02.08.2023
Справа № 642/1663/21
Провадження №1кп/642/237/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді- ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача- ОСОБА_6 ,

обвинуваченого- ОСОБА_7 ,

обвинуваченого- ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м Харкові матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Ленінського районного суду м. Харкова знаходиться вказане кримінальне провадження.

Щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін дії якого спливає 10.08.2023 року.

Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід на більш м`який. При цьому посилався на те, що прокурор кожного разу посилається на наявність ризиків, які не доведені, а термін перебування під вартою виходить за межі розумного строку, судовий розгляд фактично не відбувається.

Захисник ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, підтримав доводи обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_8 також надав запречення щодо продовження строку тримання під вартою та клопотання про зміну запобіжного заходу відносно нього на інший більш м`який, посилаючись на те, що прокурор кожний раз посилається на одні й ті ж самі ризики, які не доведені, а також на те що він вже більше двох років перебуває під вартою, а судовий розгляд затягується.

Захисник ОСОБА_5 клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 підтримав.

Суд, вислухавши доводи сторін кримінального провадження приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За висновком Конституційного Суду України, викладеним в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017, продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (ч.2 ст. 29 Конституції України).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 02.02.2021 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тобто, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебувають під вартою майже два з половиною роки, строк дії запобіжного заходу продовжувався судом відповідними ухвалами.

У відповідності до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, крім інших, і запобіжні заходи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.176 КПК України, тримання під вартою є одним з видів запобіжних заходів.

Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 знаходяться під вартою вже досить тривалий час, потерпілі не з`являються в підготовчі судові засідання, їх місцезнаходження на теперішній час не встановлено, що перешкоджає проведенню підготовчого судового засідання, з урахуванням вказаних обставин справи, та те, що перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в умовах ізоляції на протязі тривалого часу є на даний час необґрунтованим зважаючи на його тривалість, а тому відносно них потрібно змінити запобіжний захід, та призначити запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень ст. 129 Конституції України проголошено, що однією з основних засад судочинства є законність.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду, і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Тримання особи під вартою може бути застосовано лише як тимчасовий запобіжний захід у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи припинити його.

Відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У розумінні ст. 9 Конституції України - Конвенція про захист прав людини, Протоколи до Конвенції та Рішення ЄСПЛ - є частиною національного законодавства.

Окрім того, як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05 від 11.07.2006р.) одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. Аналогічні висновки зроблено Європейським судом з прав людини в справах «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови».

В рішенні ЄСПЛ «Клішин проти України» (№ 30671/04 від 23.02.2012 р.) вказано підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами.

В п. 85 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» (№ 40107/02 від 10.02.2011 р.), зазначено, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

В п. 51 Рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції» (від 26.06.1991 р.) попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, у рішенні судів мають адекватно зазначатися підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи.

Як зазначено у окремій думці судді ЄСПЛ Калайджиєвої в рішенні «Шалімов проти України» від 04.03.2010 р.: будь-яка концепція «автоматичної законності» позбавлення свободи несумісна з принципами Конвенції і немає сумніву, що пункт 4 статті 5 Конвенції є процесуальною гарантією та засобом юридичного захисту проти такого тримання під вартою.

У п. 40 вказаного Рішення ЕСПЛ зазначено, що Суд нагадує, що питання про те, чи є розумним термін тримання особи під вартою не може оцінюватися абстрактно. Це питання повинно бути оцінено відповідно до особливостей кожного конкретного випадку, причини, наведених у рішеннях національних судових та слідчих органів, і задокументованих фактах, на які посилається заявник у його клопотанні про звільнення. Тривале тримання під вартою може бути виправдане у даному випадку, тільки якщо є конкретні ознаки існування суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує правило поваги до особистої свободи (див, серед іншого, Лабіта проти Італії, № 26772/95, § 153, БСИЯ 2000-ІУ, і Бузаджі проти Республіки Молдова, процитоване вище, § 90). В п.41 рішення у цій справі Суд зазначає, що тримання заявника під вартою тривало майже рік і вісім місяців. Серйозність звинувачень, висунутих проти нього і ризик його втечі були згадані в первісному рішенні про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Ці ж аргументи, а також ризик його впливу на хід розслідування, який був доданий незабаром (див. пункти 8 і 13), залишилися незмінними аж до винесення вироку, за винятком рішення від 1 жовтня 2013, яке не містило взагалі ніяких підстав (див пункти 12 і 34 вище). Таким чином, суди використовували ті ж підстави для продовження терміну тримання заявника під вартою. Проте, відповідно до параграфу 3 статті 5, обґрунтування будь-якого терміну тримання, незалежно від того, наскільки коротким цей термін є, повинно бути переконливо продемонстроване владою.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою повинні бути надані додаткові вагомі докази того, що є наявна доцільність продовження такого строку і що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані. Обов`язок доказування вагомості застосування такого виняткового запобіжного заходу покладається на сторону обвинувачення, зокрема, в даному випадку, - на прокурора, який всупереч вимог КПК України їх не надав.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі "Кобець проти України" (Заява N 16437/04) від 14 лютого 2008 року зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (також рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім іншого, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу мають бути оцінені в сукупності всі юридично значимі обставини, визначені в ст. 178 КПК України.

Під вартою обвинувачені перебувають з 02.02.2021 року, у справі триває судовий розгляд, строки якого затягуються, однак наразі загальний строк тримання обвинувачених під вартою є тривалим строком і, згідно із наведеним вище, вказаний строк перебуває поза межами розумного.

З урахуванням зазначених положень процесуального закону та практики Європейського Суду, яка застосовується як джерело права, враховуючи тривалість перебування обвинувачених під вартою, а також агресію російської федерації проти України, яка звужує можливості протягом розумного строку розглянути кримінальне провадження, а також те, що прокурором повторно, абстрактно наведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України та з метою забезпечення розгляду кримінального провадження, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Крім того, беручи до уваги вищенаведене, відомості щодо обвинувачених, а також відсутність достеменної інформації щодо адреси проживання обвинувачених, суд приходить до висновку про доцільність зміни обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, з покладанням на них обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України та вважає, що вказаний запобіжний захід є можливим для забезпечення належної поведінки обвинувачених на час подальшого судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст. 9, 29, 129 Конституції України, статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 177, 178, 183, 315, 331, 369, 370 372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки строком до 30 вересня.2023 року:

- прибувати за кожною вимогою до суду, а в разі неможливості з`явитися з поважних причин заздалегідь про це повідомити суд;

- не відлучатися за межі Харківської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та засобів зв`язку;

- утримуватися від спілкування із свідками, потерпілими щодо обставин інкримінованого кримінального правопорушення.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду негайно.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки строком до 30 вересня.2023 року:

- прибувати за кожною вимогою до суду, а в разі неможливості з`явитися з поважних причин заздалегідь про це повідомити суд;

- не відлучатися за межі Харківської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та засобів зв`язку;

- утримуватися від спілкування із свідками, потерпілими щодо обставин інкримінованого кримінального правопорушення.

Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти в залі суду негайно.

Строк дії ухвали - до 30 вересня 2023 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя - ОСОБА_1