Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/2367/18
Провадження №1-кп/523/158/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2023 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3

у присутності обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у виділеному кримінальному провадженні за №0000509 від 3.02.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, працюючої неофіційно реалізатором на ринку «Київський», раніше не судимої.

Зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

у скоєнні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, -

Встановив:

6.01.2017 року приблизно о 20:00 годині, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , який засуджений вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 13.02.2018 року, знаходячись біля будинку №72, розташованому по вул. Героїв Сталінграду у м. Одеса, діючи умисно з корисливих мотивів, маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, побачивши раніше незнайому їм ОСОБА_6 , розподіливши між собою ролі, відповідно якої ОСОБА_4 підійшла до потерпілої, та застосувавши до неї насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, схопила останню руками за шию та притиснула її до вхідних дверей першого під`їзду, в свою чергу ОСОБА_5 , скориставшись безпорадним станом потерпілої, зірвав з плеча ОСОБА_6 жіночу сумку чорного кольору вартістю 1000 гривень, в якій знаходились грошові кошти у сумі 1320 гривень, 19 лей республіки Молдова, 8 доларів США, мобільний телефон марки «Xiaomi MI С-5» імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 вартістю 3500 гривень, гаманець вартістю 500 гривень, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , зарядний пристрій для телефону «Айфон» вартістю 200 гривень, після чого штовхнув потерпілу, внаслідок чого вона втратила рівновагу та впала, в цей момент ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , який засуджений вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 13.02.2018 року, з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим своїми протиправними діями спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 6750 гривень.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому їй обвинуваченні визнала в повному обсязі та пояснила, що дійсно у вказаний в обвинувальному акті день та час 6.01.2017 року приблизно о 20:00 годині вона разом зі своїм знайомим ОСОБА_5 знаходилися на вул. Героїв Сталінграду у м. Одесі, де біля будинку №72 зустріли незнайому жінку, майном якої вирішили заволодіти. Розподіливши між собою ролі, вона підійшла до потерпілої, взяла її за шию руками, в цей момент ОСОБА_5 вирвав з рук сумку, відштовхнувши жінку, після чого вони втекли з місця скоєння злочину. Невдовзі їх наздогнали, затримали, викрадене майно повернуто потерпілій.

Причини свого вчинку пояснити не змогла, вину визнає повністю, дала покази, які співпадають з пред`явленим обвинуваченням, не оспорюючи кваліфікацію дій, висловлюючи щире каяття, просила вибачення, запевняючи, що в повній мірі усвідомила протиправність своїх дій, зробила висновки, стверджуючи, що більше нічого подібного вчиняти ніколи не буде, на теперішній час веде нормальний спосіб життя. Неявки у судове засідання пояснила тим, що не отримувала повістки, потім у зв`язку зі сваркою зі своєю матір`ю вимушена була змінити місце проживання, зараз повернулася додому, одразу прийшла до суду.

Враховуючи повне визнання обвинуваченою своєї вини, у скоєні інкримінованого їй злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення вважала достатнім, тому відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит потерпілої, свідків, повне оголошення матеріалів кримінального провадження не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченої повністю відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення та докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування ніким із учасників процесу не оспорюються.

Покази обвинуваченої, надані у ході судового засідання суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_4 змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності її позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 своїми діями скоїла умисний злочин, передбачений ст.186 ч.2 КК України та її дії правильно кваліфіковані за ознаками, як відкрите викрадення чужого майна /грабіж/, поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та її вина доведена в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Разом з цим суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

За правилам ст.65 ч.2 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер та ступінь тяжкості, мотивацію, суспільну небезпечність вчиненого нею злочину, дані про особу обвинуваченої, те, що вона раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, працює, хоча неофіційно, має місце проживання, також суд враховує негативне відношення до скоєного діяння, усвідомлення своєї провини, щире каяття, відсутність тяжких наслідків та матеріального збитку шляхом повернення викраденого майна. Крім цього суд приймає до уваги ту обставину, що протягом п`яти останніх років обвинувачена вела законослухняний спосіб життя, припинила злочинну діяльність, у неї наявні позитивні плани на майбутнє, про що свідчить її поведінка під час судового провадження, що в свою чергу у сукупності дає підстави для висновку, що ОСОБА_4 оступилася, на сьогоднішній день вона втратила свою соціальну небезпеку.

До обставин, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 ч.1 п.1 КК України, суд відносить щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлені.

З огляду реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено, що до кримінального провадження під час досудового розслідування залучення експертів для проведення експертиз не здійснювалось, у зв`язку з чим процесуальні витрати відсутні, однак долучалися речові докази, а саме мобільний телефон марки «Xiaomi MI С-5» імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , жіноча сумка чорного кольору, гаманець білого кольору, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , зарядний пристрій для телефону «Айфон», грошові кошти у сумі 1320 гривень, 19 лей республіки Молдова, 8 доларів США, які передані потерпілій ОСОБА_6 на відповідальне зберігання під розписку.

Матеріали кримінального провадження досудового розслідування за №0000509 від 3.02.2017 року до обвинувального акту не долучались, суду лише були надані документи щодо речових доказів та характеризуючи матеріали відносно ОСОБА_4 .

Таким чином, на підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд, з урахуванням санкції ч.2 ст.186 КК України, оцінюючи обставини, характер, ступінь тяжкості, спосіб та мотив вчиненого злочину, а також суспільну небезпеку скоєного діяння, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину та мали місце у 2017 році, приймаючи до уваги особу обвинуваченої, яка у судовому засіданні вину визнала повністю, раніше не судима, має місце проживання, працює, хоча неофіційно, враховуючи її негативне ставлення до скоєного, щире каяття, відсутність тяжких наслідків, поведінку ОСОБА_4 під час судового провадження, з якої вбачається, що вона оступилася, в повній мірі усвідомила протиправність своїх дій, зробила висновки, протягом тривалого часу більше не вчиняла кримінальних правопорушень, наявне бажання в подальшому вести законослухняний спосіб життя, що говорить про те, що вона стала на шлях виправлення, на теперішній час не є суспільно-небезпечною особою, приймаючи до уваги думку прокурора щодо призначення обвинуваченій міри покарання не пов`язаної з позбавлення волі, вважає, що її виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням до неї ст.ст.75, 76 КК України, що на переконання суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних проступків або правопорушень.

Разом з цим, суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався. Враховуючи прийняте судом рішення щодо призначення обвинуваченій міри покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд не вбачає необхідності в вирішенні питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд,-

Ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у скоєнні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, призначивши їй покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

Відповідно до положень ст.76 ч.1 п.п.1,2 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно ст.76 ч.3 п.2 КК України покласти додатково на ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання рахувати з дня проголошення вироку.

Виконання вироку в даній частині покласти на районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області за місцем проживання засудженої, направив копію вироку після набрання законної сили до органу, якому доручене виконання.

Речові докази - мобільний телефон марки «Xiaomi MI С-5» імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , грошові кошти у сумі 1320 гривень, 19 лей республіки Молдова, 8 доларів США, жіночу сумку чорного кольору, гаманець білого кольору, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , зарядний пристрій для телефону «Айфон», які передані потерпілій ОСОБА_6 на відповідальне зберігання під розписку - вважати повернутими за належністю.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1