Справа №:755/5798/18
Провадження №: 1-кп/755/791/23
У Х В А Л А

"26" липня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі головуючої судді ОСОБА_1 одноособово, за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , та учасиків кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 обвинуваченої ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання захисника ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження в частині у межах об`єднаного кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 від 10 лютого 2017 року та за № 0003258 від 03 квітня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 365-2 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Захисник ОСОБА_4 заявив, у порядку ст. 350 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000025 від 10 лютого 2017 року у межах об`єднаного кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0000025 від 10 лютого 2017 року та за № 0003258 від 03 квітня 2018 року, яке умотивував дійсністю у провадженні обставин регламентованих п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК.

Зокрема, захисник вказує, що в день складення повідомлення про завершення досудового розслідування від 03 квітня 2018 року не було направлено (засобами поштового зв`язку) або вручено обвинуваченій та/або її захиснику.

Відтак, 03 квітня 2018 року строк досудового розслідування не зупинився(не перервався), оскільки, як вказала об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі №216/4805/20, не включається у строк досудового розслідування строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, який обраховується з наступного дня після направлення або безпосереднього вручення_підозрюваному, його захиснику повідомлення про завершення досудового розслідування.

Повідомлення про завершення досудового розслідування від 03 квітня 2018 року було фактично і безпосередньо вручено стороні захисту вже після 09 квітня 2018 року, в той час, як про підозру повідомлено підозрювану 09 лютого 2018 року.

Засобами поштового зв`язку до 09 квітня 2018 року це повідомлення також не направлялося.

Відтак, строк досудового розслідування не переривався і сплив 09 квітня 2018 року, оскільки повідомлення про завершення досудового розслідування було вручено вже після цієї дати, так само як і надано доступ стороні захисту до матеріалів досудового розслідування.

Отже, враховуючи, що обвинувальний акт до суду було подано 16 квітня 2018 року, вбачається, що цей обвинувальний акт був спрямований до суду поза межами строку досудового розслідування, який закінчився 09 квітня 2018 року.

Позиції сторін

ОСОБА_5 клопотання адвоката ОСОБА_4 підтримала.

Прокурор групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 не убачав передумов для задоволення клопотання ОСОБА_4 враховуючи те, що досудове розслідування у цій справі було розпочате 10 лютого 2017 року, коли були внесені до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення, у яких згодом була обвинувачена ОСОБА_5 , та завершено в межах строків, визначених КПК України.

Стислий опис встановлених обставин з порушеного питання

Зі змісту реєстру матеріалів досудового розслідування та самих матеріалів кримінального провадження №0000025 від 10 лютого 2017 року, хронологія винесення органом досудового розслідування процесуальних рішень є наступною:

-09 лютого 2018 року - було повідомлено про підозру ОСОБА_5 ;

-03 квітня 2018 року - (1) повідомлено про змінену підозру ОСОБА_5 ; (2) складено повідомлення про завершення досудового розслідування; (3) прокурором надано доручення слідчому надати доступ до матеріалів досудового розслідування підозрюваній та її захиснику; (4) прокурором було прийнято рішення затвердити обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 ;

-11 квітня 2018 року - стороні захисту надано доступ до матеріалів кримінального провадження;

-12 квітня 2018 року - обвинуваченій вручено обвинувальний акт;

-16 квітня 2018 року - обвинувальний акт було подано до суду за вх. № 21098.

Джерела права та акти їх застосування

Кримінальний процесуальний кодекс України (в сучасній редакції)

Стаття 284. Закриття кримінального провадження та провадження щодо юридичної особи

1. Кримінальне провадження закривається в разі, якщо:

10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлений особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від З жовтня 2017 року (набрав чинності 15 грудня 2017 року)

Розділ 4

§ 1. Внести зміни до таких законодавчих актів України:...

7. У Кримінальному процесуальному кодексі України:...

19) у частині першій статті 284... доповнити пунктом 10 такого змісту:

«10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи»;

§ 2. Прикінцеві положення

4. Підпункти 11-27, 45 пункту 7 § 1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

Мотиви суду

Суд заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження зауважує, наступне.

Предмет спору

Питання у цій справі стосується застосування Пункту 10 в провадженні, переданому до суду з обвинувальним актом.

Це положення було додано до статті 284 КПК Законом 2147 і він набрав чинності 16 березня 2018 року із застереженням, яке міститься у Пункті 4 § 2, що він не застосовується до проваджень щодо правопорушень, відомості про які внесені до ЄРДР раніше цієї дати.

Таким чином, питання про застосовність Пункту 10 в обставинах цього провадження залежить від визначення, у який момент були внесені до ЄРДР відомості про правопорушення, за якими, згодом,обвинувачену було повідомлено про підозру і, зрештою, передано до суду обвинувальний акт.

Дата внесення відомостей до ЄРДР

Захист посилається на те, що п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК не підлягає застосуванню лише за наявності двох обов`язкових умов (а не однієї):

-відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР до 15 березня 2018 року;

-рішення прокурора про затвердження обвинувального акту прийнято до 15 березня 2018 року.

Тобто для того, аби не застосовувати положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, потрібно встановити, що строки досудового розслідування спливли, але відомості до ЄРДР внесені до 15 березня 2018 року і рішення про затвердження обвинувального акту прийнято прокурор також до вказаної дати.

Самого по собі факту внесенні відомостей до ЄРДР до 15 березня 2018 року недостатньо до висновку про неможливість закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Це пояснюється, на переконання захисту, тим, що у разі закінчення строку досудового розслідування навіть у випадку, якщо відомості до ЄРДР були внесені до 15 березня 2018 року, прокурор, на підставі ч. 1 ст. 5 КПК України, має приймати рішення про затвердження або відмову - у затвердженні обвинувального акту згідно з положеннями КПК України, чинними на момент прийняття такого рішення.

Таким чином, якщо прокурор приймає рішення про затвердження або відмову у затвердженні обвинувального акту після 15 березня 2018 року, встановивши, що на момент прийняття такого рішення закінчився строк досудового розслідування, на підставі ч. 1 ст. 5 КПК України він зобов`язаний застосовувати положення КПК України в редакції чинній на моментприйняття ним рішення, в тому числі і положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України (не зважаючи на те, що відомості до ЄРДР внесено до 15 березня 2018 року).

Відтак, в такій ситуації на підставі абз. 3 ч. 4 ст. 284 КПК України прокурор зобов`язаний самостійно закрити кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а якщо прокурор такого рішення не прийняв - це рішення приймає суд, що розглядає кримінальне провадження.

Водночас, Суд звертає увагу, що Пункт 4 § 2 визначає, що вирішальне значення у питанні застосовності Пункту 10 є дата внесення «відомостей про правопорушення», яке стало предметом досудового розслідування у відповідному провадженні.

Суд не може погодитися з запропонованим стороною захисту підходом щодо визначення умов дії п. 10. Такий підхід суперечить ч. 1 та 2 ст. 214 КПК, відповідно до якої досудове розслідування розпочинається з моменту внесення до ЄРДР відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, виходячи з буквального тлумачення тексту цієї статті, момент початку досудового розслідування щодо певного злочину співпадає з моментом внесення до ЄРДР відомостей, які можуть свідчити про цей злочин.

У цьому випадку відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР 10 лютого 2017 року. Інші відомості, що стосуються розслідування, у тому числі інформація про об`єднання або виділення матеріалів кримінального провадження, дата складання обвинувального акта, не змінюють дату внесення до ЄРДР відомостей про це кримінальне правопорушення.

Щодо правової визначеності

Суд щодо якості закону, яким регулюється застосовність Пункту 10 не вбачає жодної невизначеності закону стосовно ситуації, яка розглядалася в цій справі.

Пункт 4 § 2 чітко визначає дату, від якої залежить застосовність Пункту 10: якщо відомості про кримінальне правопорушення внесені до 16 березня 2018 року, Пункт 10 не застосовується; якщо такі відомості внесені починаючи з 16 березня 2018 року включно - застосовується.

Щодо дискримінації

Суд також не вбачає дискримінації через визначений законом різний правовий режим кримінальних проваджень в залежності від дати набрання законом чинності.

Питання дискримінації може бути підняте у зв`язку із нерівним ставленням до особи через певні «захищені» ознаки. Такі ознаки зазначені у ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка передбачає:

- користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Такі ж захищені ознаки зазначені у статті 1 Протоколу № 12 до Конвенції. Закон України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» в статті 1 до цих ознак також додав вік, інвалідність, громадянство, сімейний та майновий стан, місце проживання.

Очевидно, що перспективне або ретроспективне застосування процесуального правила не має нічого спільного з дискримінацією за «захищеними» ознаками. Навіть за найширшого тлумачення виразу «інші ознаки», ці ознаки мають бути тісно пов`язані з особою, бути її сталою характеристикою, яка відрізняє її від інших осіб.

У даному випадку різний правовий режим застосування Пункту 10 не залежить від будь-яких ознак осіб, а залежить лише від певних фактів кримінального провадження.

Тому поширювати на це питання тему дискримінації дійсних підстав немає.

Послідовне застосування принципу недискримінації по відношенню до застосування процесуальних норм мало б привести до висновку, що встановлене у Пункті 10 розрізнення в залежності від характеру злочину є дискримінаційним, а тому режим, що стосується розслідування тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, має поширюватися на всі кримінальні провадження. Однак для такого різного ставлення до осіб, що обвинувачуються у різного характеру злочинах, існують вагомі підстави, аналогічні підставам призначення за різні злочини різних покарань.

ЄСПЛ послідовно визнавав, що різниця у поводженні між в`язнями щодо умовного звільнення не надає їм «іншої ознаки», оскільки ґрунтується не на відмінності різних груп людей, а на характері і тяжкості злочинів.

Правило статті 5 КПК про дію закону в часі передбачає у якості загального правила ситуацію, коли різний правовий режим застосовується до і після набуття чинності відповідними нормами.

Це правило зумовлено потребами розвитку законодавства, у тому числі процесуального, і не може вважатися дискримінаційним.

Правило Пункту 4 § 2 є особливим випадком застосування загального правила статті 5 КПК, який визначає ознаку, за якою застосовується різний правовий режим, притаманний будь-якій зміні законодавства: момент внесення відомостей про правопорушення до ЄРДР.

Таке уточнення ознаки, за якою застосовується ст. 5 КПК, не може вважатися дискримінаційним.

У підсумку, Суд вважає, що датою внесення відомостей про кримінальне правопорушення, що було предметом кримінального провадження, переданого до суду з обвинувальним актом, є 10 лютого 2017 року, тому до цього провадження застосовуються правила, які існували до 16 березня 2018 року, серед яких не передбачено повноважень суду його закрити у разі спливу строку досудового розслідування.

Цього ж підходу (щодо умов дії п. 10, п. 4 § 2 в поєднанні з положеннями ст. 5 КПК) притримується і ВС в постанові від 11 квітня 2023 року в справі № 201/3571/20.

Посилання захисту на ухвалу ВС від 16 лютого 2022 року в справі № 725/5513/19 не є основоположним, позаяк законодавцем не регламентовано дії суду за наявності протилежних висновків суду касаційної інстанції щодо застосування норм права в аналогічних правовідносинах (п. 10, п. 4 § 2 в поєднанні з положеннями ст. 5 КПК), а тому в такому випадку суду доцільно керуватись наступним підходом до вирішення зазначеної колізії, а саме: за наявності протилежних правових висновків з тотожних правових питань, що містяться в рішеннях постановлених судами одного рівня, обираючи, якому з них слід віддати перевагу, доцільно застосувати принцип lex posterior derogat legi priori (лат. «пізнішим законом відміняється більш ранній»), тобто враховувати саме останню правову позицію Суду. Такий підхід відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 січня 2019 року в справі № 755/10947/17.

Таким чином, застосовуючи зазначений вище підхід до вирішення колізії у питанні правозастосування протилежних за змістом висновків суду одного рівня у тотожних справах, Суд зауважує, що в цій справі має бути враховано останню за часом постановления правову позицію, що викладена в постанові від 11 квітня 2023 року в справі № 201/3571/20.

Отже, з огляду на зазначене, Суд не убачає підстав для задоволення клопотання захисника про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000025 від 10 лютого 2017 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

З цих підстав та керуючись ст. 284, 350, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:

відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000025 від 10 лютого 2017 з підстав регламентованих п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 15:15 год. 28 липня 2023 року.

С у д д я ОСОБА_1