Справа № 215/1764/22
УХВАЛА

15 червня 2023 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:

головуючого- судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000350 від 29.03.2022 про обвинувачення ОСОБА_6 , 2000 р.н., в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 .

Прокурором подано письмове клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання до 5 років позбавлення волі, проходить військову службу з постійною зміною дислокації військового підрозділу, в т.ч. поза межами Дніпропетровської області, будучи належним чином повідомленим про судові засідання неодноразово не зявлявся до суду, що свідчить про існування ризиків незаконного впливу на свідків, з якими спільно проходить військову службу, і ухилення від суду з метою уникнення від суворого покарання, а також знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які є у володінні військової частини та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Застосування менш суворого запобіжного заходу не може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігти вищевказаним ризикам.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання.

Потерпіла просила обрати більш мякий запобіжний захід.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні з клопотанням не погодилися, просила обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши доводи учасників провадження, вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Згідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує, хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, згідно з положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язані оцінити, в тому числі, вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання

Крім того, слід зазначити, що ст.184 КПК України вимагає від сторони обвинувачення в клопотанні про застосування запобіжного заходу зазначити не лише наявні ризики, а також вказати обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про їх наявність з посиланням на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Як вказує сторона обвинувачення існують ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які є у володінні військової частини.

Однак, як випливає з матеріалів справи, належних допустимих і достовірних доказів про те, що обвинувачений переховувався від суду, перешкоджав якимось чином кримінальному провадженню, має доступ до документів чи речей з можливістю знищення - суду надано не було. Щодо неявок обвинуваченого до суду то слід відмітити, що , як випливає з наданих до суду копій наказів і довідок, ОСОБА_6 перебуває на військовій службі та виконував завдання в зоні бойових дій у квітні-травні 2023 р. у звязку зі збройною агресією РФ.

Також в матеріалах провадження відсутня будь-яка інформація на підтвердження того, що ОСОБА_6 здійснював вплив на свідків, потерпілу у кримінальному провадженні, а абстрактна можливість такого впливу, на думку суду, не може вважатися такою, що підтверджує даний ризик.

Таким чином, суд не бере до уваги доводи сторони обвинувачення щодо обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки на доведення даної позиції клопотання містить єдине зазначення, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, що безумовно не може свідчити про доведеність даного факту.

При цьому, прокурором не наведено жодних доводів, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, ОСОБА_6 буде ухилятись від слідства та суду.

Водночас, з матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_6 раніше не судимий, одружений, має міцні соціальні звязки, є військовослужбовцем, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачується у вчиненні злочину злочину, вчиненого у стані наркотичного сп`яніння, за яке передбачено покарання до 5 років позбавлення волі.

Особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор (ст. 179 КПК України).

Отже, з урахуванням вищевикладеного і з метою запобігання будь-яких ризиків, пов`язаних з прибуттям обвинуваченого на вимогу суду, та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 135, 138, 176-178, 179, 193, 194, 369-372, 375, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1)прибувати до суду за першою вимогою;

2)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

3)утриматись від спілкування зі свідками у провадженні.

Вказані обов`язки покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто з 15.06.2023 по 14.08.2023 року включно.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_6 , що в разі невиконання обов`язків, покладених на нього судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_6 після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 19.06.2023р.

Суддя: