Справа № 297/2593/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження: прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/580/22, за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 14 вересня 2022 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень; за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень.

Скасовано ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду від 02.09.2022 про накладення арешту на майно.

Речові докази: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 10.04.2019, видане на ім`я ОСОБА_6 ; довідка військово-лікарської комісії № 11/4227 від 15.07.2022, видана на ім`я ОСОБА_6 ; паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії № НОМЕР_2 , виданий на ім`я ОСОБА_6 , органом 6315, які зберігаються у матеріалах кримінального провадження, - ухвалено зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_6 , будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України воєнного стану, а також проведення на території України мобілізації до Збройних Сил України, маючи умисел на виготовлення підроблених документів, а саме тимчасового посвідчення військовозобов`язаного про те, що він визнаний не придатним до військової служби з виключенням із військового обліку, довідки про проходження військово-лікарської комісії, з метою перетину Державного кордону України, всупереч обмежень, передбачених Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Законом України «Про правовий режим воєнного стану», усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та керуючи ними, діючи умисно, у невстановлений досудовим розслідуванням точний день серпня 2022 року, знаходячись у кімнаті квартири АДРЕСА_2 , знайшовши в мережі Інтернет оголошення щодо виготовлення підроблених документів та реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на пособництво у підробленні посвідчення та іншого офіційного документа, який видається установою, що має право видавати такі документи, з метою його подальшого використання, домовився із невстановленою досудовим розслідуванням особою щодо виготовлення тимчасового посвідчення військовозобов`язаного на своє ім`я, довідки про проходження військово-лікарської комісії, та передав свої персональні анкетні дані для внесення їх до підроблених документів, перерахувавши на банківську картку грошові кошти в сумі 5000 гривень. У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням точний день та час серпня 2022 року, невстановлена особа залишила у поштовій скриньці за місцем проживання ОСОБА_6 , АДРЕСА_1 , конверт білого кольору, в середині якого знаходились завідомо підроблені документи - тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 10.04.2019, начебто видане ІНФОРМАЦІЯ_2 , довідку про проходження військово-лікарської комісії № 11/4227 від 15.07.2022, яка начебто видана ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до яких ОСОБА_8 визнаний не придатним до військової служби із виключенням з військового обліку, хоча насправді ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 вказані документи не видавались та не посвідчувались.

31 серпня 2022 року приблизно о 14 годині 20 хвилин, ОСОБА_6 , під час проходження прикордонного контролю, перебуваючи в міжнародному пункті пропуску через державний кордон України «Косино», який розташований по вул. Барабаш, 76, у селі Косонь Берегівського району Закарпатської області, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та керуючи ними, діючи умисно, з метою перетину Державного кордону України, всупереч обмежень передбачених Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про правовий режим воєнного стану», надав військовослужбовцям Державної прикордонної служби України завідомо підроблені документи - тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 10.04.2019, довідку про проходження військово-лікарської комісії № 11/4227 від 15.07.2022, відповідно до яких ОСОБА_6 визнаний не придатним до військової служби із виключенням з військового обліку, начебто видані ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 , хоча насправді вказані документи ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 не видавались та не посвідчувались, чим у такий спосіб використав завідомо підроблені офіційні документи.

В апеляційній скарзі захисник, адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , вказує на те, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим і висновки суду в частині призначення покарання не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризується, визнав вину і щиро розкаявся у вчиненому. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, не взяв до уваги те, що при вчиненні цього кримінального правопорушення ОСОБА_6 діяв виключно як пособник. Тому, апелянт вважає, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання, та відсутності обставин, що його обтяжують, було б достатнім призначити обвинуваченому за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - остаточно обвинуваченому ОСОБА_6 призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 громадян. Просить вирок у частині призначеного покарання змінити, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

У запереченні на апеляційну скаргу захисника прокурор ОСОБА_9 вказує на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зазначає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом враховано ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, характер їх вчинення та ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Посилається на те, що суд призначив обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України найменш суворе за видом покарання, тобто у виді штрафу. Вважає, що оскільки ОСОБА_6 за виготовлення підроблених документів перерахував 5000 гривень, що у дев`ять разів більше, ніж запропонований захисником штраф у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, то призначення ОСОБА_6 мінімального розміру штрафу не сприятиме меті покарання - виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника - адвоката ОСОБА_7 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вищевказаних сторін, береться до уваги те, що: обвинувачений ОСОБА_6 належним чином повідомлений про час та місце розгляду кримінального провадження; повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинуваченому та захиснику направлено відповідно до вимог закону, що свідчить про те, що апеляційним судом здійснено всіх можливих заходів щодо повідомлення сторони захисту про час та місце апеляційного розгляду, і при цьому обвинувачений та захисник повідомлені за допомогою смс-повідомлення, про що свідчать відповідні довідки (а. к. п. 119, 120); заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін від обвинуваченого та адвоката не надходило; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого і апеляційним судом не приймалось рішення про обов`язковість розгляду справи за участі обвинуваченого; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у пособництві в підробленні посвідчення та іншого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його особою, а також у використанні завідомо підробленого документа, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України кваліфіковані правильно.

Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів також враховує те, що розгляд справи за згодою сторін кримінального провадження, відповідно до ст. ст. 381, 382 КПК України, відбувся у порядку спрощеного провадження.

При цьому, зі змісту апеляційної скарги убачається, що стороною захисту не оспорюється і вид призначеного ОСОБА_6 покарання у виді штрафу. У зв`язку з цим, висновки суду першої інстанції в цій частині апеляційний суд також не перевіряє.

Тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання, зокрема щодо визначеного судом розміру штрафу.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто високий розмір штрафу, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

При оцінці доводів апеляційної скарги колегія суддів бере до уваги таке.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статей Кримінального кодексу України були дотримані й у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - пособництво в підробленні посвідчення та іншого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його особою, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, конкретні обставини, за яких їх скоєно, дані про його особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання. У тому числі, судом взято до уваги те, що передбачені ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України кримінальні правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до кримінальних проступків; дані про особу обвинуваченого - раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений; обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини та щире каяття.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, судом першої інстанції були дотримані вищенаведені норми матеріального права, а також дана належна оцінка обставинам кримінального провадження.

На підставі наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що визначений обвинуваченому ОСОБА_6 розмір штрафу є занадто суворим, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Із цих підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд визнає і твердження сторони захисту про те, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що при вчиненні цього кримінального правопорушення ОСОБА_6 діяв виключно як пособник. При цьому, апеляційний суд бере до уваги доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_6 за виготовлення підроблених документів перерахував 5000 гривень, що у дев`ять разів більше, ніж запропонований захисником штраф у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_6 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідає як характеру та ступеню вчинених ним кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, та сприятиме досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, у тому числі й попередження вчинення ним аналогічних та нових кримінальних правопорушень.

Разом із тим, апеляційний суд бере до уваги і те, що призначений ОСОБА_6 розмір штрафу сплачено, що підтверджується матеріалами кримінального провадження (а. к. п. 98), і при цьому сторона захисту, будучи належним чином повідомленою про час та місце апеляційного розгляду кримінального провадження, без поважних причин не з`явилася у судове засідання та, відповідно, не надала жодних доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції.

Крім того, в апеляційній скарзі не вказується й апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 штрафу в меншому розмірі, ніж визначений йому судом першої інстанції.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі міститься суперечність, оскільки в мотивувальній частині захисник вказує на необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн, а у прохальній частині - 540 грн, при цьому також не взявши до уваги те, що відповідно до ст. 53 КК України виміром розміру покарання у виді штрафу є неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Вищенаведені обставини, у тому числі і характер та ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, на переконання колегії суддів, не призводять до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 буде можливим у разі призначення йому покарання у виді штрафу в меншому розмірі, ніж призначений судом першої інстанції, і при цьому, на переконання апеляційного суду, призначений ОСОБА_6 розмір штрафу не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а отже і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що вирок щодо ОСОБА_6 у частині вирішення долі речових доказів, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому відповідно до ст. 349 КПК України також не переглядається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого в кримінальному провадженні судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни, а подана адвокатом ОСОБА_7 апеляційна скарга як безпідставна задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 14 вересня 2022 року, щодо обвинуваченого за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_6 , - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: