УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/931/23

Провадження № 1-кп/568/98/23

30 серпня 2023 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 14.04.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України перебуває на розгляді в Радивилівському районному суді Рівненської області. Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 15.09.2023 р. По даній справі здійснюється судовий розгляд, судом постановлено про повний порядок дослідження доказів по справі.

В судовому засіданні 30.08.2023 р. прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 ще на 60 діб, оскільки ризики, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити нове кримінальне правопорушення продовжують існувати та інші альтернативні більш м`які запобіжні заходи, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти продовження строку тримання під вартою, просили суд застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд, вислухав пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, в тому числі: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За обвинувальним актом ОСОБА_4 інкриміновано вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. Санкція ч. 4 ст. 408 КК України передбачає покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років.

У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, під час дезертирства вчинив нове кримінальне правопорушення за ст. 126-1 КК України щодо колишньої дружини, по якому обвинувальний акт знаходиться на розгляді в Дубенському міськрайонному суді Рівненської області.

Обвинувачений не працевлаштований, законних джерел доходу немає, немає стійких соціальних зв`язків, неодружений, зловживає спиртними напоями, внаслідок чого схильний до вчинення злочинів.

Вищенаведені обставини вказують, на наявність ризиків, що ОСОБА_4 може вчинити нове кримінальне правопорушення, а також будучи обізнаним про суворість кримінального покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, з метою уникнення від відповідальності за інкриміновані йому злочини, може переховуватись від суду.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Обвинуваченим та його захисником заявлено усне клопотання про зміну відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, при цьому суду не надано жодних належних доказів на підтвердження заявлених ними обставин, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та заявлених прокурором для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відомості про неможливість обвинуваченого, за станом здоров`я, утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Враховуючи особу обвинуваченого та вищевказані обставини, які вказують на не можливість більш м`яких запобіжних заходів запобігти існуючим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Згідно абз. 8 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437 442 Кримінального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 331, 372, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк 60 діб до 28 жовтня 2023 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, надіслати обвинуваченому ОСОБА_4 та начальнику Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Для обвинуваченого ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1