Справа № 461/5435/23
Провадження № 1-кп/461/567/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2023 м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження кримінальне провадження №0001732 від 19.06.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ужгород, громадянина України, українця, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України -

в с т а н о в и в:

18 червня 2023 року, приблизно о 16 годині 15 хвилин, ОСОБА_4 , розуміючи, що на території України введено воєнний стан, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, діючи повторно, таємно викрав гаманець-книжку, коричневого кольору, без гравіювань та марки, вартістю 500 гривень, у якому знаходились грошові кошти у сумі 500 гривень, дисконтні картки, банківські кредитні картки «МоноБанк» НОМЕР_1 та «ПриватБанк» НОМЕР_2 , посвідчення водія видане на ім`я ОСОБА_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) виданий на ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1000 грн.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та пояснив, що дійсно 18 червня 2023 року перебував у квартирі АДРЕСА_2 , та викрав гаманець, у якому заходилися грошові кошти, банківські картки та документи. У вчиненому щиро розкаюється та просить суд суворо не карати. Окрім того, ОСОБА_4 повідомив, що не бажає користуватися послугами захисника, свої інтереси представлятиме самостійно.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про проведення судового засідання без його участі.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України є правильною, оскільки останній вчинив викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом є рецидив злочину.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Своєю чергою, наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, не одружений, дітей на утриманні не має, з середньо освітою, не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, а тому суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Окрім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування вимог ст.ст. 69, 75 КК України, оскільки ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, поведінка обвинуваченого свідчить про його схильність до вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності та про небажання останнього ставати на шлях виправлення.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 28.06.2023, необхідно залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з моменту застосування відносно нього запобіжного заходу, а саме з 28.06.2023.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.12, 69, 75, 185 КК України, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту застосування відносно нього запобіжного заходу, а саме з 28.06.2023.

Після набрання вироком законної сили речові докази у справі, а саме:

компакт диск типу «CD-R», об`ємом 700 MB, круглої форми, на якому міститься файли /записи/ за 19.06.2023, назва MOVI0924, MOVI0925, MOVI0926, MOVI0927, які здійснювались камерою спостереження домофону, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_5 - залишити в матеріалах справи №5435/23;

посвідчення водія, видане на прізвище ОСОБА_5 , серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане на прізвище ОСОБА_7 серії НОМЕР_4 - залишити у власності потерпілого ОСОБА_5 ;

гаманець-книжка чорного кольору, в якому знаходились товарні чеки, дисконтні картки, дві банківські картки банку «Приватбанк» номер НОМЕР_2 та «Монобанк» номер НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_5 .

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1