КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 02 серпня 2023 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника

власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 та накладено арешт на на земельну ділянку з кадастровим номером :10:037:0036, яка на праві приватної власності належить гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , із забороною відчуження вказаної земельної ділянки та із забороною здійснення будь-якої господарської діяльності на вказаній земельній ділянці.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив, поновити строк на апеляційне оскарження Обухівського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року, дослідити докази, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що 31 травня 2023 року клопотання прокурора розглянуто без виклику власника майна, копію оскаржуваного рішення не направлено, про його існування стало відомо 20 червня 2023 року, копію оскаржуваного рішення отримано 21 червня 2023 року, апеляційну скаргу подано 22 червня 2023 року.

Слідчим суддею в оскаржуваному рішенні безпідставно зазначено, що ОСОБА_5 про час та дату засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, а про причини неявки суду не повідомив. Зокрема, стороною захисту на адресу суду направлено письмові заперечення в яких, серед іншого, зазначено про розгляд клопотання у відсутність власника майна. Однак, слідчим суддею про вказані заперечення не зазначено.

Вважає, що оскаржувана ухвала не містить належного обґрунтування мотивів задоволення клопотання прокурора, а клопотання не містить доказів на підтвердження існування ризиків.

На думку апелянта, прокурором не надано матеріалів на підтвердження причетності ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, а із витягу ЄРДР вбачається, що відомості про вчинення ним злочину щодо земельної ділянки з кадастровим номером :10:037:0036 відсутні.

Слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, оскільки право власності на земельну ділянку ним набуто, на підставі рішення шістдесят першої сесії сьомого скликання Васильківської міської ради Київської області від 18 лютого 2020 року.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

31 травня 2023 року клопотання прокурора розглянуто без виклику власника майна, копію оскаржуваного рішення не направлено, про його існування стало відомо 20 червня 2023 року, копію оскаржуваного рішення отримано 21 червня 2023 року, апеляційну скаргу подано 22 червня 2023 року.У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 26 липня 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під № 0000065, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 190, ч.ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 364 КК України.

Як зазначено у клопотанні прокурора, ОСОБА_5 достовірно знаючи, що рішення Васильківської міської ради Київської області "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 " № 01.185-61-VII від 18.02.2020, не приймалося, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, з метою заволодіння земельною ділянкою площею 0,5 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :10:037:0036, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом реєстрації права власності без наявності для того будь-яких правових підстав, надав особі, уповноваженій на здійснення реєстрації прав власності на нерухоме майно - приватному нотаріусу Бучанського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_9 завідомо підроблений офіційний документ - рішення Васильківської міської ради Київської області "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 " № 01.185-61-VII від 18.02.2020.

Крім того, в ході досудового розслідування отримано інформацію від Васильківської міської ради про те, що рішення №01.185-61-VII від 18.02.2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_5 » не приймалось.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :10:037:0036 на праві приватної власності належить гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

17 травня 2023 року постановою старшого слідчого Обухівського районного управління поліції Головного управління Національнї поліції в Київській області ОСОБА_10 вказану земельну ділянку визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000065.

18 травня 2023 року прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на вказану земельну ділянку, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року клопотання задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на

мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч.11 ст. 170 КПК України).

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000065 про накладення арешту на вказану земельнуділянку, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про необхідність накладення арешту на вказане майно, з метою з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співмірність втручання у права власника майна, з потребами кримінального провадження.

З огляду на положення п. 1 ч.ч 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому, доводи апелянта про те, що слідчим суддею безпідставно накладено арешт на вказане майно, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з правових підстав, передбачених п. 1 ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Не може бути підставою для скасування судового рішення, зазначення у оскаржуваному рішенні про те, що ОСОБА_5 про час та дату засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, а про причини неявки суду не повідомив. У письмових запереченнях захисника зазначено про розгляд клопотання у відсутність власника майна.

Посилання апелянта, що в оскаржуваному рішенні зазначено, про те, що . Однак, стороною захисту на адресу суду направлено письмові заперечення в яких, серед іншого, і такі заперечення слідчим суддею не враховано, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 з урахуванням викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 строк н апеляційне оскарження Обухівського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року.

Ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

Єдиний унікальний № 372/3577/22 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Справа № 11сс/824/4122/2023 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК