на ст. 76, ч. 1 ст. 81, ст. 106 ЦПК України, захисник вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази походження мотоцикла «Кавасакі» та права власності саме потерпілому ОСОБА_11 , оскільки в матеріалах провадження відсутні на мотоцикл правоустановчі документи, зокрема: договір купівлі-продажу чи/або дарування, довіреність на право управління/користування, тощо) чи інші документи, що підтверджують право власності на даний мотоцикл, про що зазначалося стороною захисту в судових дебатах, проте не знайшло належної юридичної оцінки у вироку.

Також захисник наголошує, що визначені органом досудового розслідування речовими доказами (одяг, взуття, мотоцикл, інші речі) на стадії досудового розслідування і розкриття матеріалів в порядку ст. 290 КПК України ні ОСОБА_11 , ні стороною обвинувачення (слідчим, прокурором) ОСОБА_7 та його адвокату не були надані, як того вимагає ч. 3 даної статті, та в цій частині матеріали справи не були відкриті, а відтак у відповідності до ч. 12 ст. 290 КПК України суд не мав права допустити відомості, що містяться в них, в якості доказів у справі та на цій підставі обґрунтовувати суму матеріального збитку, завданого власникові мотоцикла «Кавасакі», оскільки матеріали справи не підтверджують право власності мотоцикла ОСОБА_11 , а відповіді на запитання, кому належить мотоцикл та кому завдані матеріальні збитки, в цій частині матеріали справи та вирок суду не надає, що свідчить про істотні суперечності та неповноту судового розгляду.

З посиланням на положення п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, ст. 76 ЦПК України захисник звертає увагу на те, що цивільним позивачем ОСОБА_11 в якості доказу завданого матеріального збитку до суду надано звіт № 44/88.10.20 від 4 жовтня 2020 року про оцінку вартості матеріального збитку, наданий ФОП ОСОБА_17 , на який суд послався у вироку, як на основу відшкодування обрахованого розміру завданих збитків, який з точки зору статей 76-80 КПК України є неналежними, недопустимим, недостовірним з огляду на те, що висновок ФОП ОСОБА_17 не відноситься ні до висновку спеціаліста, ні до висновку експерта, оскільки спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій,пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо), як це передбачає ст. 74 ЦПК України, а експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи та може призначатися судом або залучатися учасником справи. Захисник звертає увагу на те, що ФОП ОСОБА_17 повинен відповідати вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу», а саме: судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань; а судовими експертами державних спеціалізованих установ - фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо- кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності, пройшли атестацію з присвоєнням кваліфікації з правом проведення певного виду експертизи, бути внесеним до Державного реєстру атестованих судових експертів.

Крім того, захисник зазначає про те, що місцевий суд необґрунтовано і незаконно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 70000 грн., які суперечить правовим позиціям, викладеним у судових рішеннях Верховного Суду, адже питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, врегульовано статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою, зокрема, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

На думку апелянта, місцевий суд безпідставно пов`язує виплату моральної шкоди із понесеними батьками ОСОБА_11 витратами на його лікування, втратою подарунку - мотоцикла, що відноситься до матеріальної шкоди, а також суд пов`язує виплату моральної шкоди із можливою втратою подальшого несення військової служби, але докази в матеріалах справи відсутні, а також в матеріалах справи відсутній висновок судово-психологічної експертизи щодо моральних страждань ОСОБА_11 .

Щодо призначення додаткового покарання ОСОБА_7 , то захисник в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що від участі у дорожньо-транспортній пригоді ніхто із громадян не застрахований, оскільки це неумисне кримінальне правопорушення і залежить від багатьох як об`єктивних, так і суб`єктивних чинників, а при призначенні додаткового покарання місцевий суд не врахував, що, позбавивши обвинуваченого та його сім`ю основного засобу існування - працювати водієм, він позбавлений буде можливості виконати вирок суду щодо виплати матеріальної шкоди позивачеві. Крім того, захисник акцентує увагу, що ОСОБА_7 одружений, на утриманні у нього дві неповнолітні доньки: Яніна 11 років та 5-річна ОСОБА_18 , дружина не працює, займається домашнім господарством, що єдиним засобом існування даної сім`ї є його робота водієм у приватному підприємстві «Канал-Сервіс», іншого доходу немає, а вступ у законну силу призначеного додаткового покарання призведе до можливого розпаду сім`ї, жебрацтва та невиконання судового вироку, що прямо суперечить завданню кримінально-процесуального законодавства, викладеного у статті 2 КПК України.

На переконання сторони захисту, вина ОСОБА_7 не доведена матеріалами кримінального провадження, а тому і задовольняти позовні вимоги щодо відшкодування коштів на «процесуальні витрати» (витрати на оплату правової допомоги адвокату) також є необґрунтованими та безпідставними.

Потерпілий ОСОБА_11 та представник цивільного відповідача, належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явились.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, потерпілий ОСОБА_11 проходить військову службу.

Причина неявки представника цивільного відповідача до суду апеляційної інстанції невідома, будь-яких заяв або клопотань від представника не надійшло.

Вислухавши думку учасників апеляційного розгляду, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів доходить висновку про проведення апеляційного розгляду у кримінальному провадженні за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, представника потерпілого та прокурора про безпідставність поданої апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як встановлено з наявних матеріалів, під час судового провадження обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та показав, що з 2018 року по даний час він працює водієм в ПП «Канал-Сервіс». 25 липня 2020 року приблизно о 14 год. він керував технічно справним автомобілем «БАЗ-Т901.61» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Бальзака з боку вул. Каштанової в м. Києві. На перехресті з вул. Драйзера повернув ліворуч, проїхав міст по вул. Драйзера у крайній лівій смузі з включеним лівим поворотом, оскільки мав намір виконати поворот ліворуч на вул. Бальзака. Оскільки на перехресті йому горіло зелене світло світлофора, він розпочав повертати ліворуч, виїхав на перехрестя і в передню частину його машини в`їхав мотоцикл, який рухався назустріч по вул. Драйзера. Коли він виїхав на перехрестя, йому горіло зелене світло, автомобілі у зустрічному напрямку стояли, оскільки їм горіло червоне світло світлофора, він закінчував маневр повороту ліворуч, а мотоцикл виїхав назустріч. Вважає, що правил дорожнього руху він не порушував.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений підтримав обставини, зазначені ним в суді першої інстанції, вважаючи, що саме порушення Правил дорожнього руху України з боку потерпілого і стало причиною дорожньо-транспортної пригоди.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції згідно з положеннями ст. 337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені в судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, у зв`язку з чим дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, а тому колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності та які докладно викладені у вироку.

За показаннями потерпілого ОСОБА_11 в суді першої інстанції 25 липня 2020 року в обідній час він, керуючи мотоциклом «Кавасакі», рухався по проїзній частині вул. Драйзера з боку вул. Лісківської в напрямку пр. Маяковського в м. Києві. На перехресті вулиць Драйзера і Бальзака зупинився на червоний сигнал світлофора в крайній лівій смузі. Дочекався, коли загорілося зелене світло світлофора, і розпочав рух. В цей час побачив вантажний автомобіль БАЗ, який на досить великій швидкості наближався до перехрестя у крайній лівій смузі у зустрічному напрямку і на середині перехрестя різко здійснив поворот ліворуч, при цьому ввімкнув сигнал повороту одночасно з його виконанням. Він ( ОСОБА_19 ) не думав, що автомобіль буде здійснювати поворот, не встиг відреагувати і відбулось зіткнення, внаслідок якого він впав на землю і отримав тілесні ушкодження. У подальшому він був госпіталізований з місця ДТП до лікарні, де йому зробили операцію на нозі. Обвинувачений на місці події до нього навіть не підійшов. Просив стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду в сумі 26435,71 грн. і моральну шкоду в сумі 128695 грн., оскільки в результаті протиправних дій обвинуваченого він відчував сильні душевні і фізичні страждання, відпустку провів у лікарні, його родичі вимушені були нести витрати на його лікування, він втратив дорогий для нього подарунок батька - мотоцикл, був позбавлений можливості фізичних тренувань, використовувати наперед оплачений абонемент фітнес-клубу «Спорт Лайф», два роки він навчався у військовому коледжі і п`ять років у військовому інституті, і у зв`язку з отриманими травмами може втратити можливість подальшого несення військової служби, у зв`язку із чим також відчуває душевні страждання. Також потерпілий просив стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати (витрати на оплату правової допомоги) в сумі 20000 грн. Крім того, потерпілий просив стягнути на його користь з ТДВ «СК «ГАРДІАН» матеріальну шкоду в сумі 155911,88 грн., яка складається з вартості мотоцикла «Kawasaki EX 650 A6F», реєстраційний номер НОМЕР_2 (107656,88 грн.), вартості лікування - 26100 грн., витрат на евакуацію транспортного засобу та плати за послуги стоянки (20850 грн.), та моральну шкоду в сумі 1305 грн. - 5% від суми, витраченої на лікування.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_12 , наданими в суді першої інстанції, в один з днів, дату не пам`ятає, приблизно о 12-13 год., він, керуючи своїм автомобілем Лексус, рухався в лівій смузі по вул. Драйзера з боку вул. Милославської в напрямку вул. Бальзака в м. Києві. На перехресті з вул. Бальзака він зупинився на червоне світло світлофора. Попереду нього зупинились 2 чи 3 автомобіля, і самим першим перед світлофором в крайній лівій смузі зупинився мотоцикл. Коли загорілося зелене світло світлофора, мотоцикл розпочав рух, всі поїхали і відбулося зіткнення мотоцикла з вантажним автомобілем, що рухався у крайній лівій смузі у зустрічному напрямку і виконував поворот ліворуч. Він ( ОСОБА_12 ) зупинився і надавав допомогу потерпілому, який лежав у калюжі крові, намагався відволікати потерпілого до приїзду швидкої допомоги та близьких потерпілого. У подальшому він надав працівникам поліції і слідчому запис з відеореєстратора, встановленого у його автомобілі.

Показання свідка підтверджуються даними, викладеними у протоколі огляду CD-R-диску з надписом «відео з реєстратора», що був встановлений в автомобілі свідка ОСОБА_12 , та даними відеозапису подій 25 липня 2020 року, згідно з яким автомобіль, в якому здійснюється відеозапис, зупиняється у лівій смузі перед перехрестям на червоний сигнал світлофора. Перед автомобілем та праворуч від нього зупиняються інші автомобілі. О 12:19:36 на світлофорі для його напрямку включається зелений сигнал, всі попутні транспортні засоби розпочинають рух. На відео о 12.19.39 зафіксована поява даху вантажного автомобіля, який здійснює рух ліворуч. О 12:19:40 лунає звук зіткнення, після чого вказаний автомобіль зупиняється. Після цього автомобіль, з якого проводиться відеозапис, об`їжджає автомобілі, які зупинилися праворуч від нього, проїжджає по правій крайній смузі до перехрестя та зупиняється на мосту за перехрестям. У період проїзду перехрестя на відео зафіксовано перебування задньої лівої частини вантажного автомобіля на рівні крайньої лівої смуги руху з напрямку вул. Драйзера, лежачий мотоцикл та на асфальті людина, біля якої перебуває чоловік у білій футболці та шортах. З відео вбачається розкидані уламки (ас. 218 т.1).

Окрім того, відповідно до відеозапису на CD-R-диску з надписом «ДТП 25.07.20 Драйзера-Бальзака» з фрагментом відеозапису з камери зовнішнього спостереження регульованого перехрестя вулиць Бальзака і Драйзера в м. Києві зі сторони пр. Маяковського, за період часу з 13:01:59 год. по 13:05:59 год. 25 липня 2020 року, на ньому зафіксовано рух автомобіля «БАЗ Т901» у третій смузі вул. Драйзера зі сторони пр. Маяковського. При цьому, наближаючись до перехрестя з вул. Бальзака о 13:03:41, автомобіль, не зупиняючись, виконує поворот ліворуч в напрямку вул. Бальзака в бік пр. Шухевича. Мотоцикл «Kawasaki EX 650 A6F» в цей час рухається прямо по вул. Драйзера з боку вул. Радунської в напрямку пр. Маяковського. О 13:03:43 відбувається зіткнення вказаних транспортних засобів (ас. 218 т.1).

Наслідки дорожньо-транспортної пригоди знайшли своє відображення у даних протоколу огляду місця події від 25 липня 2020 року, згідно з якими у присутності ОСОБА_7 за участю понятих проведений огляд місця події, яким зафіксовано на перехресті вул.. Драйзера-вул. Бальзака зіткнення автомобіля та мотоцикла. При цьому, автомобіль стоїть під кутом до проїзної частини, переднє ліве колесо знаходиться на відстані 7 м від бордюру, заднє ліве колесо - 9 м від бордюру; від бордюру до середини переднього колеса мотоцикла 5,3 м, до заднього колеса мотоцикла - 5.8 м. Від стоп-лінії до заднього лівого колеса автомобіля - 15.8 м, від стоп-лінії зустрічного напрямку до місця пошкодження асфальту на місці зіткнення 29, 2 м. проїзна частина, з боку якої рухався мотоцикл, складається з трьох смуг руху, ширина яких: крайня права 3,7 м, середня - 3,5 м, крайня ліва смуга - 3,4 м.

У проекції, з урахуванням відстаней, у т.ч. подряпин на асфальті, зіткнення відбулось у лівій смузі напрямку руху мотоцикла (ас. 170-175 т.1).

Будь-яких заперечень, зауважень від ОСОБА_7 або інших учасників не надходило.

Згідно з даними висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-20/45478-ІТ від 29 вересня 2020 року, під час якого досліджувався експертом і відеозапис події, в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною подією, з технічної точки зору, водій автомобіля «БАЗ Т901», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, в його діях вбачаються невідповідності вимогам вказаних пунктів Правил дорожнього руху України. В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною подією, з технічної точки зору, водій мотоцикла «Kawasaki EX 650 A6F», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_11 повинен був керуватися вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України, в його діях невідповідностей вимогам вказаного пункту Правил дорожнього руху України не вбачається (ас. 192-194 т.1).

За показаннями в судовому засіданні експерта ОСОБА_13 , який підтвердив наведений висновок, останній зазначив про те, що вихідні дані для проведення експертизи були надані слідчим.

При цьому з матеріалів кримінального провадження встановлено, що у зв`язку з відсутністю аудіозапису допиту експерта в судовому засіданні 9 квітня 2021 року, експерт повторно допитаний 24 травня 2021 року.

З даних висновку автотехнічної експертизи № 12-1/2346 від 2 жовтня 2020 року встановлено, що на момент огляду експертом автомобіля марки «БАЗ Т901», р.н. НОМЕР_1 , гальмівна система, система рульового керування та ходова частина знаходяться в працездатному стані (ас. 183-187 т.1).

Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи на момент звернення ОСОБА_11 за медичною допомогою о 13.05 год. 25 липня 2020 року у нього мали місце тілесні ушкодження у вигляді відкритої травми лівого колінного суглобу: підвивих наколінника латерально, перелом наколінника, забій латерального мищелка стегнової кістки, розрив медіального утримувача наколінника, синовії, бурсит, рвана рана по переднє-зовнішній поверхні та відкритої травми лівої стопи: перелом середньої фаланги 2 пальця зі зміщенням уламків, рвані рани тильної поверхні 2 пальця та підошовної поверхні стопи, кожне з яких відносить до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, що могло бути при транспортній травмі (травма водія мотоцикла, який рухався, при зіткненні з перешкодою), за давністю можуть відповідати вказаному терміну (ас.176-181 т.1).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені докази є належними, допустимими, такими, що отримані відповідно до вимог КПК України та поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а тому доводи захисника про їх недопустимість не заслуговують на увагу.

При цьому, перевіряючи твердження обвинуваченого про те, що, керуючи транспортним засобом, він діяв відповідно до вимог Правил дорожнього руху України і на перехресті, на яке виїхав на зелене світло світлофора, закінчував маневр повороту ліворуч, у зв`язку з чим не повинен був пропускати мотоцикл під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, місцевий суд дійшов висновку, що вони не заслуговують на увагу, оскільки суперечать встановленим під час судового розгляду обставинам ДТП, до виникнення якої мотоцикл під керуванням потерпілого розпочав рух на зелене світло світлофора прямо, а автомобіль під керуванням обвинуваченого в цей час також рухався на зелене світло світлофора в зустрічному напрямку та змінював напрямок руху - здійснював поворот ліворуч, при цьому, виїхав на смугу зустрічного руху та порушив вимоги п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів.

З таким висновком суду погоджується й колегія суддів.

За встановлених судом першої інстанції обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення кваліфікація дій останнього за ч.1 ст. 286 КК України, а саме, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, є правильною.

Доводи захисника про те, що всупереч вимог ст. 290 КПК України стороні захисту не було відкрито речових доказів, а ті, які були відкриті, здобуті з грубим порушенням кримінального-процесуального законодавства України, є непереконливими.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом, а, відтак, отримання в ході досудового розслідування на запит слідчого з «Безпечного міста» відеозапису події не суперечить вимогам закону.

Окрім того, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що один з відеозаписів був переданий 26 серпня 2020 року, тобто, після внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, слідчому свідком ОСОБА_12 , що останній підтвердив і під час судового розгляду справи, що не заперечувалось і захисником.

Таким чином, вказані відеозаписи, які містяться на СД-дисках, які визнані речовими доказами, отримані в порядку, передбаченому законом. При цьому колегія суддів наголошує на тому, що є безпідставними посилання в апеляційній скарзі захисника на неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 7 серпня 2019 року у справі № 607/14707/17, оскільки обставини даного кримінального провадження не є релевантними обставинам кримінального провадження, які були предметом касаційного розгляду.

При цьому колегія суддів враховує, що захисником не зазначено, які речові докази ще наявні у справі та не були відкриті стороні захисту.

Сукупність досліджених у справі доказів, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, підтверджують правдивість показань свідка ОСОБА_12 щодо механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Є непереконливими доводи апеляційної скарги захисника про необхідність проведення слідчого експерименту, оскільки наявні у справі відеозаписи, які містять інформацію з прив`язкою до місцевості, з даними роботи світлофору, у сукупності з даними протоколу огляду місця ДТП зі схемою дають можливість з повнотою встановити обставини та механізм дорожньо-транспортної пригоди, яка відбувалась 25 липня 2020 року на перехресті з вул. Бальзака за участі обвинуваченого та потерпілого.

На переконання колегії суддів, є безпідставними і доводи апеляційної скарги захисника про неправильність висновку проведеної автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-20/45478-ІТ від 29 вересня 2020 року, оскільки дорожньо-транспортна пригода відбулась не внаслідок несправності або справності мотоцикла, а внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 , що і знайшло своє відображення у висновку експерта, який був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Є непереконливими й доводи апеляційної скарги захисника про те, що за основу обвинувачення органом досудового розслідування були взяті показання ОСОБА_11 , оскільки вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення доведена сукупністю зібраних та досліджених у кримінальному провадженні доказів, яким надана належна оцінка.

На переконання колегії суддів, є необґрунтованими і доводи захисника в тій частині, що експертом безпідставно зроблений висновок про порушення ОСОБА_7 п. 16.6 ПДР України у зв`язку з тим, що водій ОСОБА_7 проїжджав перехрестя на зелене світло світлофора, проїхав стоп-лінію та закінчував рух поворотом наліво, у зв`язку з чим ОСОБА_7 повинен був керуватися п. 16.5 ПДР України.

Відповідно до п. 16.6 ПДР України, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Згідно з п. 16.5 ПДР України у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

За результатами судового розгляду беззаперечно встановлено, що і обвинувачений ОСОБА_7 , і потерпілий ОСОБА_11 рухались на транспортних засобах на зелений сигнал світлофора у зустрічних напрямках. При цьому до місця зіткнення потерпілий проїхав більшу відстань, у той час, коли транспортний засіб під керуванням ОСОБА_7 тільки виїхав на перехрестя та розпочав поворот ліворуч, що спростовує доводи захисника про те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_7 закінчував маневр повороту.

При цьому колегія суддів вважає слушними доводи захисника про відсутність у матеріалах кримінального провадження даних щодо перебування або не перебування потерпілого в стані сп`яніння, проте, відсутність таких даних не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що у матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_11 про залучення його до провадження як потерпілого та, як наслідок, у цій справі він не є процесуальною особою, - потерпілим, а також в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження, що ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні набув статусу підозрюваного, оскільки відсутнє повідомлення про підозру ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, то вони є безпідставними.

З даних витягу з ЄРДР встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення внесені 25 липня 2020 року на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення кримінальних правопорушень (ас. 167 т.1).

Відповідно до положень ч. 2 ст.. 55 КПК України Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Разом з тим, згідно з положеннями ч. 7 ст. 55 КПК України, якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Згідно з даними протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29 жовтня 2020 року, який містить перелік наданих стороні захисту документів, серед яких зазначено про відкриття стороні захисту заяви потерпілого, про вручення ОСОБА_11 пам`яткі потерпілого, протоколу допиту ОСОБА_11 як потерпілого. Будь-яких заяв про те, що ОСОБА_11 не вважає себе потерпілим, матеріали справи не містять. Навпаки, ОСОБА_11 протягом досудового розслідування та під час судового розгляду користувався правами потерпілого, передбаченими КПК України.

Є необґрунтованими і доводи захисника про відсутність в матеріалах справи постанов слідчого про призначення автотехнічної, судово-медичної експертиз, а також повідомлення про підозру, оскільки вказані процесуальні документи відкривались стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, а, окрім того, у матеріалах кримінального провадження містяться відомості про повідомлення ОСОБА_7 про підозру. При цьому а ні ОСОБА_7 , а ні захисником ОСОБА_8 будь-яких зауважень, заяв, скарг, клопотань за наслідками ознайомлення з матеріалами кримінального провадження заявлено не було (ас. 71-73 т.2).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України не були відкриті речові докази, якими визначені органом досудового розслідування одяг, взуття, мотоцикл, інші речі. Так, за матеріалами кримінального провадження, у тому числі, даними протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29 жовтня 2020 року та реєстру матеріалів досудового розслідування, встановлено, що слідчим винесена одна постанова про визнання речовими доказами лише двох СД дисків з відеозаписом ДТП. Будь-яких інших даних про визнання слідчим речовими доказами інших предметів, документів, тощо, матеріали справи не містять, і стороною захисту на спростування таких відомостей доказів не надано.

На переконання колегії суддів, є непереконливими доводи апеляційної скарги захисника про те, що ним було заявлено про відвід судді ОСОБА_1 у зв`язку з упередженим ставленням судді до обвинуваченого та захисника, який безпідставно відхилений іншим суддею, що, на думку захисника, є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Так, зі змісту копії ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 9 липня 2021 року встановлено, що за участю прокурора, обвинуваченого та захисника розглянута заява захисника ОСОБА_8 про відвід судді ОСОБА_1 , яке було обґрунтовано тим, що суддею відхилено клопотання захисника про призначення повторної комісійної комплексної автотехнічної експертизи, що суддя ОСОБА_1 під час судового розгляду спонукала обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 піти на мирову угоду з потерпілим, що суддею ОСОБА_1 , не дивлячись на те, що їй було заявлено відвід, направлено йому, як захиснику обвинуваченого, судову повістку про виклик в судове засідання по розгляду кримінального провадження на 12 серпня 2021 року, що свідчить про упередженість судді.

За результатами розгляду заяви захисника про відвід ухвалою суду відмовлено у задоволенні такої заяви. Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що у даному випадку, виходячи із предмета та меж судового розгляду провадження, в якому заявлено відвід, у заяві про відвід не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість судді ОСОБА_1 щодо учасників кримінального провадження або обставин цієї справи, чи її необ`єктивність при її розгляді. Подана заява про відвід фактично зводиться до незгоди з процесуальним рішенням судді, що відповідно до вимог КПК України не є підставою для відводу судді, та не може бути розглянута під час розгляду заяви про відвід, оскільки суддя, який розглядає відвід, не вправі давати оцінку правильності процесуальних дій та рішень судді, який здійснює розгляд кримінального провадження. Крім того, суд зазначає, що категорія справи, передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, передбачає можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадку її примирення та відшкодування завданих нею збитків або усунення заподіяної шкоди (ст.46 КК України). А відтак роз`яснення цієї можливості в судовому засіданні головуючим у справі не є проявом упередженості до учасників судового провадження. Заявник не довів належними та достатніми доказами наявність обставин, що викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості судді.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з тим, що обставин, які б очевидно викликали сумнів у неупередженості судді ОСОБА_1 , захисником не наведено, а його заява про відвід судді ОСОБА_1 є безпідставною, про що обґрунтовано викладено в ухвалі суду від 9 липня 2021 року.

Покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги про безпідставне призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то колегія суддів вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, у виді штрафу від 3000 до 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до 6 місяців, або обмеження волі на строк до 3 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років.

Положеннями ч. 1 ст. 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до вимог 2 ст. 69 КК, на підставах, передбачених у ч. 1 цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, з вищевикладеного убачається, що ч. 1 ст. 69 КК України може бути застосована лише при призначенні особі основного виду покарання, а ч. 2 надає суду можливість не призначати особі додаткове покарання, яке є обов`язковим, проте за винятком вищевикладеного випадку.

В даному кримінальному провадженні обвинуваченого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, санкція якої передбачає одне з основних покарань у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що виключає можливість застосування ч. 2 ст. 69 КК України при вирішенні питання щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання, яке є обов`язковим.

Що стосується цивільного позову потерпілого, то колегія суддів враховує, що положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства

Відповідно до ст. 76 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями ст.. 94 КПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Зокрема, такі докази можуть бути письмовими, речовими і електронними.

Окрім того, згідно з ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У свою чергу, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону «Про страхування»).

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, заподіявши при цьому потерпілому фізичний біль, фізичні та душевні страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, чим порушили звичний спосіб життя потерпілої.

Згідно з матеріалами кримінального провадження до цивільного позову потерпілим на підтвердження розміру заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди наданий ряд доказів, які були досліджені під час судового розгляду.

При цьому наявними у справі даними спростовуються доводи захисника про відсутність у матеріалах кримінального провадження будь-яких даних про належність мотоцикла «Кавасакі» саме потерпілому ОСОБА_11 , оскільки відповідно до даних копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (ас. 27 т.1), власником КТЗ KAWASAKI EХ 650А6Fдержавний номер НОМЕР_2 , випуску 2006 року, техпаспорт НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 є ОСОБА_11 .

За результатами дослідження наданих потерпілим доказів на підтвердження розміру заподіяної шкоди, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку, задовольнивши заявлений позов частково:

- в частині стягнення на його користь з ОСОБА_7 матеріальної шкоди в сумі 26100 грн. - витрат на лікування, задоволений на суму 2100 грн., яка складається з витрат на проведення медичного обстеження (МРТ), що підтверджуються документально, а в іншій частині відмовлено за відсутності доказів про витрату потерпілим ОСОБА_11 на лікування саме такої суми грошових коштів;

- в частині стягнення на його користь з ОСОБА_7 моральної шкоди на суму 75000 грн., з урахуванням того, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілий ОСОБА_11 ніс фізичні і моральні страждання і переживання, отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, відпустку провів у лікарні, його родичі вимушені були нести витрати на його лікування, він втратив дорогий для нього подарунок батька - мотоцикл, був позбавлений можливості фізичних тренувань, використовувати наперед оплачений абонемент фітнес-клубу «Спорт Лайф», два роки він навчався у військовому коледжі і п`ять років у військовому інституті і у зв`язку з отриманими травмами може втратити можливість подальшого несення військової служби, у зв`язку із чим також відчуває душевні страждання;

- в частині стягнення на користь потерпілого процесуальних витрат на оплату правової допомоги в сумі 20000 грн. і за проведення експертизи в сумі 2500 грн. задоволено у повному обсязі, оскільки ці вимоги є законними та підтверджуються відповідними документами.

Також судом задоволений частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 152811,88 грн., яка складається з ринкової вартості мотоцикла, витрат на евакуацію мотоцикла і його зберігання, вартості пошкодженого одягу та захисного обладнання і моральної шкоди в сумі 1305 грн. з ТДВ «СК «ГАРДІАН».

При цьому прийняте рішення судом обґрунтоване тим, що з даних звіту про оцінку вартості матеріального збитку матеріальний збиток, завданий власникові мотоцикла «Kawasaki EX 650 A6F» реєстраційний номер НОМЕР_2 , у результаті його пошкодження складає 107656,88 грн., ринкова вартість пошкодженого вказаного мотоцикла складає 15036,49 грн., мотоцикл знаходиться у розпорядженні потерпілого ОСОБА_11 , а тому відшкодуванню підлягає сума 92620,39 грн.

Окрім того, судом задоволено витрати потерпілого в сумі 20800 грн., витрачені на зберігання пошкодженого в результаті ДТП мотоцикла у період з липня 2020 року по серпень 2021 року, що підтверджено документально.

Оскільки витрати потерпілого на евакуацію транспортного засобу не підтверджені, а також не доведено факт пошкодження одягу потерпілого і вартість такого одягу, в цій частині цивільного позову у задоволенні відмовлено.

Наведеними даними спростовуються доводи апеляційної скарги захисника щодо безпідставності врахуванням судом першої інстанції при вирішення питання стягнення на користь потерпілого моральної шкоди матеріальних затрат, оскільки внаслідок ДТП та отриманих потерпілим тілесних ушкоджень був порушений життєвий уклад не тільки самого потерпілого, а його рідних.

Доводи захисника про те, що звіт № 44/88.10.20 від 4 жовтня 2020 року про оцінку вартості матеріального збитку, наданий ФОП ОСОБА_17 , на який суд послався у вироку, як на основу відшкодування обрахованого розміру завданих збитків, є неналежними, недопустимим, недостовірним з огляду на те, що висновок ФОП ОСОБА_17 не відноситься ні до висновку спеціаліста, ні до висновку експерта,є непереконливими.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженню підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Потерпілим, як доказ заподіяної йому внаслідок ДТП шкоди, наданий звіт № 44/88.10.20 від 4 жовтня 2020 року про оцінку вартості матеріального збитку, складений ФОП ОСОБА_17 (ас. 15-31 т.1).

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються виключно державними спеціалізованими установами, за рішенням особи або органу, що призначили судову експертизу, можуть залучатися крім судових експертів також інші фахівці з відповідних галузей знань.

З огляду на вказане, враховуючи те, що товарознавча експертиза не відноситься до тих видів експертиз, що здійснюються виключно державними спеціалізованими експертними установами, то до її проведення можуть залучатися також інші фахівці з відповідних галузей знань.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18) викладено висновок про те, що чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України». Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Оцінку вартості матеріального збитку внаслідок пошкодження мотоциклу проведено оцінювачем, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» з правом проведення «Оцінки колісних транспортних засобів»; інформацію про цього оцінювача внесено до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності; має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності в вищенаведеного напрямку оцінки майна терміном дії до 2022 року.

Таким чином оцінювач є кваліфікованим та сертифікованим фахівцем, якому дозволена практична оціночна діяльність.

Встановлено, що суб`єкт оціночної діяльності здійснив грошову оцінку мотоцикла «Kawasaki EX 650 A6F» реєстраційний номер НОМЕР_2 ,яким визначено ринкову вартість вказаного КТЗ після пошкодження, вартість матеріального збитку.

Аналіз висновків про вартість майна, викладених у звіті, свідчить про те, що суб`єкт оціночної діяльності обрав порівняльний метод оцінки зазначеного вище транспортного засобу шляхом зіставлення цін продажу подібних транспортних засобів.

З огляду на встановлені обставини, складання відповідного висновку оцінювачем, який є кваліфікованим та сертифікованим фахівцем і якому дозволена практична оціночна діяльність з такого напрямку оцінки майна як оцінка об`єктів у матеріальній формі, колегія суддів вважає правомірним, а наявний звіт - належним та допустимим доказом.

Таким чином, на переконання колегії суддів, цивільний позов судом першої інстанції розглянутий з суворим дотриманням вимог закону, а тому підстав для зміни судового рішення у цій частині, про що зазначається в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Судом першої інстанції, відповідно до вимог закону, обґрунтовано стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення експертиз в доход держави.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

________________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4