Провадження № 1-і/947/1/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2023 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

заявник ОСОБА_4 ,

адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяву потерпілого ОСОБА_4 про відвід головуючого судді ОСОБА_6 від розгляду справи відносно ОСОБА_7 про застосування примусових заходів виховного характеру за скоєння суспільно небезпечного діяння (злочину), передбаченого ч.1 ст. 119 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_6 знаходиться справа відносно ОСОБА_7 про застосування примусових заходів виховного характеру за скоєння суспільно небезпечного діяння (злочину), передбаченого ч.1 ст. 119 КК України.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 підтримав свою заяву про відвід судді ОСОБА_6 і просив її задовольнити на підставах, викладених у заяві. Так, розгляд справи відбувається більш семі років і наявні сумніви в тому, що належним чином і в повному обсязі, з урахуванням всіх обставин справи суддею ОСОБА_6 буде розглянута справа. Суддя не забезпечує явку в судове засідання обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та інших свідків, для їх допиту, не проведено допит свідка ОСОБА_11 .. Допит зазначених свідків необхідний для усунення протиріч та розбіжностей в їх попередніх показах. При цьому суд відмовляє йому у задоволенні клопотань про виклик свідків.Також суддя при розгляді справи не виконує вимоги зазначені в ухвалі ВССУ від 27.11.2014 року, якою були скасовані попередні рішення по зазначеній справі.

Адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що відмова свідка ОСОБА_11 на підставі ст. 63 Конституції України, від надання показів в судовому засіданні не є підставою для відводу судді від розгляду справи, заява про відвід не обгрунтована.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення заяви про відвід судді, відсутні будь - які сумніви щодо неупередженності судді ОСОБА_6 . Всі необхідні заходи щодо розгляду справи судом вживаються. КПК України в редакції 1960 року дозволяє оголошувати докази, та розглядати клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру без участі особи, яка притягується. Крім того, тривалий розгляд клопотання не є провиною головючого судді.

Розглянувши заяву, вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного.

Розгляд справи здійснюється за Кримінально-процесуальним Кодексом України 1960 року.

Згідно з п.11розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції 2012 року, кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Положеннями ст. ст. 54, 55 КПК України (в редакції 1960 року) передбачено чіткий перелік підстав, за яких суддя не може брати участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 56 КПК України (в редакції 1960 року), за наявності обставин, передбачених статтями 54 і 55 КПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. На цих же підставах відвід судді може бути заявлений прокурором, підсудним, захисником, а також потерпілим і його представником, цивільним позивачем і цивільним відповідачем або їх представниками. Заяви про відвід подаються до початку судового слідства. Пізніша заява про відвід допускається у випадках, коли підстава для відводу стала відома після початку судового слідства.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 року, у справі №5-15п12).

У своїй заяві про відвід потерпілий ОСОБА_4 посилається на те, що суддя ОСОБА_6 підлягає відводу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 54 КПК України ( в редакції 1960 року), зі змісту яких слідує, що суддя не може брати участь в розгляді кримінальної справи при наявності інших обставин, які викликають сумнів в об`єктивності судді.

У той же час, у судовому засіданні заявником не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається у своїй заяві про відвід, зокрема, не надано належних доказів наявності певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін, що унеможливлювало б постановлення суддею об`єктивного судового рішення, а доводи висловлені потерпілим не є такими, що свідчать про неупередженість судді, а тому підстави згідно вимог кримінального процесуального закону України для відводу судді відсутні.

Зокрема, аналізуючи доводи потерпілого, які викладені у заяві про відвід, суд приходить до висновку про те, що такі доводи полягають у тому, що потерпілий не погоджується з порядком розгляду вказаної кримінальної справи, зокрема, з порядком виклику свідків, що, на думку потерпілого, є неналежним, що в свою чергу не є підставою для відводу судді та не свідчить про упередженість.

При розгляді питання про відвід судді, який відповідно до ст. 54,55 КПК України розглядається суддею цього ж суду, суд не може надати оцінку процесуальним діям судді такого ж рівня. Всі питання щодо наявності порушення вимог процесуального закону вирішуються судом вищих інстанцій, як це передбачено ст.ст. 347 КПК України (в редакції 1960 року).

За таких обставин, заявлений потерпілим ОСОБА_4 відвід судді ОСОБА_6 , головуючому по справі відносно ОСОБА_7 про застосування примусових заходів виховного характеру за скоєння суспільно небезпечного діяння (злочину), передбаченого ч.1 ст. 119 КК України задоволенню не підлягає, оскільки статтями 54,55 КПК України (в редакції 1960 року) передбачений вичерпний перелік випадків при яких суддя не може розглядати справу, викладені в заяві доводи відводу судді ОСОБА_6 не підпадають до відповідного переліку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 54-56,273 КПК України (в редакції 1960 року), п.11розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 , головуючому по справі відносно ОСОБА_7 про застосування примусових заходів виховного характеру за скоєння суспільно небезпечного діяння (злочину), передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, відмовити з підстав, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1