Справа № 761/1438/22
Провадження № 1-во/761/36/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1., розглянувши клопотання начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_2 про виправлення описки у вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2022 року у справі 761/1438/22,

В С Т А Н О В И Л А :

31 липня 2023 року на електронну пошту Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_2 про виправлення описки у вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2022 року у справі 761/1438/22.

Вказане клопотання судді було передано з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду м. Києва 07 серпня 2023 року.

Вищезазначене клопотання надійшло на електронну адресу суду не будучи скріпленим ЕЦП заявника, відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги» від 05.10.2017 р. № 2155-VIII (далі - Закон від 05.10.2017 р.), що підтверджується довідкою, складеною головним спеціалістом відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян Шевченківського районного суду м. Києва Коновалом І., згідно якої, вказаний документ не містить електронного цифрового або кваліфікованого електронного підпису.

Відповідно до положень ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

В свою чергу, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі Закон) передбачено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Положення ст. 6 зазначеного Закону встановлюють, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

При цьому, оригіналом електронного документа, відповідно до вимог ст. 7 Закону, вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Електронний підпис, відповідно до визначення, що міститься в п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Таким чином, електронний цифровий підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора цього документа іншими суб`єктами електронного документообігу.

Разом з тим, клопотання начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_2 про виправлення описки у вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2022 року у справі 761/1438/22, не містить електронного цифрового підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

За таких обставин суд позбавлений можливості переконатись у справжньості переданого судді документа, та перевірити повноваження особи, що звертається до суду із відповідним клопотанням.

Разом з тим, чинне законодавство не передбачає порядку повернення клопотання про виправлення описки у судовому рішенні у разі відсутності на документі підпису особи, що звертається із відповідним клопотанням.

У своїй постанові 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 Велика Палата Верховного Суду вказала, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).

Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Так, відповідно до п.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Як зазначено у пункті 1 частини 1 статті 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права.

При цьому Верховний Суд у своїй постанові №686/23167/19 від 10 червня 2020 року зазначає, що забезпечення єдності практики є реалізацією принципу правової визначеності, яка втілюється з додержанням загальних засад кримінального провадження, встановлених у ст. 7 КПК, шляхом однакового застосування тієї самої норми закону в подібних правовідносинах.

Оскільки питання щодо можливості повернення клопотання про виправлення описки у судовому рішенні у разі відсутності на документі підпису особи, що звертається із відповідним клопотанням, не врегульовано положеннями КПК України, суд вважає можливим застосувати схожі за своєю суттю положення ч.2 ст.304 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо: 1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; 2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді; 3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Внаслідок вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що клопотання не містить електронного підпису відповідно до ч. 2 ст. 17, ч. 4 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» від 05.10.2017, отже суд позбавлений можливості переконатись у справжньості переданого судді документа, та перевірити повноваження особи, що звертається до суду із відповідним клопотанням, а тому суд вважає за необхідне повернути вказану скаргу заявнику.

Керуючись ст. ст.304, 309, 379 КПК України, суддя

У Х В А Л И Л А :

Клопотання начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_2 про виправлення описки у вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2022 року у справі 761/1438/22, - повернути особі, яка його подала.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчисляється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1