Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/2694/21
Провадження № 1-кп/490/73/2023
У Х В А Л А

27 квітня 2023 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участі: прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000967 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 185, частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_4 :

-у вчиненні:

-04 грудня 2020 року злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-07 березня 2021 року злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-06 квітня 2021 року злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-02 травня 2021 року злочину, передбаченого частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України

-09, 10 та 14 липня 2021 року злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-у вчиненні 09 вересня 2021 року злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-у вчиненні протягом періоду з 04 січня 2021 року до 03 лютого 2022 року 27 епізодів злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-у вчиненні:

-протягом жовтня - грудня 2021 року - злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-21 травня 2022 року - злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України

-у вчиненні:

-05 листопада 2022 року злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-01 грудня 2022 року злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-23 грудня 2022 року злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України;

Після вислуховування сторін кримінального провадження, вивчення змісту обвинувального акту та доданих до його матеріалів суд дійшов такого.

А. Стосовно подальшого руху кримінального провадження.

І……В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває об`єднана кримінальна справа № 490/2694/21 (номер провадження слідчий органів - 0000967) про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 185, частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України.

Окрім того, з 23 березня 2023 року в провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження № 0000130 (номер справи 490/2173/23) про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні 19 січня 2023 року, 25 січня 2023 року, 27 січня 2023 року, 28 січня 2023 року, 29 січня 2023 року та 31 січня 2023 року злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 334 КПК України за такого це провадження слід об`єднати в одному провадженні з кримінальним провадженням № 0000967 (номер справи 490/2694/21) та присвоїти їм єдиний номер 490/2694/21.

ІІ......Вирішуючи питання про подальший рух об`єднаного провадження, суд дійшов такого.

1. В межах об`єднаного кримінального провадження будь-яких угод не укладено, через що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України є відсутніми.

2.Підстави для закриття об`єднаного провадження, передбачені пунктом 2 частини 3 статті 314 КПК України на цей час також відсутні.

3. Обвинувальні акти у кримінальному провадженні в цілому відповідають вимогам статті 291 КПК України, про його невідповідність цим вимогам сторони не посилаються.

Отже, підстави для прийняття рішення про повернення обвинувальних актів прокурору, передбачені пунктом 3 частини 3 статті 314 КПК України, в цьому випадку також відсутні.

4. Об`єднане кримінальне провадження підсудне Центральному районному суду міста Миколаєва, заперечень проти такого сторонами не наведено.

Отже, підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктом 4 частини 3 статті 314 КПК України, в цьому випадку також є відсутніми.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 314, частини 1 статті 315 КПК України за такого справу необхідно призначити до судового розгляду, провівши задля цього підготовчі дії, що передбачені частиною 2 цієї статті.

Б. Стосовно питань, пов`язаних із підготовкою справи до судового розгляду.

1. Відповідно до статті 31 Кримінального Процесуального Кодексу України розгляд цього кримінального провадження має здійснюватись суддею одноособово.

2. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 315 КПК України за такого суд має визначити дату та місце проведення судового засідання.

Виходячи з цього, суд, виходячи з завантаженості, вважає за необхідне призначити судове засідання на "23" травня 2023 року на 12-30 годину та проводити його у приміщенні Центрального районного суду міста Миколаєва.

3. При цьому враховуючи, що в цьому випадку про проведення закритого судового засідання сторони не просять, та передбачені законом підстави для такого є відсутніми, розгляд справи слід здійснювати у відкритому судовому засіданні.

4. Судове засідання у цьому кримінальному провадженні слід здійснювати за участі обвинуваченого, прокурора та потерпілих.

5. Досудова доповідь в межах цього кримінального провадження вже отримання, підстави для її повторного складання є відсутніми.

Г. Стосовно? ? застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого

І......Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування послався про те, що обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а ризики, що зумовили обрання такого запобіжного заходу, наразі не зникли та не зменшились.

Обвинувачений проти задоволення цього клопотання не заперечував.

ІІ......Вирішуючи це клопотання, суд, окрім обставин, встановлених вище, враховує ще таке.

1. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_7 від 17 березня 2023 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 06 травня 2023 року.

Цією ж ухвалою був визначений розмір застави у сумі 134.200 грн., за умови внесення якої обвинувачений підлягає звільненню з-під вартою.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 03 листопада 2022 року строк тримання ОСОБА_8 був продовжений до 02 січня 2023 року включно.

Під час обрання цього запобіжного заходу та продовження строку його дії слідчий суддя та суд виходили з наявності ризику того, що обвинувачений може вдатись до дій щодо переховування від слідства та суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

2. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні 46 епізодів злочинної діяльності; більшість з яких була вчиненою під час здійснення кримінальних проваджень щодо інших злочинів.

3. Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ); від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

ІІІ......Вирішуючи заявлене прокурором клопотання, суд виходив з таких приписів діючого законодавства.

1. Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

2. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

3. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

3.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

3.2. У пункті 48 рішення у справі "Чеботарь проти Молдови" Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.

"Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання

При цьому у тому ж пункті Суд, посилаючись на свою прецеденту практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення "обґрунтована підозра" означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

3.3. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

3.4. Європейський Суд з Прав Людини у своїй практиці обґрунтував підхід, відповідно до якого тримання особи під домашнім арештом, так само, як й триманні її під вартою, є позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції /див., окрім іншого, рішення у справах "Гуццарді проти Італії" (пункти 92 - 95); "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 103 - 110); "Корбан проти України (пункти 138 - 139) та інші/.

При цьому Європейський Суд з Прав Людини зазначає, що в більшості випадків домашній арешт передбачає меншу кількість обмежень та менший ступінь страждань та незручностей для затриманого, ніж звичайне ув`язнення у відповідній установі. Але цю обставину Європейський Суд з Прав Людини пов`язує з особливостями режиму, але - не з сутністю становища ув`язненого. /див., окрім іншого, рішення у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 111 - 114); "Корбан проти України (пункти 138 - 139)/

IV…...Стосовно висунутої ОСОБА_4 підозри суд відзначає таке.

1. Оскільки по справі лише здійснюється підготовче провадження, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, що йому інкримінується на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Метою ж тримання обвинуваченого під вартою наразі є забезпечення можливості подальшого розслідування кримінальної справи, яке /подальше розслідування/ повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

2. До того ж, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що висуваючи ОСОБА_4 спочатку підозру, а згодом обвинувачення органи досудового розслідування діяли упереджено, або ж без належної ретельності чи дбайливості матеріали кримінального провадження не містять; на теперішній час про наявність упередженості в діях органів досудового розслідування сторони не посилаються.

3. До того ж, сам ОСОБА_4 обґрунтованість висунутої йому підозри не заперечує.

Отже, висунута ОСОБА_4 "підозра" для мети вирішення питання про обрання запобіжного заходу є "обґрунтованою".

V…...Неможливість закінчення розгляду справи на теперішній час є очевидною.

VI…...Говорячи про наявність передбачених законом ризиків, суд відзначає таке.

1. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

Наявність цього ризику наразі випливає з того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а строк його перебування під вартою наразі не є домірним покаранню, що загрожує йому у разі визнання його винним за вироком суду.

Отже, актуальність цього ризику на цій стадії кримінального провадження суд вважає доведеною.

2. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може вчинити новий злочин.

Наявність цього ризику наразі підтверджується тим, що обвинувачений, обґрунтовано підозрюється у вчиненні значної кількості злочинів проти власності протягом порівняно нетривалого проміжку часу.

Отже, актуальність цього ризику є вкрай високою.

VIІ…...Говорячи про запобіжний захід, який слід застосувати з огляду на характер висунутої обвинуваченому підозру та встановлених судом ризиків, суд відзначає таке.

1. Вирішуючи питання про можливість запобігти встановленим судом ризикам шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, суд виходе з сутності таких ризиків.

З огляду на таке суд відзначає, що встановленому судом ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів об`єктивно неможливо запобігти інакше, ніж тримання його під вартою.

Таке підтверджується й тим, що обвинувачений протягом тривалого часу перебував у місцях позбавлення волі, проте належних висновків для себе не робив та, ледь звільнившись, знов вчиняв крадіжки.

2. Суд також відзначає, що в умовах військового стану саме тримання обвинуваченого під вартою відповідає вимогам публічного інтересу.

Так, під час військового стану особи є особливо вразливими, та втрата ними майна через протиправні дії інших осіб цілком здатна завдати їм відчутної та непоправної шкоди.

За такого перебування на волі особи, яка свідомо обрала способом свого життя постійне вчинення крадіжок, наразі цілком здатне спричинити відчутних втрат публічному порядку.

За такого підстави для зміни обраного відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наразі є відсутніми.

Отже, клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту про зміну такого запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст. 194-196, 314 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Кримінальні провадження про обвинувачення ОСОБА_4 :

-у вчиненні:

-04 грудня 2020 року злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-07 березня 2021 року злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-06 квітня 2021 року злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-02 травня 2021 року злочину, передбаченого частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України

-09, 10 та 14 липня 2021 року злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-у вчиненні 09 вересня 2021 року злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-у вчиненні протягом періоду з 04 січня 2021 року до 03 лютого 2022 року 27 епізодів злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-у вчиненні:

-протягом жовтня - грудня 2021 року - злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-21 травня 2022 року - злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України

-у вчиненні:

-05 листопада 2022 року злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-01 грудня 2022 року злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-23 грудня 2022 року злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-у вчиненні 19 січня 2023 року, 25 січня 2023 року, 27 січня 2023 року, 28 січня 2023 року, 29 січня 2023 року та 31 січня 2023 року злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України

об`єднати в одному провадженні та присвоїти йому єдиний номер 490/2694/21 (номер провадження слідчих органів - 0000967.

2.Об`єднане кримінальне провадження № 490/2694/21 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 185, частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України - прийняти до провадження Центрального районного суду міста Миколаєва.

3.Призначити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 185, частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на "23" травня 2023 року на 12-30 годину.

В судове засідання викликати сторони кримінального провадження та потерпілих

4.Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 26 червня 2023 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ = ОСОБА_9 =