ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 175/2831/22

провадження № 51-3425км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000397 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ясинуватої Донецької області та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 цього Кодексу ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, арешту майна та речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 01 липня 2022 року в період з 04:00 до 05:00, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_1 , діючи з корисливих мотивів, реалізуючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинену хвіртку проник на територію цього домоволодіння та шляхом відкриття дверей проник до погреба, звідки повторно таємно викрав електропилу та мотокосу, належні ОСОБА_7 , завдавши потерпілій майнової шкоди на загальну суму 2830,39 грн.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 05 квітня 2023 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості та юридичної кваліфікації дій засудженого, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На переконання сторони обвинувачення, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, всупереч ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) належно не проаналізував усіх доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, і належним чином не дослідив, чи обґрунтовано місцевий суд застосував положення ст. 75 КК під час призначення засудженому покарання.

Зокрема, прокурор вважає, що апеляційний суд не звернув уваги на характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а також дані, що негативно характеризують особу засудженого.

Як зазначає сторона обвинувачення, суд залишив поза увагою неодноразову судимість ОСОБА_6 , у тому числі за тяжкі корисливі злочини, за які він має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості.

На переконання прокурора, відсутність позитивних змін у поведінці ОСОБА_6 після попередніх судимостей свідчить про його нездатність робити відповідні висновки за наслідками своєї протиправної поведінки, небажання ставати на шлях виправлення, а також його стійку злочинну спрямованість.

Крім того, за твердженням прокурора, про зневажливе ставлення засудженого до правових норм свідчить вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння та у період воєнного стану.

Також наголошує на тому, що ОСОБА_6 непрацевлаштований, не має постійного джерела заробітку, неодружений, утриманців не має, тобто фактично не пов`язаний соціальними зв`язками, які б могли сприяти його перевихованню без ізоляції від суспільства, що, на думку прокурора, свідчить про відсутність у засудженого самоконтролю та неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Зазначає про безпідставне врахування судами в ході призначення засудженому покарання добровільного відшкодування завданого збитку потерпілій, адже таке відшкодування, на переконання прокурора, відбулося внаслідок дій працівників органу досудового розслідування, які вилучили викрадене майно під час слідчої дії та згодом повернули потерпілій.

На думку сторони обвинувачення, вищенаведені обставини негативно характеризують ОСОБА_6 як особу, схильну до вчинення кримінальних правопорушень, що свідчить про неможливість його виправлення та досягнення мети застосування кримінального покарання, визначеної у ст. 50 КК, у разі призначення покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , надавши відповідні пояснення, підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити.

Засуджений ОСОБА_6 заперечив проти задоволення касаційної скарги прокурора та просив залишити без зміни постановлене щодо нього судове рішення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційній скарзі, Суд дійшов висновку,що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, а також правильності кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині прокурор не оскаржує.

Доводи прокурора стосовно того, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів про неправильне застосування місцевим судом положень ст. 75 КК і, як наслідок, необґрунтоване звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів уважає слушними з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому, безумовно, повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК.

У статті 419 КПК наведено вимогу про те, що в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Тобто суд апеляційної інстанції повинен перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх із наявними у справі матеріалами та дати на кожен важливий аргумент сторони вичерпну відповідь у своєму рішенні.

Ухвалюючи рішення про залишення без зміни вироку місцевого суду стосовно ОСОБА_6 , апеляційний суд цих вимог закону не дотримався.

Суд першої інстанції, призначаючи засудженому ОСОБА_6 покарання, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу засудженого, який раніше судимий за вчинення умисних злочинів, судимість за вчинення яких не знята і не погашена у встановленому законом порядку, наразі не працює, має постійне місце проживання, за яким характеризується задовільно, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває. Водночас щире каяття ОСОБА_6 та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення місцевий суд врахував як обставини, що пом`якшують засудженому покарання, а вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння - обставину, що його обтяжує.

На підставі наведених даних, а також того, що шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, відшкодовано шляхом вилучення викраденого майна, попереднє призначене засудженому вироком суду покарання відбуто та із часу звільнення ОСОБА_6 з місць позбавлення волі й до вчинення інкримінованого злочину минув досить тривалий час, врахувавши поведінку засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначити йому покарання, передбачене санкцією статті, за якою його засуджено, із застосуванням до нього положень статей 75, 76 КК, звільнивши ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме вимог ст. 75 КК, і невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість, просив скасувати вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 та ухвалити свій вирок, яким останнього визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На переконання сторони обвинувачення, висновок місцевого суду в частині призначення покарання і звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим з огляду на те, що засуджений раніше був неодноразово засудженим, що свідчить про його стійку спрямованість на вчинення злочинів. Наголошував, що шкоду, заподіяну потерпілій, ОСОБА_6 не відшкодував добровільно, її було відшкодовано під час досудового розслідування, вчинення засудженим нового злочину через значний проміжок часу після відбуття покарання не свідчить про його позитивну характеристику, оскільки судимість є непогашеною.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, погодився з висновками місцевого суду, визнав їх обґрунтованими та вмотивованими, а апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення.

Залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення та вказуючи про законність рішення суду першої інстанції щодо застосування ст. 75 КК і звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд зазначив лише те, що суд першої інстанції правильно урахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, наявність попередніх судимостей, позитивну характеристику, відшкодування шкоди шляхом повернення потерпілій викраденого майна, значний проміжок часу, протягом якого засуджений не вчинював кримінальних правопорушень після попереднього засудження.

Згідно зі ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене в мотивованому висновку, про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на даних про вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки тощо.

Однак апеляційний суд не оцінив указаних обставин у їх взаємозв`язку з підставами звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, що визначені ст. 75 КК, та усупереч вимогам ст. 419 КПК не спростував викладених в апеляційній скарзі прокурора доводів, не надавши їм жодної оцінки.

Так, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися наявні у провадженні дані про особу ОСОБА_6 , який раніше судимий, звільнявся умовно-достроково від відбування призначеного покарання, має незняту і непогашену судимість.

Крім того, з рішення апеляційного суду не вбачається, що суд дав належну оцінку соціальним зв`язкам засудженого, відсутності роботи або іншого джерела отримання правомірного доходу.

Також суд не дав необхідної оцінки обставинам, що вплинули на відшкодування шкоди. Зокрема, суд відповідним чином не врахував того, що шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, було відшкодовано потерпілій шляхом вилучення працівниками правоохоронного органу у ОСОБА_6 викраденого ним майна.

Аналізуючи правомірність звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, апеляційний суд узагальнено послався на дотримання загальних засад призначення покарання та обмежився посиланням на те, що висновки суду першої інстанції про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства є правильними.

Таким чином, висновок апеляційного суду про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не можна вважати обґрунтованим, оскільки оскаржуване судове рішення не містить аналізу тих обставин, які мають правове значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з іспитовим строком, про що слушно зазначає прокурор у касаційній скарзі.

За таких обставин касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

У разі встановлення, під час нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, тих самих даних про особу засудженого та обставин, з`ясованих судом, призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК необхідно вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись статтями433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3