Справа № 129/1302/23
Провадження № 1-кп/135/62/23
У Х В А Л А

іменем України

27.04.2023 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши в режимі відео конференції у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області кримінальне провадження №0000538 від 09.04.2013 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

24.04.2023 на розгляд до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшло кримінальне провадження №0000538 від 09.04.2013 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Ухвалою суду від 25.04.2023 по вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання на 26.04.2023, яке було відкладено за клопотанням сторони захисту на 27.04.2023.

І. Питання, що вирішуються та позиції сторін кримінального провадження.

Обґрунтування клопотання прокурора.

24.04.2023 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах.

Ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.02.2022 відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в сумі 570 630 грн. Надалі строк дії обраного запобіжного заходу неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03.03.2023 продовжено до 01.05.2023.

В обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, прокурор зазначив, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. В нього відсутні постійне місце проживання в Україні, робота та інші вагомі соціальні та особистісні чинники стримуючого характеру. Окрім того, останній не прибував за викликом до слідчого, залишив постійне місце проживання, у зв`язку з чим постановою слідчого від 31.05.2013 його оголошено у розшук, 13.01.2020 в міжнародний розшук. 05.02.2021 ОСОБА_3 затримано в м. Санкт-Петербург та 03.02.2022 проведено його екстрадицію до України. Таким чином обвинувачений може переховуватись від суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи викладене вище, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеному вище ризику.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 на 60 днів, адже наразі відсутні відповідні запобіжники для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Позиція сторони обвинувачення в суді

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 підтримала та просила його задовольнити. Вважає, що ризик, зазначений у клопотанні не зменшився, а більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 підтримала клопотання за викладених в ньому підстав, просила його задовольнити.

Позиція сторони захисту в суді

Обвинувачений ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні клопотання про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить належну його процесуальну поведінку. На обґрунтування своїх мотивів зазначив, що йому було обрано запобіжний захід поза межами строку досудового розслідування, що призвело до незаконного продовження строку тримання під вартою, у зв`язку з чим строк під вартою не може продовжений, а за наявності підстав може бути тільки обраний. Окрім того, аргументуючи безпідставне його утримання під вартою зазначив, що при продовженні йому запобіжного заходу 03.03.2023, йому було відмовлено в праві знати в чому він обвинувачується, надано перевагу прокурору без визначення поважності порушення строку звернення з клопотанням та за відсутності жодних доказів якими клопотання обґрунтоване. Зауважив, що вже більше 2 років утримується під вартою, під час чого стан здоров`я в нього значно погіршився, незважаючи на надану медичну допомогу, надалі продовжує погіршуватись, що можливо змінити тільки перебуванням під більш м`яким запобіжним заходом. Також аргументуючи необхідність зміни запобіжного заходу на домашній арешт зазначив, що може безперешкодно мешкати у будинку рідного брата в Кіровоградській області. Зауважив, що він не переховувався від слідства виїхавши на територію іншої країни, а забезпечував безпеку власному здоров`ю та життю, про що він повідомляв письмово правоохоронні органи, однак останніми не було вжито будь-яких заходів. На його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, а у зв`язку з обранням запобіжного заходу, він більше двох років не має можливості приймати участь в їх утриманні, що не відповідає інтересам дітей та обмежує його у виконанні батьківських обов`язків.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 , з підстав зазначених обвинуваченим, просив відмовити в задоволенні клопотання про продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Наголошував на тому, що слідчий суддя, приймаючи ухвалу від 04.02.2022 про обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 та встановивши, що строк дії ухвали закінчується 03.04.2022 о 15-00 год. вийшов за рамки граничного строку встановленого законом для прийняття рішень слідчим суддею виключно під час досудового розслідування, тому подальше обрання запобіжного заходу поза межами строків досудового розслідування призвело до незаконного продовження строку тримання під вартою у звязку з чим станом на 27.94.2023 строк тримання під вартою не може бути продовжений, а за наявності вказаних обставин тільки обраним.

ІІ. Установлені судом обставини, положення закону, яким суд керувався та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Суд, дослідивши вказане клопотання та додані матеріали, заслухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, представника потерпілого, дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Щодо клопотання прокурора

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, судом установлено, що ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.02.2022 застосовано до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів, з одночасним визначенням застави в сумі 570 630 грн.

Надалі строк дії обраного запобіжного заходу неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03.03.2023 продовжено до 01.05.2023.

Як вбачається з ухвал суду, підставами для їх постановлення було встановлення судом існування ризику, передбаченого ст. 177 КПК, такого як - переховування від суду.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК).

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у ст. 178 КПК.

З огляду на зазначене вище, суду належать вирішити, чи довели сторони кримінального провадження обставини, на які вони покликаються, вирішуючи це питання, суд виходив із такого.

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, перш за все, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які покликається прокурор.

(1) Ризик переховування від суду.

На переконання суду, ймовірна можливість переховування ОСОБА_3 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, передбачає, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду, а також відсутність будь-яких стримуючих факторів соціального характеру-таких як постійне місце роботи чи місце проживання.

Крім того про можливість переховування ОСОБА_3 від суду свідчить його поведінка під час досудового розслідування. Так, обвинувачений тривалий час з 31.05.2013 р. перебував у розшуку, з 13.01.2020 р. по 05.02.2021 р. перебував у міжнародному розшуку. Таким чином понад сім років ухилявся від слідства та суду у даному кримінальному провадженні. 05.02.2021р. його було затримано в м. Санкт-Петербург Росія.

Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що наразі продовжує існувати ризик переховування від суду.

ІІІ. Позиція суду.

З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов наступних висновків.

Зважаючи на усі обставини цього кримінального провадження, наведені у попередніх розділах ухвали, суд переконаний, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_3 ймовірно може переховуватись від суду. Тобто, прокурором доведено, що заявлений ним раніше ризик не зменшився.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд, з урахуванням наведених вище обставин, виходить із такого.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Частиною 3 ст. 176 КПК встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК).

Суд також враховує наступні обставини, а саме: кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , згідно зі ст. 12 КК відноситься до особливо тяжких і у разі визнання його винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавленням волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, в нього відсутнє зареєстроване місце проживання в Україні, робота та інші вагомі соціальні та особистісні чинники стримуючого характеру.

Твердження сторони захисту про незаконність утримання ОСОБА_3 під вартою нічим не підтверджена. В даному випадку суд констатує факт, що ОСОБА_3 утримується під вартою на підставі судових рішень, які набрали законної сили. Протилежного суду не доведено.

Стосовно тверджень сторони захисту про неможливість перебування обвинуваченого під вартою внаслідок стану здоров`я, то такі обставини встановлюються у визначеному законом порядку. Будь-які належні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 страждає на хвороби, які унеможливлюють перебування його під вартою, суду не надані.

Також суд не бере до уваги посилання сторони захисту, на те, що обвинувачений не переховувався від слідства виїхавши на територію іншої країни, а забезпечував безпеку власному здоров`ю та життю, оскільки вони не підкріплені будь-якими доказами.

Ті обставини, що ОСОБА_3 раніше не судимий, має можливість проживати у брата за адресою: АДРЕСА_1 , має двох неповнолітніх дітей не зменшують та не можуть запобігти існуючій високій ймовірності ухилення обвинуваченого від суду, який тривалий час перебував у розшуку та у міжнародному розшуку.

Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Отже, зважаючи на встановлені судом існуючого ризику, про який йшлося вище, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 на строк 60 днів. Суд окрім того, не знаходить підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, про що просила сторона захисту. Така позиція суду обумовлена тим, що з урахуванням встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризику, існування якого встановлено судом.

Щодо визначення розміру застави

Визначаючись із тим, чи слід визначити обвинуваченому розмір застави, як альтернативу триманню під вартою, суд виходить із такого.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею (п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК).

Згідно з ч. 4 та п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (абзац п`ятий ч. 5 ст. 182 КПК).

З огляду на це, суд дійшов висновку, що обвинуваченому все ж таки варто визначити розмір застави. Проте, розмір застави, яку слід визначити ОСОБА_3 повинен у повній мірі гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Тому, на переконання суду, розмір застави в сумі 570 630 грн., визначений ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2022 року слід залишити без змін, як такий, що забезпечить належне виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Окрім того, суд зазначає, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2 684 грн. Але, оскільки цією ухвалою суд не змінює розмір застави, а лише продовжує строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розмір застави має залишатися таким, що визначений ухвалою слідчого судді слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 лютого 2022 року.

Залишаючи незмінним розмір застави, суд враховував обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , розмір спричиненої потерпілому шкоди, майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу та ризик, існування якого суд встановив у цій ухвалі.

Щодо покладення обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК в ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

У випадку внесення застави такі обов`язки покладаються на обвинуваченого строком на два місяці (ч. 7 ст. 194 КПК).

У зв`язку із застосуванням до ОСОБА_3 альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у вигляді застави та встановленням ризику кримінального провадження такого як переховування від суду, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, а саме: прибувати до суду за першим викликом; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та (або) роботи; здати на зберігання до відповідних органів Державної міграційної служби України паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які надають право виїзду з України та в`їзду в Україну.

Такі обов`язки за своїм характером не є занадто обтяжливими для ОСОБА_3 . Про інше стороною захисту не зазначено.

Отже, підсумовуючи усе викладене вище, суд, дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора.

Інші питання.

Під час розгляду клопотання, обвинувачений та захисник наводили й інші аргументи, які жодним чином не свідчать про помилковість висновків, до яких дійшов суд у цій ухвалі. Тому, суд виходить із усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. пункт 29 рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, № 303-A; п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). Розглядаючи зазначене клопотання, суд надав відповіді на всі вагомі аргументи сторін кримінального провадження.

З цих підстав, керуючись статтями 371, 372, 375, 376 КПК, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 25 червня 2023 року (включно).

Розмір застави в сумі 570 630 (п`ятсот сімдесят тисяч шістсот тридцять) грн визначений ухвалою Гайсинського районного суду від 04.02.2022 залишити без змін.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу, протягом дії ухвали.

В разі внесення застави обвинуваченим чи іншим заставодавцем відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- прибувати за кожним викликом до суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання чи роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_3 , ухвалою суду обов`язків - 60 днів з моменту внесення підозрюваним застави у розмірі, визначеному судом.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя