Справа№ 938/206/23
Судове провадження № 1-кп/938/63/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.03.2023 за №0000019, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кривопілля Верховинського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, утриманців немає, депутатом не обирався, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовозобов`язаним ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб.

Законом України про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 №2119-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України № 2212-IX від 21.04.2022 затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», згідно якого, строк дії воєнного стану в Україні продовжений з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України № 2263-IX від 22.05.2022 затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 №341/2022, згідно якого, строк дії воєнного стану в Україні продовжений з 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України №2500-IX від 15.08.2022 затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 №573/2022, згідно якого, строк дії воєнного стану в Україні продовжений з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України №2738-IX від 16.11.2022 затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.11.2022 №757/2022, згідно якого, строк дії воєнного стану в Україні продовжений з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Законом України №8419 від 07.02.2023 затверджено Указ Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», згідно якого строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Окрім того, згідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1,17,20 частини першої статті 106 Конституції України було оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

ОСОБА_3 після проходження 06.02.2023 військово-лікарської комісії при КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня» Верховинської селищної ради, за результатами якої його було визнано обмежено придатним до військової служби (протипоказано служба у ВДВ, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах), про що відповідно до наказу МОУ «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» № 104 від 14.08.2008 (в редакції від 16.04.2021), видано відповідну довідку №26/120, що зареєстрована 06.02.2023, будучи військовозобов`язаним, 14.02.2023 перебуваючи в приміщенні пункту постійного збору військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до вимог мобілізаційного розпорядження та військово-облікових даних був відібраний кандидатом для призначення в склад команди військової частини НОМЕР_1 для призову на військову службу під час мобілізації, та цього ж дня 14.02.2023 йому під розписку була вручена повістка про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09:00 год. 01.03.2023.

Проте, після отримання повістки, ОСОБА_3 будучи військовозобов`язаним, визнаним обмежено придатним до військової служби та підлягаючи призову на військову службу за мобілізацією згідно бойової повістки, за відсутності поважних на те причин, не маючи підстав для відстрочки чи звільнення від призову, 01.03.2023 на 09:00 год. та протягом дня не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_1 для призову на військову службу за мобілізацією, порушуючи порядок комплектування Збройних Сил України, чим ухилився від виконання свого конституційного обов`язку та призову на військову службу за мобілізацією, тим самим порушивши вимоги ст.65 Конституції України, положення Законів України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вимоги Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовозобов`язаним ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст.336 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно з вимогами ст. 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст.336 КК України визнав повністю та пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. Суду показав, що його було викликано у ІНФОРМАЦІЯ_3 , та 06.02.2023 він пройшов військово-лікарську комісію, якою його визнано обмежено придатним до військової служби. 14.02.2023 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 йому було вручено повістку про його явку до РТЦК 01.03.2023 року, про отримання якої він розписався. При цьому йому було роз`яснено та попереджено про кримінальну відповідальність у випадку неявки за даною повісткою. Однак, у призначений день він не з`явився до РТЦК, хоча жодних перешкод для явки він не мав, та прийняв таке рішення особисто. Про причини своєї неявки працівників РТЦК не повідомляв. До нього телефонували із центру комплектування, однак він на дзвінки не відповідав. Також обвинувачений вказав, що проживає із батьком похилого віку та на даний час саме він здійснює опіку за ним, так як онуки батька, які раніше доглядали за ним, на даний час перебувають на війні.

Вважає, що вчинив не правильно, у вчиненому розкаюється та більше такого не повториться. Готовий понести відповідальність за свій вчинок. Просить суворо не карати,

Прокурор просив визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованого діяння, передбаченого ст.336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та застосувавши положення ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання, встановивши йому іспитовий термін 2 роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, повністю доведена дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Зокрема, свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що він працює начальником мобілізаційного відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 є військовозобов`язаним та після прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 , 06.02.2023 він пройшов медичний огляд, яким визнаний обмежено придатним до військової служби. 14.02.2023 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 вручено повістку про необхідність його явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 01.03.2023 року для подальшої відправки його до Військової частини для несення служби. Про отримання відповідної повістки ОСОБА_3 розписався особисто, однак у призначений час до територіального центру не з`явився, в зв`язку з чим ним було складено рапорт на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо вчинення кримінального правопорушення. Також свідок повідомив, що ОСОБА_3 не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_4 із документами, які б давали йому право на відстрочку від військової служби.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив, що на даний час він проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_5 та займає посаду начальника групи зв`язку. ОСОБА_3 після проходження медичного огляду, був визнаний обмежено придатним до військової служби, та відповідно йому було вручено бойову повістку згідно якої він повинен був з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 01.03.2023 для подальшої відправки у Військову частину. В той день він спілкувався із ОСОБА_3 безпосередньо, та роз`яснював йому що отримана ним повістка є бойовою і в нього є обов`язок з`явитись у визначений день до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також про те, що у випадку неявки без поважних причин настає кримінальна відповідальність.

Оскільки ОСОБА_3 у визначений в повістці день не з`явився, то він телефонував до нього щоб нагадати про необхідність явки, проте ОСОБА_3 на дзвінки не відповідав.

Вина ОСОБА_3 також доведена такими безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами:

-повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.03.2023 року №3/1/455 про кримінальне правопорушення, передбачене ст.366 КК України, вчинене ОСОБА_3 , 1973 року народження, проживаючого в АДРЕСА_1 ;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 30.03.2023 року та описом речей і документів, які були вилучені, з яких вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Верховинського районного суду про тимчасовий доступ до речей і документів від 29.03.2023 року з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 вилучено оригінали: довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 №26/120 від 06.02.2023; картки обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного від 06.02.2023 на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; облікової картки військовозобов`язаного на ОСОБА_3 ; розписки на повістку про явку для відправлення до військової частини отриманої ОСОБА_3 14.02.2023;

-речовими доказами які оглянуті в судовому засіданні:

?оригіналами довідки №26/120 військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо старшого солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та картки обстеження та медичного огляду вищезазначеного військовозобов`язаного, з яких вбачається, що ОСОБА_3 06.02.2023 за результатами медичного огляду був визнаний обмежено придатним до військової служби. Зокрема ОСОБА_3 визнаний придатним до військової служби у підрозділах забезпечення, ТЦК та СП, установах, організаціях, навчальних закладах;

? оригіналом облікової картки щодо військовозобов`язаного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в якій зафіксовано, що ОСОБА_3 , 06.02.2023 визнаний комісією при ІНФОРМАЦІЯ_5 обмежено придатним до військової служби;

? оригіналом розписки ОСОБА_3 про отримання ним 14.02.2023 року повістки про явку для відправлення до військової частини о 09.00 годин 01.03.2023 року, на якій наявний його підпис;

Дослідивши в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому злочині доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі, та його дії правильно кваліфіковані за ст.336 КК України, оскільки він будучи військовозобов`язаним ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст.65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Згідно статті 50 КК України встановлено, що "покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами", а згідно статті 65 КК України встановлено, що "особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень".

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України діє принцип верховенства права. Статтею 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляд справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_3 за ст. 336 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, неодружений, дітей не має, непрацевлаштований, за зареєстрованим місцем проживання характеризується добре, фактично проживає у задовільних побутових умовах у будинку батьків та здійснює догляд за батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та призначений згідно рішення Верховинської селищної ради від 20.03.2023 його помічником.

Згідно досудової доповіді від 08.05.2023, зробленої Верховинським районним сектором філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства є середній. На думку органу пробації виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк, є можливим та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характер та тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, який за місцем проживання характеризується добре, проживає у задовільних побутових умовах та здійснює догляд за батьком ОСОБА_7 , який є особою похилого віку та за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, раніше не судимий, визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та сприяв розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію прокурора, який просив визнати обвинуваченого винним та призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції від суспільства, а тому обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання за ст.336 КК України виді позбавлення волі, в межах санкції статті, звільнивши останнього від відбування покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

На думку суду, саме таке покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_3 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Суд констатує, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви №№43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, оскільки справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, яке в санкції ст. 336 КК України закріплене, як безальтернативне, без звільнення від його відбування, сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 368 - 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України.

Призначити покарання ОСОБА_3 за ст.336 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки, протягом іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_3 рахувати з часу проголошення вироку.

Після вступу вироку в законну силу речові докази по справі:

-оригінали довідки №26/120 військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , картки обстеження та медичного огляду з долученим , облікової картки щодо військовозобов`язаного ОСОБА_3 повернути до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-оригінал розписки ОСОБА_3 , отриманої ним 14.02.2023 року, - зберігати в матеріалах судової справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Верховинський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_8