У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

представника органу пробації ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква справу за поданням заступника начальника Білоцерківського РВ №1 філії ДУ «Центр пробації» в м. Києві та Київській області про вирішення питання про застосування покарання за наявності двох вироків засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

встановив:

До Білоцерківського міськрайонного суду надійшло подання заступника начальника Білоцерківського РВ №1 філії ДУ «Центр пробації» в м. Києві та Київській області про вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків засудженому ОСОБА_6 , а саме вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2023, яким він засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та вироку Сквирського районного суду від 07.03.2023, яким його засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

В обґрунтування подання зазначається, що Білоцерківський міськрайонний суд ухвалюючи вирок 10.03.2023 не врахував вирок Сквирського районного суду від 07.03.2023, а тому суб`єкт подання просить вирішити питання про застосування покарання за наявності кількох вироків засудженому із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Представник органу пробації подання підтримала з викладених у ньому підстав.

Прокурор вважає, що подання не підлягає задоволенню, оскільки за вказаної ситуації положення ч. 4 ст. 70 КК України не підлягають застосуванню, оскільки ОСОБА_6 за обома вироками визначено однаковий іспитовий термін та однакове покарання, а отже визначення більш суворого покарання призведе до погіршення становища засудженого, оскільки він має відбувати нове покарання у виді позбавлення волі в установі виконання покарань.

за який ОСОБА_7 засуджена Печерським районним судом було скоєно нею в період іспитового строку, а тому при призначенні покарання підлягає застосуванню інша норма Кримінального кодексу України.

Засуджена ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечує.

Вислухавши думку прокурора, оглянувши матеріали подання, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно з ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, охорона її прав, свобод та законних інтересів.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про застосування покарання за наявність кількох вироків.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України встановлено, що клопотання (подання) про вирішення виділеного питання передається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першої третьої цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджених винесено ще та в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в рядку покарання, остаточно призначеного для сукупності кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими статтею 72 цього Кодексу .

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення меншого суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Враховуючи, що ОСОБА_4 за обома вироками призначено покарання однакового розміру суд не може застосувати принцип поглинення а лише часткове чи повне складання призначених покарань. Водночас визначення покарання за таких принципів у розмірі понад 5 років позбавлення волі призведе до неможливості звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, що суттєво погіршить його становище.

Виходячи з положень п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків», з яких вбачається, що не підлягають розгляду у порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, котрі містяться у вищезазначеній постанові, не можна уточнювати призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначити покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання згідно зі ст. 43 КК України (1960 року) не було вирішено.

Суд не вбачає перешкод для самостійного виконання двох вищезазначених вироків суду відносно засудженого оскільки інший злочин ним вчинено не під час іспитового строку.

Таким чином питання про застосування покарання за наявності кількох вироків вирішується шляхом їх самостійного виконання.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що вирішення зазначеного подання порушує суть вироків, суд приходить до висновку, що в його задоволенні слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 537,539 КПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання заступника начальника Білоцерківського РВ №1 філії ДУ «Центр пробації» в м. Києві та Київській області про вирішення питання про застосування покарання за наявності двох вироків засудженому ОСОБА_4 , за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 10.03.2012 року, яким його засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 5років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та за вироком від 07.03.2023 Сквирського районного суду яким його засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_1