УХВАЛА

Іменем України

05 травня 2023 року

м. Київ

справа №385/1248/22

провадження №51-2526ск23

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду(далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши касаційну скаргузасудженого ОСОБА_4 на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня

2022 року та ухвалу Кропивницькогоапеляційного суду від 23 березня 2023 року,

встановила:

за вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Могильне Гайворонського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, освіта середня-спеціальна, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим за ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначено покарання за у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 (три) роки. Вказаним вироком вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, установлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 визнаний винуватим та засуджений за порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 23 березня 2023 року вирок суду першої інстанції залишив без зміни.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 вказує про те, що ухвала апеляційного суду підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом достатньою мірою не враховано даних про особу засудженого, його відношення до вчиненого та обставин, що пом`якшують покарання, а тому просить призначити йому покарання не пов`язане позбавленням волі, а також зменшити строк додаткового покарання. На думку засудженого, суд безпідставно не застосував ст. 69 КК України при призначенні йому покарання.

Мотиви суду

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК України).

Як регламентовано ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як видно з долученої до касаційної скарги копії ухвали суду апеляційної інстанції, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 здійснено з додержанням положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286-1 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту скарги убачається, що засуджений фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

На думку колегії суддів, вирішення судом питання про призначення ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону. Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування щодо засудженого положень ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, не є слушними.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування до засудженого закону України про кримінальну відповідальність, зокрема не застосування положень ч.1 ст. 69 КК при призначенні йому покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України не можуть вважатися обґрунтованими з огляду на таке.

Згідно приписів ч. 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судового рішення та матеріалів скарги, обираючи засудженому покарання, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК України враховував особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують його покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання і призначив ОСОБА_4 мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України, яке як вважає колегія суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Посилання засудженого на те, що призначене покарання є занадто суворим та йому можливо призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, апеляційний суд визнав безпідставними, так як ОСОБА_4 вчинив злочин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та за вчинення якого обвинуваченому призначено мінімальне покарання як основне, так і додаткове.

З такими висновками погоджується і колегія суддів Касаційного кримінального суду. Доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять даних про порушення судом першої та апеляційної інстанцій при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

На переконання колегії суддів, таке покарання є співмірним характеру протиправних дій, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів та не сприймається як явно несправедливе для досягнення мети покарання.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Ураховуючи наведене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2022 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 23 березня 2023 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3