БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/712/23
Провадження № 1-кп/730/54/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2023 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

потерпілої - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни кримінальне провадження №0000161 від 12.06.2023р. по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня-спеціальна, розлученого, непрацюючого, не судимого в силу ст.89 КК України, -

в скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.164 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 на підставі виданого 14 квітня 2020 року по рішенню Борзнянського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2020 року виконавчого листа №730/112/20, за яким було відкрито виконавче провадження №65943186 від 02.07.2021р, зобов`язаний сплачувати на ім`я ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі по 1500 грн на кожну дитину, починаючи з 11 лютого 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

ОСОБА_6 , будучи достовірно обізнаним про необхідність сплати присуджених аліментів, умисно ігноруючи вказане рішення суду, всупереч вимог ст.51 Конституції України, ст.180 СК України в період з 02 липня 2021 року по 30 травня 2023 року, діючи з прямим умислом, злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання своїх неповнолітніх синів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Так, ОСОБА_6 , являючись фізично здоровою і працездатною особою, не вжив заходів для легального працевлаштування, не звернувся до місцевого центру зайнятості з приводу постановки на облік для пошуку роботи, отримував неофіційні періодичні доходи від тимчасових підзаробітків, але приховував їх від державного виконавця та не надавав матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх синів. Водночас, одержавши в період з липня 2021 року по березень 2023 року з ТОВ «Буринський молокозавод» від продажу власної продукції тваринництва доход в розмірі 20009,40 грн, виплатив 09 листопада 2021 року лише 3291 грн аліментів; отримавши в листопаді-грудні 2022 року з ТОВ «АР Борзна» від здачі в оренду земельних паїв доход в загальній сумі 23850,92 грн, виплатив 10 листопада 2022 року лише 9600 грн аліментів.

Заборгованість ОСОБА_6 по сплаті аліментів за період з 02.07.2021р по 30.05.2023р становить 88074,51 грн, що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів, і свідчить про злісне ухилення від виконання ОСОБА_6 свого аліментного обов`язку по утриманню двох неповнолітніх дітей, при наявності фактичної можливості для того, оскільки не існувало жодних обставин, які б свідчили про поважність причин чи вимушеність несплати присуджених аліментів.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні хоча й повідомив про повне визнання своєї вини, проте фактично винним себе в пред`явленому обвинуваченні визнав частково. Пояснив, що обізнаний з покладеним на нього за судовим рішенням обов`язком по сплаті аліментів на утримання двох неповнолітніх синів та відкритим з цього приводу виконавчим провадження, не заречечує виниклого розміру заборгованості по аліментах, проте не міг виконувати даний аліментний обов`язок через відсутність достатніх коштів, оскільки отримує доход лише від ведення підсобного домашнього господарства, здачі в оренду земельних паїв та тимчасових заробітків по найму. До центру зайнятості в пошуках роботи не звертався й офіційно не працевлаштовувася, так як ні на кого залишити домашнє господарство. Погоджується, що за весь час виконавчого провадження в добровільному порядку аліменти дітям не сплачував, а вони перераховувалися стягувачці лише внаслідок вчинення державним виконавцем примусових дій шляхом відрахування відповідних сум коштів з його офіційних доходів; на виклики, повідомлення та попередження державного виконавця про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів не зважив.

Заслухавши обвинуваченого, допитавши потерпілу, свідка, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів з її колишнього чоловіка ОСОБА_6 на утримання їх двох неповнолітніх синів обвинувачений жодного разу добровільно не надавав матеріальну допомогу дітям, хоча як батько нарівні з нею повинен фінансово забезпечувати їх; через виконавчу службу їй на картку лише двічі надходили суми стягнутих з ОСОБА_6 аліментів. Стверджує, що окрім ведення підсобного господарства, яке у ОСОБА_6 значно менше від її, обвинувачений не позбавлений можливості підшукати офіційну роботу й належним чином виконувати свій аліментний обов`язок відносно дітей. Щодо призначення ОСОБА_6 міри покарання покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що з 02.07.2021р у неї на виконанні знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. За весь цей час ОСОБА_6 , незважаючи на її неодноразові виклики, жодного разу до органу ДВС не з`явився, повідомлення про наявність заборгованості по аліментах ігнорував, на попередження про можливість притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів не зважав. Вжитими виконавчими заходами було встановлено отримання ОСОБА_6 доходів від надання в оренду земельних паїв та здачі молока, в зв`язку з чим відповідним підприємствам направлені постанови для примусового утримання з цих доходів боржника аліментів; у добровільному порядку присуджені аліменти ОСОБА_6 не сплачував.

Відповідно до ст.18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною (далі - Конвенція), Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

За змістом положень ч.1 ст.3 Конвенції, ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в ст.51 Основного Закону, ст.180 СК України та гарантується державою; в свою чергу, приписами ст.15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток, а предметом - кошти, що за рішенням суду підлягають сплаті на утримання дітей.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КК України може бути вчинене у формі злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

При цьому, діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку. Про злісний характер ухилення від сплати аліментів також можуть свідчити: тривалість ухилення (згідно примітки до ст.164 КК України виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів), приховування доходів, зміна місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного (приватного) виконавця, продовження ухилення після попередження з боку державного виконавця про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності, неодноразове звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження і встановлено в судовому засіданні, рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2020 року, яке набрало законної сили 07 квітня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_12 (після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_13 ) на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі по 1500 грн на кожну дитину, починаючи з 11 лютого 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до даного судового рішення Борзнянським районним судом Чернігівської області 14 квітня 2020 року було видано виконавчий лист №730/112/20, який ОСОБА_7 пред`явлено до примусового виконання і за яким головним державним виконавцем Борзнянського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_11 02 липня 2021 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №65943186) й проводились виконавчі дії.

Згідно розрахунку державного виконавця та розпоряджень про перахування коштів заборгованість ОСОБА_6 по аліментах станом на 30.05.2023р становить 88074,51 грн; при цьому, надходження грошей стягувачу мало місце лише двічі: 09 листопада 2021 року в сумі 3291 грн та 10 листопада 2022 року в сумі 9600 грн й завдяки вжитим державним виконавцем примусовим заходам виконавчого провадження, а не добровільній сплаті коштів самим боржником.

Водночас, за даними форми №25ДР ДПС у Чернігівській області за період з 02.07.2021р по 01.04.2023р ОСОБА_6 отримав у ТОВ «Буринський молокозавод» від продажу власної продукції тваринництва доход в в загальній сумі 20009,40 грн, а в ТОВ «АР Борзна» від здачі в оренду земельних паїв - 23850,92 грн.

Крім того, як пояснив ОСОБА_6 у судовому засіданні, він офіційно не працює, займається веденням домашнього господарства й одержував певний доход від тимчасових підзаробітків, про що не повідомляв державного виконавця, ніяких коштів в рахунок сплати аліментів не вносив. Дану обставину підтвердили й потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_11 .

За інформацією Ніжинської філії Чернігівського обласного центру зайнятості від 16.06.2023р ОСОБА_6 до них з приводу постановки на облік не звертався і не перебуває.

Показання потерпілої, свідка повністю узгоджуються з дослідженими письмовими матеріалами кримінального провадження й спростовують твердження обвинуваченого про неможливість сплати присуджених аліментів через відсутність роботи та доходу.

Судом також враховано, що ОСОБА_6 неодноразово викликався до державного виконавця з приводу невиконання судового рішення про стягнення аліментів, попереджався про відповідальність за ухилення від сплати аліментів, але, незважаючи на це, свій аліментний обов`язок не виконував; при цьому, не існувало жодних обставин, які свідчили б про поважність причин чи вимушеність несплати.

Посилання ОСОБА_6 на відсутність роботи не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина в жодному разі не звільняє його від обов`язку утримання дітей; обвинувачений близько двох років не вживав ніяких заходів для працевлаштування та усунення негативних наслідків, спричиннених його діями у виді несплати аліментів, розмір заборгованості по яких значно перевищує суму виплат за три місяці (88074,51 грн).

Вищенаведені обставини на думку суду свідчать саме про свідоме та злісне ухилення ОСОБА_6 від присудженого йому аліментного обов`язку по утриманню двох неповнолітніх дітей.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30 квітня 2020 року в справі №283/1309/17.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 своїми умисними діями, які виразилися в злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), скоїв кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч.1 ст.164 КК України, і його дії кваліфіковані вірно.

Вирішуючи питання за вид та міру покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, особу винного, позицію потерпілої.

Як особа, ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно, розлучений, є особою працездатного віку, але офіційно не працює, отримуючи доход від періодичних заробітків, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягувався, не судимий в силу ст.89 КК України.

Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

Суд погоджується з позицією прокурора та не може визнати за пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_6 обставину щире каяття, яка зазначена в обвинувальному акті, оскільки такої обставин не було встановлено під час судового розгляду.

Так, щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї протиправної поведінки, має характеризувати її поведінку після вчинення кримінального правопорушення суто з позицій психологічної внутрішньої переорієнтації суб`єкта, справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру, про що мають свідчити і об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого кримінального правопорушення. Розкаяння передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Водночас, ОСОБА_6 у судовому засіданні в своїх показаннях вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні фактично визнав частково, не надав критичної оцінки своїм діям та не переосмислив свого ставлення до виконання аліментного обов`язку по утриманню дітей, на залагодження своєї провини не вжив ніяких заходів по наданню дітям хоч якоїсь суми матеріальної допомоги, посилаючись весь час на відсутність коштів

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні наполягає на призначенні ОСОБА_6 покарання згідно закону.

Таким чином, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, особи винного та його ставлення до скоєного ним діяння, розміру заборгованості по аліментах, позиції потерпілої, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 такий вид покарання як громадські роботи. Перешкоди для призначення ОСОБА_6 даного виду покарання згідно ч.3 ст.56 КК України відсутні.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, дасть можливість перевиховатись без ізоляції від оточуючих та суспільства, в умовах запровадженого в державі воєнного стану бути потрібним шляхом залучення до виконання суспільно корисних робіт, відповідатиме визначеній у ст.50 КК України меті покарання.

Процесуальні витрати по справі відсутні, а долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.369-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.164 КК України, і призначити йому покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_6 не обирати.

Речові докази по справі: вилучені в Борзнянській ДПІ ГУ ДПС у Чернігівській області супровідний лист на 1 арк. та відповіді на запит на 3 арк., які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, залишити зберігати в справі.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Борзнянського районного суду ОСОБА_1