Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/398/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Кропивницькому Кіровоградської області апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 травня 2023 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бокове Долинського району Кіровоградської області, громадянина України, який має професійно технічну освіту, не одружений, не має осіб на утриманні, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, -

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.07.2023, без визначення розміру застави.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 травня 2023 року, стосовно ОСОБА_6 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.07.2023, без визначення розміру застави.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років.

Обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не одружений, осіб на утриманні не має, за місцем проживання характеризується негативно.

Подія кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , мала місце у с. Бокове Гурівської територіальної громади Кропивницького району Кіровоградської області, де проживає останній та потерпілий і свідки, зокрема, неповнолітні.

ОСОБА_6 не має постійних офіційних джерел доходу, не має достатніх міцних соціальних зв`язків, оскільки хоча і проживає з батьками, однак є повнолітньою особою, що у сукупності з тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення та відповідно з мірою можливого покарання вказує на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду оскільки через тяжкість кримінального правопорушення у вчинені якого він підозрюється, зібрані у справі докази та можливе покарання у разі доведення його провини останній може вчинити спробу направлену на ухилення від кримінальної відповідальності та суду;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілого, свідків та/чи інших осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення, які встановлені органом досудового розслідування та не допитувалися судом;

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, можливість обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на осіб, яким відомі обставини вчинення кримінального правопорушення, враховуючи те, що вагома частина фігурантів події є неповнолітніми і проживають в одному невеликому населеному пункті.

Зазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та свідчать про те, що належна поведінка обвинуваченого під час судового розгляду не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Отже, на даний час наявні достатні підстави вважати, що стосовно ОСОБА_6 існують ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а інші, більш м`які запобіжні заходи (застава, домашній арешт, особисте зобов`язання, порука), не забезпечать запобігання встановленим ризикам та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник-адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.05.2023, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Постановити ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електричного контролю стосовно ОСОБА_6 та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що продовжуючи щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом не в достотній мірі враховано, що він не переховувався і не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Будь-яким чином не перешкоджав кримінальному провадженню а навпаки співпрацював зі слідством надаючи щирі показання під час допиту в якості підозрюваного, та вказані показання підтвердив при проведенні слідчого експерименту. Паспорту для виїзду за кордон України ОСОБА_6 не має та ніколи не мав, виявив бажання вступити до лав ЗСУ. Має постійне місце реєстрації, має батька та мати, молодшого брата, з якими проживає разом.

Також вказує, що свідки були допитані в ході проведення досудового розслідування та впливати будь-яким чином на когось із сторін кримінального провадження у обвинуваченого не має намірів.

Зазначає, що всі докази, які були зібрані стороною обвинувачення є непрямими. Стороною обвинувачення навіть не була встановлена точна дата вчиненого кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Прокурор, обвинувачений та його захисник, клопотань про участь сторін під час розгляду апеляційної скарги не заявляли, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.02.2023 за № 0000045 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтоване тим, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_6 , може: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого, інших осіб причетних до вчинення злочину, з метою уникнення покарання; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Інші запобіжні заходи не пов`язані з триманням під вартою не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 травня 2023 року, стосовно ОСОБА_6 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.07.2023, без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років.

ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не одружений, осіб на утриманні не має. За місцем проживання характеризується негативно. Подія кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , мала місце у с. Бокове Гурівської територіальної громади Кропивницького району Кіровоградської області, де проживає останній та потерпілий і свідки, зокрема, неповнолітні.

Обвинувачений не має постійних офіційних джерел доходу, не має достатніх міцних соціальних зв`язків, проживає з батьками, однак є повнолітньою особою, що у сукупності з тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення та відповідно з мірою можливого покарання вказує на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду оскільки через тяжкість кримінального правопорушення у вчинені якого він підозрюється, зібрані у справі докази та можливе покарання у разі доведення його провини останній може вчинити спробу направлену на ухилення від кримінальної відповідальності та суду;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілого, свідків та/чи інших осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення, які встановлені органом досудового розслідування та не допитувалися судом;

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, можливість обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на осіб, яким відомі обставини вчинення кримінального правопорушення, враховуючи те, що вагома частина фігурантів події є неповнолітніми і проживають в одному невеликому населеному пункті.

Враховуючи викладене, на даний час продовжують існувати ризики передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, тому відсутні підстави для застосування, щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Судом першої інстанції правильно враховано суспільну небезпечність злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, суворість можливого покарання ОСОБА_6 та визнано за реальну небезпеку можливість обвинуваченого ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду клопотання місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, отже місцевий суд дійшов правильного висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Згідно вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, суд першої інстанції врахувавши, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, із застосуванням насильства, правильно не застосував заставу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Рішення суду першої інстанції, щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апелянта про те, що продовжуючи запобіжний захід обвинуваченому місцевий суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_6 не переховувався від органів досудового розслідування, не буде впливати на свідків, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Твердження захисника-адвоката ОСОБА_5 про те, що обвинувачений має постійне місце реєстрації, має батька та мати, молодшого брата, з якими проживає разом, не заслуговують на увагу, враховуючи наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлених судом.

Також, доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 бажає вступити до лав ЗСУ, не є підставою для зміни запобіжного заходу.

Посилання сторони захисту на те, що всі докази, які були зібрані стороною обвинувачення є непрямими, не заслуговують на увагу, оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

За таких обставин апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 травня 2023 року, якою стосовно ОСОБА_6 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.07.2023, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4