ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2023 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові за процедурою спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Кремінна Луганської області, українця, громадянина України, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_5 , будучи громадянином України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у період збройного конфлікту, перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Луганськ Луганської області з червня 2014 року, беручи участь в діяльності незаконного збройного формування «Народної міліції» терористичної організації «ЛНР», на підставі наказів військового командування збройних сил російської федерації у межах загального плану захоплення території України у складі збройних сил російської федерації, керуючись ідеологічним мотивом, маючи на меті завдати шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, на посаді рядового гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, виконував завдання, пов`язані із веденням бойових дій проти Збройних Сил України.

У такий спосіб ОСОБА_5 , ігноруючи свій громадянський обов`язок, передбачений Конституцією України, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, діючи добровільно з усвідомленням негативних наслідків своїх дій та на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, з червня 2014 року перейшов на бік ворога у період збройного конфлікту, чим вчинив державну зраду.

Також, ОСОБА_5 , будучи громадянином України, достовірно знаючи з розповсюджених повідомлень у засобах масової інформації та мережі Інтернет про проведення на території Луганської області України антитерористичної операції проти терористичної організації «ЛНР», усвідомлюючи, що діяльність даної терористичної організації та її підрозділів є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних мотивів, у червні 2014 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Луганськ Луганської області, добровільно підписав контракт на проходження військової служби та добровільно вступив до лав терористичної організації «ЛНР», отримав військове обмундирування, стрілецьку зброю і боєприпаси до неї, та з цього часу брав участь у діяльності вказаної терористичної організації, виконуючи завдання, пов`язані із веденням бойових дій проти Збройних Сил України та забезпеченням різних видів та форм бою.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи громадянином України, достовірно знаючи з розповсюджених повідомлень у засобах масової інформації та мережі Інтернет про проведення на території Луганської області України антитерористичної операції проти терористичної організації «ЛНР», усвідомлюючи, що діяльність даної терористичної організації та її підрозділів є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних мотивів, у червні 2014 року, покинувши на той момент підконтрольне Збройним Силам України м. Кремінне Луганської області, прибув на тимчасово окуповану територію Луганської області України у місто Луганськ, де добровільно підписав контракт на проходження військової служби та був зарахований до 2 окремої гвардійської мотострілецької бригади ордена доблесті 2 ступеня імені героя радянського союзу К.Є. Ворошилова 2 армійського корпусу, на посаду рядового гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону у складі непередбаченого законом збройного формування військової частини НОМЕР_1 «Народної міліції «ЛНР».

При цьому, ОСОБА_5 , вступаючи до вказаного не передбаченого законом збройного формування, був достовірно обізнаний, що воно відносяться до збройних формувань, а саме має організаційну структуру військового типу (поділяється на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, які носять формений одяг військового типу), характеризується наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), має воєнізований характер завдань та методів здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей України та ставить перед собою специфічні завдання (утримання території окремих районів Луганської області, тимчасово непідконтрольних органам державної влади України, встановлення на території цих районів Луганської області військового стану (перевірка документів у осіб, чергування з вогнепальною зброєю на підконтрольних об`єктах, обладнання на території зазначених районів Донецької області так званих «блокпостів» для здійснення збройного опору Збройним Силам України та іншим військовим формуванням України) та має для цього відповідні матеріальні засоби (вогнепальну зброю, боєприпаси та військову техніку).

Крім того, ОСОБА_5 , беручи участь у вищевказаному не передбаченому законом збройному формуванні, відповідно до покладених на нього завдань, керуючись статутами збройних сил російської федерації та терористичної організації «ЛНР», у період часу з червня 2014 року виконував обов`язки рядового гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону 2 окремої мотострілецької бригади ордена доблесті 2 ступеня ім. Героя Радянського Союзу К.Є.Ворошилова 2 армійського корпусу Народної міліції ЛНР » в різних видах бою та формах його забезпечення, а саме брав участь у артилерійських боях, чим безпосередньо забезпечував вогневий супровід танків та піхоти у бою формування «Народної міліції «ЛНР» проти Збройних сил України.

Обвинувачений ОСОБА_5 належним чином повідомлений про наявність даного кримінального провадження, порядок, день та час слухання справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою від 05.06.2023 року постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, враховує необхідність забезпечення особливого значення охорони прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура, в контексті приписів ст. 2 КПК України, з дотриманням усіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Суд також враховує, що наведені особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні просив суд при ухваленні рішення у справі врахувати дані про особу обвинуваченого та ухвалити об`єктивне рішення за результатами судового розгляду.

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Безпосередньо дослідивши докази подані під час провадження у справі, оцінюючи їх в сукупності, з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, дослідивши нижченаведені докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого повністю та об`єктивно стверджується наступними дослідженими та перевіреними у судовому засіданні доказами.

Повідомленням начальника Управління СБУ у Львівській області про вчинення кримінального правопорушення від 17 червня 2022 року. З даного повідомлення встановлено, що Управлінням СБ України у Львівській області в межах виконання функціональних завдань отримано інформацію про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , добровільно перейшов на тимчасово окуповану територію України та вступив у ряди незаконних збройних формувань «ЛНР», зокрема є військовослужбовцем народної міліції «ЛНР». Також, ОСОБА_5 дав інтерв`ю кореспонденту російського інформаційного агентства « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у якому наведено те, що він входить до складу незаконного збройного формування, підтримує окупаційний режим російської федерації та поширює матеріали, які виправдовують збройну агресію рф проти України. Крім того, ОСОБА_5 розповідає, що до 2014 року був директором комунальних підприємств у м. Кремінна. Відтоді, коли ЗСУ взяли місто під контроль, ОСОБА_5 перейшов на сторону т.зв. «ЛНР». До вказаного повідомлення долучено рапорт оперуповноваженого в ОВС, який підтверджує наведені у повідомленні обставини, акт огляду з відкритих джерел інформації від 02.06.2022, який фіксує огляд зазначеного вище інтерв`ю та його зміст, та містить дані про позивний ОСОБА_5 «Котес».

Повідомленням начальника ГВ ЗНД УСБУ у Львівській області від 04.07.2022 року. З даного повідомлення встановлено, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Кремінна Луганської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , код ДРФО НОМЕР_3 . До 2014 року ОСОБА_5 був директором комунального підприємства «Кремінський комбінат комунальних підприємств» та житлово-експлуатаційної контори №1 у м. Кремінна. Після 2014 року добровільно перейшов на тимчасово окуповану територію України та вступив у ряди незаконних збройних формувань «ЛНР». На час виготовлення повідомлення ОСОБА_5 є військовослужбовцем народної міліції т.зв. «ЛНР». Також наведене повідомлення містить дані про склад сім`ї ОСОБА_5 , а саме дані про його батьків, колишню дружину та доньку. До наведеного повідомлення долучено копію ідентифікаційної інформації щодо ОСОБА_5 та рішення суду щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та його дружиною від 15.08.2016.

Протоколом огляду від 30.06.2022, згідно якого оглянуто дані у мережі Інтернет, а саме фотозображення, відеозаписи, текстові повідомлення, Інтернет-посилання. Зокрема, виявлено допис з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », на якому зображено як військовослужбовець т.зв. «ЛНР» з позивним « ОСОБА_6 » дає інтерв`ю російському військовому кореспонденту агентства « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_7 . Також, «Котес» повідомив, що його ім`я ОСОБА_8 , він уродженець міста Кремінна, де був відсутній 8 років. Також, «Котес» повідомляє про свій військовий досвід у боях та зіткненнях із ЗСУ.

На веб-сторінці відеохостингу мережі Youtube виявлено допис під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». У наведеному відеозаписі міститься інтерв`ю « ОСОБА_6 » російському військовому кореспонденту агентства « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_7 , у якому він розповідає про члена батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та його зруйнований будинок у місті Кремінна.

На веб-сторінці відеохостингу мережі Youtube виявлено допис під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 » на якому зображено як військовослужбовець т.зв. «ЛНР» з позивним « ОСОБА_6 » дає інтерв`ю російському військовому кореспонденту агентства « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_7 та розповідає, що до 2014 року був директором комунальних підприємств, а також про те, що ЗСУ навмисно підірвали міську раду, готель та спалили спорткомплекс. Поміж цього інтерв`ю російський військовий кореспондент агентства « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_9 розповідає про переможні результати окупаційних військ, захоплену військову техніку ЗСУ. Також, «Котес» поділився враженнями від участі у бойових діях, а також розповідає, що його сім`я, колишня дружина та донька його покинули.

Протоколом огляду від 01.07.2022, згідно якого оглянуто дані у мережі Інтернет, а саме фотозображення, відеозаписи, текстові повідомлення, Інтернет-посилання. Зокрема, виявлено допис з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 », у якому описується інтерв`ю військовослужбовця т. зв. «ЛНР» з позивним « ОСОБА_6 » російському військовому кореспонденту агентства « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_7 . Після завантаження відповідної статті виявлено текст у якому наведено обставини захоплення міста Кремінна підрозділами « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Також, зазначено як ополченець « ОСОБА_6 » зайшов до свого кабінету директора комунальних підприємств міста Кремінна, де не був 8 років. Також, містяться дані про враження « ОСОБА_6 » після повернення до ОСОБА_10 .

На веб-сторінці російського інформаційного агентства «РЕН.ТВ» опублікована стаття під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_8 », де містяться дані про інтерв`ю військовослужбовця т.зв. «ЛНР» з позивним « ОСОБА_6 », який дає інтерв`ю російському військовому кореспонденту агентства « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_7 . Зокрема, міститься інформація про те, що « ОСОБА_6 » працював директором комунального підприємства у Кремінній, а також про перебіг бойових дій у цьому місті.

Протоколом огляду від 01.07.2022, згідно якого оглянуто дані у мережі Інтернет, а саме фотозображення, відеозаписи та текстові повідомлення. За допомогою аналітичної онлайн системи You control виявлено інформацію щодо Комунального підприємства «Кремінський комбінат комунальних підприємств» у місті Кремінна Луганської області директором якого до 2014 року зазначений громадянин України ОСОБА_5 .

Повідомленням начальника ГВ КР УСБУ у Львівській області від 20.09.2022, згідно якого встановлено, що ОСОБА_5 є рядовим гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону (ГСАДн), який є організаційно-штатною одиницею 2-ої окремої гвардійської мотострілецької бригади ордена доблесті ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_11 . Ворошилова 2 армійського корпусу т.зв. «Народної міліції Луганської народної республіки.» Місцем постійної дислокації ГСАДн є територія колишнього ІНФОРМАЦІЯ_10 за адресою: м. Луганськ, смт Ювілейне, вул. Генерала Дідоренка (Карла Маркса), 4 г. Громадянин України ОСОБА_5 бере участь у складі незаконних збройних формувань т.зв. «ЛНР» з літа 2014 року, протягом вказаного періоду часу був причетний до незаконного зберігання зброї, боєприпасів та вибухових речовин, вчинення обстрілів підрозділів військових формувань України, цивільних об`єктів та інфраструктури тощо. Після звільнення м. Кремінна ОСОБА_5 у липні 2014 року виїхав із вказаного населеного пункту на тимчасово окуповану територію з метою переховування від правоохоронних органів України та продовжив участь у складі НФЗ т.зв. «ЛНР» - 2 окремій мотострілецькій бригаді (в/ч НОМЕР_1 ).

Повідомленням директора Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 28.09.2022, згідно якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.02.1999 Кремінським РВ УМВС України в Луганській області оформлено паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 . Відповідно до чинного законодавства України ОСОБА_5 є громадянином України. Інформація щодо припинення ОСОБА_5 громадянства України в територіальних органах ДМС відсутня.

Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 26.07.2022, згідно якого оглянуто та вилучено інформацію про клієнта АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протоколом огляду від 26.07.2022, згідно якого оглянута інформація отримання за результатами наведеного вище тимчасового доступу до речей і документів, а саме дані про клієнта банку ОСОБА_5 , яка містить інформацію про анкетні дані обвинуваченого, копію його паспорту з фотографією.

Протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06 липня 2022 року. Згідно даних протоколів свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , кожен окремо, заявили, що на фотознімку № 4 впізнають ОСОБА_5 .

Висновком експерта № СЕ-19/114-22/13253-ФП від 10.08.2022, з якого встановлено, що зображення особи чоловічої статі, одягненого у військову форму, який дає інтерв`ю журналісту на відеозаписі із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який знаходиться на оптичному CD-R диску, що є додатком до протоколу огляду від 30.06.2022, у період часу з 00:00 хвилини по 06:54 хвилину даного відео придатне для проведення ідентифікаційного портретного дослідження.

Зображення особи чоловічої статі, одягненого у військову форму, який супроводжує журналіста на відеозаписі із назвою «2 КРЕМЕННАЯ (ЛНР) ДИВЕРСИИ РАЗРУШЕНИЯ, ЗАХОРОНЕНИЯ», який знаходиться на оптичному CD-R диску, що є додатком до протоколу огляду від 30.06.2022, у період часу з 00:00 хвилини по 08:56 хвилину даного відео придатне для проведення ідентифікаційного портретного дослідження.

Зображення особи чоловічої статі, одягненого у військову форму, який дає інтерв`ю журналісту на відеозаписі із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », який знаходиться на оптичному CD-R диску, що є додатком до протоколу огляду від 30.06.2022, у період часу з 01:01 хвилини по 01:51 хвилину даного відео придатне для проведення ідентифікаційного портретного дослідження.

Зображення особи чоловічої статі, розміщений на копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_5 придатне для проведення ідентифікаційного портретного дослідження.

На відео під назвами «1- ОПОЛЧЕНЕЦ ЛНР О НАЦИКАХ, НАЕМНИКАХ И СВОЕЙ ЗЕМЛЕ», «2 КРЕМЕННАЯ (ЛНР) ДИВЕРСИИ РАЗРУШЕНИЯ, ЗАХОРОНЕНИЯ», «3 ДОМ АЗОВЦА УНИЧТОЖЕН АРТИЛЛЕРИЕЙ ВСУ. КРЕМЕННАЯ», та на фото при отриманні кредитної картки «ПриватБанк» представленої для порівняння зображена одна і та ж особа

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України від 23.03.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав про те, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також враховано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в ході провадження у справі докази, суд вважає, що усі вищезазначені докази узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достовірними.

Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН). До складу ООН входять Україна та російська федерація, а також більшість країн світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, встановлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

У статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), серед іншого, визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з цим документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали більшість держав світу, серед яких і російська федерація.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. Систему адміністративно-територіального устрою України складають: АР Крим, області, зокрема Донецька та Луганська, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 № 1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20 лютого 2014 року.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23 грудня 2005 року №13 роз`яснив, що утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. В частині ж участі у злочинній чи терористичній організації, то відповідно до п.13 даної постанови, вступ особи до організованої групи чи злочинної організації (участь у ній) означає надання цією особою згоди на участь у такому об`єднанні за умови, що вона усвідомлювала факт його існування і підтвердила певними діями реальність своїх намірів.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 усвідомлював те, що «ЛНР» та інші незаконні збройні формування, які структурно входить до силового блоку терористичних організацій «ЛНР», «ДНР» діють на території України саме як терористичні організації, діють на території України незаконно та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України й військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяним у проведенні антитерористичної операції, і обвинувачений сприяв і приймав участь у діяльності терористичних організацій.

Суд також враховує правові позиції, викладені у рішенні ЄСПЛ у справі «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», відповідно до яких розслідування терористичних правопорушень, безсумнівно, ставить перед органами влади особливі проблеми. Забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства, яке страждає від тероризму, та інтересами конкретної людини є надзвичайно складним завданням. Беручи до уваги факт посилення тероризму в сучасному світі, визнана необхідність, яка випливає із самої суті системи Конвенції, забезпечення належної рівноваги між захистом інститутів демократії в інтересах суспільства і захистом прав окремої людини. У контексті статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, саме суд має визначити значимість таких обставин, а також з`ясувати, чи було забезпечено в цій справі рівновагу між застосовними положеннями цієї статті у світлі її конкретного формулювання та її загальним предметом і метою.

Висновки суду про визнання «ЛНР» і «ДНР» терористичними організаціями узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ). Так, у рішенні ЄСПЛ від 25 липня 2017 року у справі «Хлєбік проти України» безпосередньо зазначено, що на початку квітня 2014 року збройні угрупування почали захоплювати офіційні будівлі у Донецькій та Луганській областях й заявляти про створення самопроголошених утворень, відомих як «ДНР» і «ЛНР». У відповідь 14 квітня 2014 року Уряд України, який розглядає такі збройні формування як терористичні організації, санкціонував застосування проти них збройних сил шляхом введення в правове поле поняття «антитерористична операція».

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності з процесуальними нормами.

Зважаючи на вищенаведені доводи та мотиви, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинних дій доведена поза розумним сумнівом.

Суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив:

-державну зраду, а саме діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001 зі змінами, внесеними згідно із Законами № 1183-VІІ від 08.04.2014, № 1689-VІІ від 07.10.2014;

-участь у терористичній організації, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001,згідно із Законом № 170-V від 21.09.2006, із змінами, внесеними згідно із Законами № 2258-VI від 18.05.2010, № 1689-VII від 07.10.2014);

-участь у діяльності не передбаченого законом збройному формуванні, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001, із змінами, внесеними згідно із Законом № 1689-VII від 07.10.2014).

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення, в тому числі на надання ними доказів на підтвердження і спростування висунутого обвинувачення, суд керується принципами реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Судом під час провадження у справі вживалися усі можливі належні заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_5 до суду та повідомлення про порядок, дату і час розгляду справи, в тому числі для забезпечення права на захист, зокрема шляхом оприлюднення судового виклику в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, згідно зі статтями 50, 65 КК України, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд також бере до уваги характер та тяжкість вчинених ним злочинів, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а також рівень його суспільної небезпеки.

Крім того, суд враховує тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Як наведено вище, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Згідно ч.1 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані доводи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей, за якими кваліфіковано його дії.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Речові докази по справі відсутні.

Судові витрати за проведення у кримінальному провадженні судових експертиз у сумі 6040,96 гривень - підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323, 368, 370, 373-376 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст. 111, ч.1 ст. 258-3, ч.2 ст. 260 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст.260 КК України 6 (шість) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 258-3 КК України 10 (десять) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 111 КК України 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, остаточно, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 покарання 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення по справі експертиз у розмірі 6040 гривень 96 копійок.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1