Справа № 183/3109/23
№ 1-кп/183/1163/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000222 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Запорізьке Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітніх дітей, військовослужбовця, номера обслуги кулеметного взводу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-23.08.2018 року Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 410 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

22 серпня 2019 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 465 солдат військової служби за контрактом ОСОБА_5 прийняв справи та посаду номера обслуги кулеметного взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків відповідно до займаної посади.

В подальшому 04 грудня 2019 року на відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 549солдата ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги кулеметного взводу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

22.02.2020 року ОСОБА_5 у встановленому законом порядку продовжено контракт про проходження військової служби у вказаній військовій частині строком на три роки.

Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем та, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, 27 листопада 2020 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

30 січня 2023 року, ОСОБА_5 було затримано слідчим Третього СВ ТУ ДБР у м. Полтава, що дислокується за адресою: м. Дніпро, вул. Старокозацька, 52, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 27 листопада 2020 року солдат ОСОБА_5 умисно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин, в умовах особливого періоду (крім воєнного стану) та незаконно перебував за її межами до 30 січня 2023 року.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Вказав, що він проходив військову службу з 2019 року у 93 бригаді. Він дійсно залишив військову частину в кінці 2020 року, бо у нього не склалися стосунки з командуванням, та він вирішив піти. Віддав ротному військовий квиток, сів в маршрутку та поїхав. Весь цей час він перебував вдома в Дніпропетровській області. Вказав, що він сам приїхав в прокуратуру. Як почалася війна він почав ходити по військоматам з метою піти на фронт, однак його не брали, через СЗЧ. Казали, щоб він звертався в прокуратуру. В прокуратуру він звернувся в січні 2023 року. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_5 скоєно злочин, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у самовільному залишенні військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності; активне сприяння розкриттю кримінального провадження.

Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується задовільно, безпосередньо приймав участь в зоні проведення АТО на території Донецької та Луганської областей по захисту незалежності й територіальної цілісності України, є учасником бойових дій.

Однак, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , суд визнає рецидив злочину.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_5 , будучи засудженим в 2018 року до мовного покарання, на шлях виправлення не став, і в період іспитового строку знову вчинив кримінальне правопорушення.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки такі підстави у суду відсутні, і вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_5 вчинив злочин після постановлення вироку Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 серпня 2018 року, остаточне покарання ОСОБА_5 слід призначити із застосуванням ст. 71 КК України.

А саме, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вирокомРубіжанського міського суду Луганської області від 23 серпня 2018 року.

Таке покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, суд вважає, що запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання рід вартою, слід залишити до набрання вироком законної сили, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні та продовженні застосування обвинуваченому цього виду запобіжного заходу.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 серпня 2018 року, остаточно призначивши ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 30 січня 2023 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_5 тримання під вартою в період з 30 січня 2023 року по 27 червня 2023 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_5 раніше обраний у вигляді тримання під вартою - залишити до набрання вироком законної сили.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1