Єдиний унікальний номер 185/6503/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року. м. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000370 від 13 липня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стави Кагарлицького району Київської області, неодруженого, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, навідник 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Відповідно до Мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 лютого 2022 року №32/321/501/13г «Про введення воєнного стану в Україні» та згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» громадянин ОСОБА_3 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації у Збройні Сили України ІНФОРМАЦІЯ_2 , 24.02.2022. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №39 від 24.02.2022 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду навідника 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства. Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. Статтею 32 Статуту також передбачено, що старший лейтенант за своїми військовим званням є начальниками для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу. Також, відповідно до ст. 72 Статуту, заступник командира бригади з морально-психологічного забезпечення підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу бригади. Таким чином, ТВО командира 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_6 , по відношенню до військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_3 , був прямим начальником за своїм службовим становищем та начальником за військовим званням, а останній підлеглим старшого лейтенанта ОСОБА_6 . Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення. Згідно ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові. Згідно ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни. Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності. Під наказом у ст. 401 КК України розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. В контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо. Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юри¬дичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридич¬ного (службового) обов`язку. Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина. В свою чергу, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши групою осіб, в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин. Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області. 29.06.2022 солдат ОСОБА_3 , разом з іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , прибули до пункту тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 для подальшого проходження військової служби та виконання обов`язків військової служби за призначення щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, в тому числі у безпосередньому зіткненні з противником. Близько 16 год. 20 хв. 29.06.2022 солдат ОСОБА_3 , перебуваючи в пункті тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , отримавши законний письмовий наказ (бойове розпорядження) від 28.06.2022 № 557/5/21дск свого прямого начальника ТВО командира 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_6 , доведений своїм безпосереднім начальником заступником командира 3 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення майором ОСОБА_7 , вибути до місця розташування ротного опорного пункту НОМЕР_3 « ІНФОРМАЦІЯ_3 » для заняття вказаної позиції з метою недопущення прориву противника у напрямку АДРЕСА_3 , де створити сприятливі умови для контр-наступу та перейти в підпорядкування головного сержанта 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та забезпечити успішне виконання поставленого завдання підрозділу. Отримавши зазначений наказ прямого начальника солдат ОСОБА_3 , злякався виконувати покладені на них обов`язки військової служби. Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді навідника 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, близько 16 год. 20 хв. 29.06.2022, перебуваючи в пункті тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , отримавши законний письмовий наказ (бойове розпорядження) № 557/5/21дск від 28.06.2022 свого прямого начальника ТВО командира 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_6 , доведений своїм безпосереднім начальником заступником командира 3 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення майором ОСОБА_7 , вибути до місця розташування ротного опорного пункту НОМЕР_3 « ІНФОРМАЦІЯ_3 » для заняття вказаної позиції з метою недопущення прориву противника у напрямку АДРЕСА_3 , де створити сприятливі умови для контр-наступу та перейти в підпорядкування головного сержанта 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та забезпечити успішне виконання поставленого завдання підрозділу, відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Отже, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді навідника 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, близько 16 гол. 20 хв. 29.06.2022, перебуваючи в пункті тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , отримавши законний письмовий наказ (бойове розпорядження) № 557/5/21дск від 28.06.2022 свого прямого начальника ТВО командира 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_6 , доведений своїм безпосереднім начальником заступником командира 3 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення майором ОСОБА_7 , вибути до місця розташування ротного опорного пункту НОМЕР_3 « ІНФОРМАЦІЯ_3 » для заняття вказаної позиції з метою недопущення прориву противника у напрямку АДРЕСА_3 , де створити сприятливі умови для контр-наступу та перейти в підпорядкування головного сержанта 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та забезпечити успішне виконання поставленого завдання підрозділу, відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану.

Під час судового розгляду, 24.05.2023 між прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000370 від 13 липня 2022 року, з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з іншого боку, на підставі ст. 468 470 КПК України, в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_3 згоден з кваліфікацією дій саме за ч.4 ст. 402 КК України, а саме як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану, та під час у суді повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання за ч.4 ст. 402 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, із застосуванням ст. 69 КК України. На підставі ст. 62 КК України замість основного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців - тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців, та у судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором затвердити й призначити узгоджену в ній міру покарання, та інші, передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України в обсязі обвинувачення. Йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього уразі затвердження угоди судом. При цьому ОСОБА_3 повідомив про добровільність своєї позиції, просив затвердити угоду про визнання винуватості, та призначити йому узгоджене покарання.

Прокурор у судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просить суд вказану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої тяжкості та тяжких злочинів, в наслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 469 КПК України - угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди. Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України - укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України віднесена до категорії тяжких злочинів. Суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 у судовому засіданні повністю визнав свою вину, підтвердив обставини вчинення інкримінованих йому дій, викладених в обвинувальному акті, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, щиро каявся, суд бере до уваги інтереси суспільства, враховує характеристику за місцем проживання, його стан здоров`я та інші обставини, що його характеризують, обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Узгоджене покарання сторонами угоди відповідає положенням ст. 50, 65 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її не виконання. Суд переконався, що умови угоди повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Покарання, запропоноване сторонами, є покаранням у межах санкції ч.4 ст. 402 КК України, а також відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», відповідає положенням КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Судом не встановлено жодних підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості.

Підстави для застосування ст. 69 КК України мають місце, оскільки суд вважає, що наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття, а також бажання обвинуваченого й надалі проходити військову службу, захищати незалежність і територіальну цілісність України.

На думку суду зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, та вважає можливим її затвердити, та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання.

Витрати на залучення експерта у даному кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. 370, 371, 373, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24 травня 2023 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_4 , з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000370 від 13 липня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням норми ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 62 КК України призначити ОСОБА_3 замість основного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців - тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 19 липня 2022 року.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити дійсний у вигляді тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4,6,7 статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав призначення покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок, якщо інше не передбачено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1 .