Справа № 944/3003/20
Провадження №1-кп/944/370/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.08.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові, кримінальне провадження, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000111 від 26.09.2018 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого вироком Ленінського районного суду м.Полтави від 02 вересня 2022 року, ч.2ст.186,ч.1ст.152, ч.1ст.70ККУкраїни, який 27.04.2023 змінений Полтавським апеляційним судом з призначенням остаточного покарання 6 років позбавлення волі, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України ст.17 Закону України «Про оборону України, ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не повернувся з відпустки 11.05.2016 о 08год 00хв на ранкове шикування до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ). 12.12.2017, обвинувачений був затриманий працівниками Новобоварського відділу поліції ГУНП в Харківській області. Обвинувачений ОСОБА_4 в період з 11.05.2016 до 12.12.2017 був відсутній на військовій службі у військовій частині та проводив час на власний розсуд, перебуваючи за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_4 , чим вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив факт вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4ст.407 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті. Просить суворо не карати, оскільки, бажає і надалі служити в ЗСУ.

Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини провадження і судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового

провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

З врахуванням наведеного, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової служби, вчиненому в умовах особливого періоду, доведена повністю, а його дії за ч.4 ст.407КК України кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину та відсутність заподіяної шкоди.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

З урахуванням наведеного, обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати покарання в межах санкції ч.4 ст.407 КК України у вигляді позбавлення волі.

Оскільки, обвинувачений ОСОБА_4 раніше був засуджений 02 вересня 2022 року вироком Ленінського районного суду м.Полтави, який 27.04.2023 ухвалою колегії суддів з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду змінено, до нього слід застосувати вимоги ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань,зарахувавши в строк відбуття покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком суду, визначивши остаточне покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі.

Запобіжний захід, до вступу вироку в законну силу, залишити попередній - тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання, у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом складання покарання, призначеного за цим вироком суду та вироком Ленінського районного суду м.Полтави який в подальшому 27.04.2023 змінено Полтавським апеляційним судом до покарання у вигляді шести років позбавлення волі, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 6(шести) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Зарахувати в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 за даним вироком суду, частково відбуте покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду м.Полтави від 02.09.2022, який 27.04.2023 ухвалою колегії суддів з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду змінено, в частині зарахування строку покарання в (редакції Закону України № 838-VIII) та в строк покарання ОСОБА_4 зарахованоперіод перебуванняя ОСОБА_4 під вартою з 11.12.2017по 12.03.2018 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та в (редакції Закону України № 2046-VIII) зараховано в строк покарання, період перебування ОСОБА_4 під вартою з 13.03.23018 по 27.04.2023 з розрахунку день за день.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вирок.у в по законну силу залишити обвинуваченому без змін.

Копію вироку негайно після його прогол.ошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику

СУДДЯ: ОСОБА_1

.