ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/923/22 (1-кс/636/227/23) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/490/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 24 березня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 000150 від 21.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 10.01.2023 в рамках вказаного кримінального провадження № 0001050 від 21.11.2022 за ч.4 ст. 187 КК України на гроші та майно.

На зазначену ухвалу слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати і постановити нову ухвалу, якою скасувати арешт, накладений Ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківької області від 11.01.2023 по справі№ 636/923/22 на гроші та майно. Також просив вилучене майно повернути ОСОБА_7 .

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат ОСОБА_6 посилався на те, що майно та гроші, на які накладено арешт належать саме ОСОБА_7 , а він не є особою, яка вчинила кримінальне правопорушення. Вважає, що вилучене майно не є доказами у цьому кримінальному провадженні. Зазначає, що прокурором не було доведено, що це майно та грошові кошти є речовими доказами. Посилається на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції участі не приймав ані він, ані ОСОБА_7 , а тому були позбавлені права висловити свою думку. Вважає, що постанова про визнання речовими доказами є формальною та не відповідає дійсності, оскільки під час вчинення злочину були викрадені лише грошові кошти, а щодо іншого майна в кримінальному провадженні не йдеться.

В своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просив провести розгляд його апеляційної скарги буз його участі та без участі ОСОБА_7 .

Прокурор в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторін, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до відомостей постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 21 грудня 2022 року (арк. 19), визнані речовими доказами речі та грошові кошти, які було вилучено 21 грудня 2022 року у період часу з 06 години 29 хв. до 11 години 12 хв. під час проведення санкціоного обшуку (ухвала Чугуївського міського суду Харківської області від 20 грудня 2022 року, справа № 636/923/22, провадження № 1-кс/636/230/22) за адресою: АДРЕСА_1 .

На час апеляційного розгляду, ця постанова є чинною, тобто вилучене майно, на яке було накладено арешт, визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, а тому такі доводи апелянта є необґрунтованими.

Крім того, ані адвокат ОСОБА_6 , ані ОСОБА_7 не надали до апеляційної скарги будь-яких фактичних відомостей які підтверджують, що вилучені грошові кошти та майно належить саме ОСОБА_7 на праві власності, а тому такі доводи адвоката ОСОБА_6 є суб`єктивними та необґрунтованими, що вочевидь не може бути підставою для скасування цього арешту.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, вказане майно відповідає критеріям, зазначеним в ч. 3 ст. 170 КПК України та підлягає арешту для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані, лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що вказане майно є предметом кримінального провадження. Скасування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. Існують ризики того, що у разі скасування арешту можливо відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування.

Арешт майна, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовує втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Майно підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не буде досягнута мета застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, а його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Доводи адвоката ОСОБА_6 , що містяться в апеляційній скарзі, не свідчать на цьому етапі досудового розслідування про несправедливість або незаконність рішення слідчого судді щодо відмови в задоволені клопотання про скасування арешту на майно та грошові кошти, оскільки такі доводи обов`язково будуть перевірятись в порядку чинного КПК України під час досудового розслідування, а обставини, на які посилається адвокат ОСОБА_6 є предметом доказування по цьому кримінальному провадженню, оскільки воно порушено внаслідок факту розбою.

Посилання адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для арешту майна не ґрунтуються на відомостях цього провадження.

Колегія суддів, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей у цьому провадженні визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Арешт майна, з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту, поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від дій останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою та не підлягає скасуванню за доводами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 98, ч. 5 ст. 100, 171, 173, 404, 405, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника заявника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 24 березня 2023 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді