Справа № 709/201/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі Чорнобаївського районного суду Черкаської області № 4 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000616, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 жовтня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в :

28.02.2023 до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з Черкаської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000616, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 жовтня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2023 вказане кримінальне провадження розподілено на суддю Чорнобаївського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 .

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02.03.2023 призначено підготовче судове засідання по справі.

Згідно положень ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Згідно з Указом Президента України за № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України 24 лютого 2022 року о 05.30 год. на території України введено воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому Указами Президента України продовжено до теперішнього часу.

Відповідно до ч. 9 ст. 615 КПК України (в редакції Закону від 27 липня 2022 року) під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно відомостей зазначених у обвинувальному акті ОСОБА_4 органами досудового слідства обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді солдата резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст.ст. 11,16,49,216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, 06.07.2022 після завершення лікування в КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ім. Софії Бобринської», в умовах воєнного стану не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалася за адресою: АДРЕСА_1 та направився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно ніде не працював та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 17.12.2022 о 17 год. 14 хв. не був затриманий працівниками Золотоніського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області в селищі міського типу Чорнобай, Золотоніського району Черкаської області, в порядку статті 208 КПК України, за підозрою у вчиненні тяжкого злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин в умовах воєнного стану, вчинене особою зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 пояснив, що Черкаською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Центрального регіону обвинувальний акт був скерований до Чорнобаївського районного суду Черкаської області враховуючи рішення колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду України від 24.07.2020 по справі № 712/6446/19, відповідно до якого кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України є триваючим та вважається припиненим, зокрема, з моменту затримання. ОСОБА_4 був затриманий у селищі міського типу Чорнобай, Золотоніського району Черкаської області за підозрою у вчиненні іншого тяжкого злочину, а тому, на його думку, справа підсудна Чорнобаївському районному суду Черкаської області. Крім того, до вступу в законну силу змін у ч. 5 ст. 407 КК України, які відбулися 27.01.2023, кримінальна відповідальність за даною частиною статті наступала у випадку самовільного залишення військової частини тривалістю понад 10 діб.

Обвинувачений ОСОБА_4 стосовно направлення справи до Черкаського апеляційного суду для визначення підсудності покладався на думку суду.

Заслухавши думку прокурора та обвинуваченого, дослідивши зміст обвинувального акту, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону (ч.1 ст.21 КПК України).

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Законом України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», визначено, що інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування судового рішення у будь-якому разі (п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України).

Прокурор, обґрунтовуючи свою думку стосовно підсудності справи Чорнобаївському районному суду Черкаської області, посилається на ухвалу Верховного Суду від 24.07.2020 у справі № 712/6446/19, відповідно до якої колегія суддів ВС зробила висновок про те, що злочин передбачений ч. 4 ст. 407 КК України є триваючим та вважається закінченим з моменту прибуття військовослужбовця до військової частини, або затримання, або з`явлення з повинною до органу дізнання, слідчого або військового прокурора, або з`явлення до військової комендатури тощо.

Натомість, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду в ухвалі від 11.05.2021, під час розгляду справи № 234/11862/20 за обвинуваченням особи за ч. 3 ст. 408 КК (дезертирство), висловив думку щодо моменту закінчення злочину, а саме злочин є закінченим з моменту, коли особа (суб`єкт злочину), не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк.

Суд зауважує, що ст. 407 КК України (самовільне залишення військової частини або місця служби) відрізняється від ст. 408 КК України (дезертирство) лише за своєю суб`єктивною стороною, а саме при дезертирстві особа має намір ухилитися від служби взагалі, назавжди, а самовільне залишення військової частини триває тимчасово. При цьому самовільне залишення військової частини залежно від строку не повернення у військову частину може перерости у дезертирство.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, під час розгляду справи № 752/4349/23 за обвинуваченням особи у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, у судовому рішенні від 26.04.2023, визначаючи підсудність справи, дійшла до висновку про те, що на противагу кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 407 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, не є продовжуваним, і є закінченим з моменту самовільного залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем саме в умовах воєнного стану.

Відповідно до відомостям обвинувального акту гр. ОСОБА_4 повинен був повернутися до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_1 06.07.2022, після завершення лікування в КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ім. Софії Бобринської», чого зроблено останнім не було.

Отже, виходячи із цього, місцем вчинення злочину є місце розташування військової частини, яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_1 , а тому кримінальне провадження територіально підсудне Черкаському районному суду Черкаської області.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду у судовому рішенні від 30.03.2023, справа № 216/6065/22, під час розгляду подання щодо визначення підсудності кримінального провадження зробила наступні висновки. Виходячи зі змісту диспозиції частина 5 статті 407 КК України, з об`єктивної сторони містить два склади злочину: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення вчасно без поважних причин на службу. При цьому умисел спрямований саме на самовільне залишення або нез`явлення військовослужбовця до певного місця дислокації військової частини, а з`явлення до військової комендатури, військового комісаріату, військової прокуратури тощо не охоплюється умислом спрямованим на вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 КК України. Окрім того, злочинний результат у вигляді відсутності військовослужбовця настає саме за місцем дислокації військової частини або несення служби. Таким чином, місцем вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України є місце розташування військової частини або місця служби.

Таким чином, суд констатує неоднаковий підхід суддів касаційної та апеляційної інстанції щодо визначення підсудності у злочинах передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, а отже приходить до висновку щодо необхідності направлення кримінального провадження до Черкаського апеляційного суду для визначення підсудності.

Також, суд хоче звернути увагу на той факт, що ОСОБА_4 був затриманий у селищі міського типу Чорнобай, Золотоніського району Черкаської області за підозрою у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні може прийняти рішення щодо направлення обвинувального акту до суду апеляційної інстанції з метою встановлення підсудності.

Відповідно до положень ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 34, 42, 314, 369-372 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами по кримінальному провадженню № 0000616, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 жовтня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, направити до Черкаського апеляційного суду для визначення підсудності, в порядку ст. 34 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 15 травня 2023 року о 11:00 год.

Суддя ОСОБА_1