ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01 червня 2023 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представників потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000077 від 04.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000077 від 04.02.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Прокурором у підготовчому судовому засіданні було надано угоду про визнання винуватості від 27.03.2023, укладену між прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 , яку в судовому засіданні прокурор, та обвинувачений просять затвердити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись вимогою ч. 3 ст. 474 КПК України, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду зазначеної вище угоди.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

З огляду на надану угоду прокурор у справі ОСОБА_8 , будучи уповноваженою відповідно до ст. 37 КПК України особою та обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України в присутності захисника ОСОБА_5 , уклали угоду в службовому приміщенні Київської обласної прокуратури, на підставі якої ОСОБА_4 зобов`язується визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, наслідки її невиконання. Також сторони погодилися на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 249 КК України у виді штрафу.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Під час підготовчого судового засідання ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України за вказаних в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості обставинах. Суду пояснив, що він дійсно вчинив дії викладенні в обвинувальному акті. Угода укладена ним з прокурором добровільно, узгоджену міру покарання здатен понести, наслідки затвердження угоди йому зрозумілі.

Відповідно до ст. 474 КПК України суд роз`яснив ОСОБА_4 наслідки затвердження такої угоди, переконався у добровільності її укладення, а також роз`яснивши права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Згідно із ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Згідно з п.1 ч.3 ст.314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити у її затвердженні та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КК України.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК України; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Обвинувальний акт надійшов до суду з угодою про визнання винуватості.

У підготовчому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у незнаному зайнятті рибним добувним промислом, що заподіяло істотної шкоди, за ч.1 ст.249 КК України, у спосіб використання заборонених знарядь лову та здійснення вилову риби цінних порід, а саме «карась» - 48 шт., «окунь»- 1 шт., заподіявши шкоду на загальну суму 79050 грн., яка згідно п.12 Постанови ПВСУ від 10.12.2004 №17 є істотною через вилов великої кількості риби.

Відповідно до п. 12 Постанови ПВСУ від 10.12.2004 №17 під незаконним заняттям рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом (ст. 249 КК 2341-14) треба розуміти таке вилучення водних живих ресурсів із природного середовища, яке здійснюється з порушенням чинного законодавства, що регулює порядок і умови промислового, любительського, спортивного рибальства, іншого використання водних живих ресурсів. Зокрема, незаконним є промисел, який здійснюється всупереч існуючим правилам: без належного на те дозволу, в заборонений час, у недозволених місцях, із застосуванням заборонених знарядь лову, з перевищенням установлених лімітів чи норм вилову.

Водні живі ресурси утворюють риби різних порід, водні тварини (дельфіни, раки, краби, креветки, кальмари тощо), морські рослини, які мають промислове значення. Хутрові тварини (видри, бобри, ондатри тощо) й водоплаваючі птахи до водних ресурсів не належать, і відповідальність за незаконний їх вилов чи відстріл настає за ст. 248 КК ( 2341-14).

Під промислом розуміються як один акт добування риби, тварин чи рослин, так і неодноразове вчинення таких дій.

Відповідальність за злочин, передбачений ст. 249 КК (2341-14), настає лише за умови, що діями винної особи заподіяно істотну шкоду. На те, що шкода є істотною, можуть вказувати, зокрема, такі дані: знищення нерестовищ риби; вилов риби в період нересту, нечисленних її видів або тих, у відтворенні яких є труднощі; добування великої кількості риби, водних тварин чи рослин або риби чи тварин, вилов яких заборонено; тощо. Якщо внаслідок вчинених дій істотна шкода не настала, винна особа за наявності до того підстав може нести відповідальність за ч. 3 або ч. 4 ст. 85 КпАП ( 80731-10).

Як видно з обвинувального акта, ОСОБА_4 інкримінується незаконне зайняття рибним добувним промислом щодо риб цінних порід, із застосуванням заборонених знарядь лову, що заподіяло істотної шкоди.

Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів» від 21 листопада 2011 р. № 1209 до переліку риб цінних порід віднесено «карася сріблястого» та «окуня». Водночас, в переліку цінних водних біоресурсів такий вид риб як «карась», вилов якого інкриміновано ОСОБА_4 не міститься.

Крім того, злочин, який інкриміновано ОСОБА_4 вважається закінченим з моменту спричинення істотної шкоди.

Відповідно до обвинувального акта вказано, що ОСОБА_9 своїми діями заподіяв шкоди на загальну суму 79050,00 грн. та зазначено, що відповідно до п.12 Постанови ПВСУ №17 від. 10.12.2004 є істотною.

В той же час, відповідно до п.12 Постанови ПВСУ №17 від. 10.12.2004 зазначено, що відповідальність за злочин, передбачений ст. 249 КК, настає лише за умови, що діями винної особи заподіяно істотну шкоду. На те, що шкода є істотною, можуть вказувати, зокрема, такі дані: знищення нерестовищ риби; вилов риби в період нересту, нечисленних її видів або тих, у відтворенні яких є труднощі; добування великої кількості риби, водних тварин чи рослин або риби чи тварин, вилов яких заборонено; тощо.

Разом з тим, з обвинувального акта та угоди про визнання винуватості неможливо встановити у зв`язку з чим орган досудового розслідування дійшов висновку, що шкода, завдана діянням, яке інкриміноване ОСОБА_4 є істотною, адже посилання на положення постанови Пленуму ВС України в даному випадку є безпідставним, так як вказаний акт не є нормою права, а є результатом узагальнення судової практики.

Таким чином, оскільки в обвинуваченні вказано вид водних біоресурсів, який не віднесено до риб цінних порід, а розмір завданої шкоди з точки зору його істотності не обґрунтований, суд дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого може бути невірною.

Суд звертає увагу, що за порушення правил використання об`єктів тваринного світу, в тому числі й у заборонений спосіб чи забороненими засобами, у кількості, що перевищує встановлені ліміти або добову норму, передбачена адміністративна відповідальність за ст.85 КУпАП.

Враховуючи відсутність даних про те, що виловлена ОСОБА_4 кількість риби є великою, а також те, що виловлений ним «карась» не належить до переліку цінних порід водних біоресурсів, зазначених у постанові КМ України від 21.11.2011 №1209, відсутність належним чином у спосіб, зазначений у КПК України, встановлення саме істотної шкоди внаслідок діяння, вчиненого ОСОБА_4 , то кваліфікація дій останнього за ч.1 ст.249 КК України може порушити права обвинуваченого як сторони такої угоди.

Оскільки, за вимогами КПК України під час вирішення питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд має виконати вимоги, передбачені ст.474 КПК України, то суд не зв`язаний позицією обвинуваченого про визнання вини й надання згоди на затвердження угоди про визнання винуватості, а зобов`язаний виконати вимоги КПК України.

З урахуванням наведеного вище, встановивши, що обставини викладені в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості не дають підстав для беззастережного твердження про вірну правову кваліфікацію дій обвинуваченого, що може в свою чергу порушити права обвинуваченого як сторони такої угоди, суд дійшов висновку, що в затвердженні угоди слід відмовити на підставі п.3 ч.7 ст.474 КПК України, а кримінальне провадження необхідно повернути прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 314, 468-475 КПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

У затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 27.03.2023 між прокурором Фастівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 відмовити.

Кримінальне провадження № 0000077 від 04.02.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України повернути прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1