Справа № 680/638/22
№1-кп/680/27/23
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року смт Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135від 07 червня 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Цівківці, Новоушицького району, Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, із середньою спеціальною освітою, стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони третього відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата військової служби за призовом під час мобілізації, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

встановив:

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) № 37 від 24 лютого 2022 року солдата запасу ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 , як такого, що з 24 лютого 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Відповідно до ст.ст. 29, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, а підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Статтею 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Згідно зі статтями 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовим статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, слід прийти до висновку, що солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану за наступних обставин.

Так, відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (по особовому складу) від 07 травня 2022 року № 74-РС солдата ОСОБА_4 , стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

07 травня 2022 року близько 14 год. 00 хв. на території ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_2 , під час шикування командиром роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 Хмельницької підполковником ОСОБА_6 в усній формі до особового складу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 було доведено наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (по особовому складу) від 07 травня 2022 року № 74-РС про увільнення від займаних посад військовослужбовців роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 , у списку яких був солдат ОСОБА_4 , та зарахування їх, у тому числі останнього, у розпорядження військової частини НОМЕР_1 .

При цьому, наказ виданий у встановленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, не суперечив чинному законодавству, не носив в собі явно злочинного змісту, не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_4 , у зв`язку із чим, підлягав беззастережному та неухильному його виконанню з боку останнього.

У той же день, командир взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 майор ОСОБА_7 додатково довів ОСОБА_4 , що останній зобов`язаний виконати даний наказ та прибути 10 травня 2022 року о 18 год. 00 хв. до розташування ІНФОРМАЦІЯ_5 для подальшого відбуття до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

Однак, 10 травня 2022 року близько 17 год. 50 хв. солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин, в умовах воєнного стану, з метою ухилитися від відбуття до нового місця служби, в порушення вимог вищевказаного законодавства, в ході телефонної розмови з майором ОСОБА_7 повідомив останньому, що не виконає наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (по особовому складу) від 07 травня 2022 року № 74-РС.

В подальшому, солдат ОСОБА_4 не з`явився у визначений час, а саме 10 травня 2022 року о 18 год. 00 хв. до розташування ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_2 , та не вибув до військової частини НОМЕР_1 , чим не виконав наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (по особовому складу) від 07 травня 2022 року № 74-РС, тобто наказ начальника.

Таким чином, стрілець відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин, в умовах воєнного стану, з метою ухилитися від відбуття до нового місця служби, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 28, 29, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи ознайомленим з наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (по особовому складу) від 07 травня 2022 року № 74-РС відкрито відмовився виконати законний наказ начальника командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.402 КК України, які виразились у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненого в умовах воєнного стану.

11 травня 2023 року між прокурором Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 , було укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно із умовами вказаної угоди підозрюваний ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення і зобов`язався беззастережно визнати вину в обсязі обвинувачення. Висловив свою згоду на призначення узгодженого сторонами угоди покарання не передбаченого санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням статті 69 КК України та враховуючи положення статей 50-53 КК України, а саме перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 402 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 3 000 (три тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Згідно з п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468, ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні також просив зазначену угоду затвердити та призначити узгоджене покарання для нього та при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України в обсязі обвинувачення.

Захисник обвинуваченого підтримав думку прокурора та обвинуваченого, просив визнати угоду та призначити його підзахисному покарання визначене в угоді.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, а саме: непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчиненого в умовах воєнного станута кваліфікує його дії за ч.4 ст.402 КК України.

Узгоджена між прокурором та обвинуваченим міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, інтересам суспільства не суперечить, є справедливою, необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових злочинів. При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують його покарання. Зокрема, те що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, щире каяття обвинуваченого та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин (утримання дитини з інвалідністю), а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, його поведінку до та після вчинення кримінального правопорушення.

Суд дійшов висновку укладену між прокурором і обвинуваченим угоду про визнання винуватості затвердити та призначити останньому узгоджене сторонами покарання не передбаченого санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням статті 69 КК України та враховуючи положення статей 50-53 КК України, а саме перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 402 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 3 000 (три тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосувались.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 377, 475 КПК України суд,

ухвалив:

Затвердити угоду від 11 травня 2023 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 11 травня 2023 року, покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Хмельницького апеляційного суду через Новоушицький районний суд Хмельницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1