УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

-головуючого судді ОСОБА_1

-при секретарі ОСОБА_2

провівши у відкритому судовому засіданні розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000030, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 березня 2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одружений, не працює, інвалід 2-ї групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

за участі сторін та інших учасників кримінального провадження:

-прокурора ОСОБА_4

-потерпілого ОСОБА_5

-законного представника ОСОБА_6

-захисника ОСОБА_7

-фізичної особи, стосовно

якої вирішується питання ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до даного клопотання, ОСОБА_3 звинувачується у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке полягало в тому, що 03.03.2023р. приблизно о 22:30 год., перебуваючи на території Вокзального комплексу «Київ-Пасажирський», що розташований за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, а саме в приміщені конкорсу, помітивши потерпілого ОСОБА_5 , який сидів з лівого боку конкорсу, у ОСОБА_3 винник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману.

У подальшому, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел і корисливий мотив, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, підійшов до потерпілого ОСОБА_5 та з метою увійти у довіру останньому, почав розмовляти з останнім. Так, потерпілий ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_3 , що шукає свій паспорт громадянина України та військовий квиток, які у нього зникли.

Після чого, ОСОБА_3 , під приводом допомоги потерпілому в пошуку його зниклих речей, в ході невимушеної розмови, попросив у ОСОБА_5 належне йому майно, а саме: мобільний телефон марки «ZTE Blade L210», темно-синього кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , згідно висновку експерта №СЕ-19/111-23/16773-ТВ від 05 квітня 2023 року: ринкова вартість, станом на день вчинення кримінального правопорушення, а саме 03.03.2023, становила 910 гривень 00 копійок, щоб здійснити декілька телефонних дзвінків. Потерпілий ОСОБА_5 не підозрюючи про протиправні наміри ОСОБА_3 , будучи в свою чергу впевнений у добропорядності намірів останнього, надав ОСОБА_3 , на його прохання, свій мобільний телефон.

Після чого, ОСОБА_3 , діючи умисно, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді спричинення майнових збитків та бажаючи настання таких наслідків, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, заволодівши чужим майном, шляхом обману, а саме: мобільним телефоном марки «ZTE Blade L210», темно-синього кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вдаючи що розмовляє по мобільному телефону, відійшов від потерпілого ОСОБА_3 та переконавшись, що останній відволік свою увагу, з місця вчинення кримінального проступку зник, розпорядившись незаконно набутим майном на власний розсуд.

Своїми злочинними діями, спрямованими на заволодіння чужого майна шляхом обману ОСОБА_3 , завдав потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 910 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, яке виразилося у заволодінні чужим майном шляхом обману.

Прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального психіатричного закладу із звичайним наглядом, посилаючись на те, що на час вчинення інкримінованого діяння та на час внесення клопотання ОСОБА_3 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціалізованого психіатричного закладу з звичайним наглядом.

В судовому засіданні прокурор просила задовольнити клопотання.

Захисник ОСОБА_7 та законний представник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання не заперечували.

Фізична особа, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та надані суду докази, суд приходить до наступного.

Так, розглядаючи питання про застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру, суд виходить із положень статей 93, 94 КК України, статей 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».

Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.

Обставини вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного діяння, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи.

Вказані обставини не заперечували законний представник ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 .

Вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_3 доводиться доказами, які були надані прокурором та досліджені в судовому засіданні.

У відповідно до вимог статті 11 КК України, суд визнає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» № 478 від 23.05.2023р. вбачається, що ОСОБА_3 страждає легкою розумовою відсталістю із поведінковим порушенням. Легка розумова відсталість із поведінковим порушенням (F70.1 за МКХ-10) за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_3 на момент вчинення кримінального правопорушення (04.03.2023 р.), в скоєнні якого він підозрюється, страждав легкою розумовою відсталістю із поведінковим порушенням. Легка розумова відсталість із поведінковим порушенням (F70.1 за МКХ-10) за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З урахуванням психічного стану ОСОБА_3 у теперішній час, потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціалізованого психіатричного закладу з звичайним наглядом. За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_3 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

При теперішньому клінічному дослідженні у ОСОБА_3 виявляє обмежений словниковий запас, перемикання уваги, недостатній об?єм та труднощі перемикання уваги, сповільнений темп та конкретно-ситуаційний характер мислення, спрощеність та поверхневість висловлювань, примітивність суджень, слабкий розвиток пізнавальних інтересів, недостатній розвиток автоматизованих розумових навичок, нездатність до узагальнення та абстрагування, вкрай обмежений запас загальноосвітніх знань та уявлень, недостатність мнестичних функцій, обмежене коло інтересів, яке вичерпується побутовими питаннями, зниження критичних здібностей, легковажне відношення до соціальних та життєвих проблем, також розлади емоційно-вольової сфери: підвищену навіюваність, підкорюваність, пасивність, байдужість до своїх перспектив та ситуації, що склалась.

Сукупність вищезазначених психічних порушень відповідає діагностичним критеріям Легкої розумової відсталості із поведінковими порушеннями (F70.1 за МКХ-10). При цьому виявлені у ОСОБА_3 вищеперераховані порушення виражені значною мірою і позбавляють його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Із аналізу наданих на експертизу матеріалів та результатів теперішнього обстеження, з урахуванням клінічних уявлень про закономірності перебігу наявних у ОСОБА_3 психопатологічних розладів (зокрема, дані про те, що вищенаведені психічні розлади мають хронічний та постійний характер) вбачається, що на вищевказане хронічне психічне захворювання ОСОБА_3 страждав і в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння. Отже, за своїм психічним станом у зазначений період часу він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність є юридичною категорією, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК) належить виключно до компетенції суду.

У відповідності до частини 2 статті 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно зі статтею 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Враховуючи досліджені судом обставини справи та надані прокурором докази, а також наявність у ОСОБА_3 захворювання на легку розумову відсталість із поведінковим порушенням (F70.1 за МКХ-10), що підтверджується висновком експерта, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 на момент вчинення ним суспільно-небезпечного діяння не міг в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, отже ОСОБА_3 перебував у стані неосудності, тому згідно статті 19 КК України він не підлягає кримінальній відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Згідно статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК), суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи вищевикладене, суд враховуючи конкретні обставини вчинення суспільно небезпечного діяння, дані про характер і тяжкість наявного у ОСОБА_3 психічного захворювання, висновки судово-психіатричного експерта № 478від 23.05.2023р. про доцільність застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом в примусовому порядку, приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_3 саме зазначеного виду примусового заходу медичного характеру, у зв`язку з наявним в нього психічним захворюванням.

На підставі ст. 100 КПК України речові докази:

- мобільний телефон марки «ZTE Blade L210», темно-синього кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 - залишити потерпілому.

Керуючись ст.ст. 19, 93, 94 КК України, ст.ст. 100, 314, 368 - 372, 376, 503-513 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «ZTE Blade L210», темно-синього кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 - залишити потерпілому.

Ухвала про застосування примусових заходів медичного характеру може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30-ти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1