Віньковецький районний суд Хмельницької області
Єдиний унікальний номер № 680/394/19
Провадження № 1-кп/670/2/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000063 від 21.04.2019 року, про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Струга, Новоушицького району, Хмельницької області, громадянина України, із середньою освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі з ОСОБА_12 , не працюючого, інваліда ІІ групи, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 21.04.2019 року, близько 07.30 год., неподалік криниці, яка знаходиться на вул. Зарічна, с. Слобідка Новоушицького району Хмельницької області, під час суперечки, яка відбувалась між його матір`ю ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , на ґрунті тривалих неприязних відносин, не маючи наміру заподіяти середньої тяжкості тілесне ушкодження, умисно правою рукою штовхнув ОСОБА_10 в ліве плече, в результаті чого остання впала на землю правою частиною тіла та отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого вивиху правого плеча; одного синця по периферії правого плеча в середній та нижній третині, яке відноситься до категорії середніх тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, своїми діями, які виразились в необережному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ст. 128 Кримінального кодексу України.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому та цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування майнової та моральної шкоди не визнав. Показав, що із потерпілою у нього та його матері давно склались неприязні стосунки через різні конфлікти, ініціатором яких була потерпіла. Того дня зранку, коли він на вулиці чекав молоковоза, щоб здати молоко, остання вийшла із свого господарства та стала кричати, чого він стоїть біля її подвір`я, краде у неї, після чого з відром пішла до криниці. В цей час надійшла його мати ОСОБА_13 , і залишивши йому відро з молоком, рушила до ОСОБА_10 із запитанням, доки це буде тривати і скільки ще вона буде чіплятись. Між ними розпочалась обоюдна сварка, у ході якої ОСОБА_10 вилила на його матір з відра воду, хотіла її вдарити, але втратила рівновагу, посковзнулась, впала, а потім піднялась, взяла відро і пішла додому. ОСОБА_6 в цей момент знаходився приблизно за 15 метрів від потерпілої, та оскільки здавав молоко, то до неї близько не підходив й ударів їй не завдавав. Також ОСОБА_14 стверджував, що на досудовому розслідуванні під час проведення слідчого експерименту він показував усе так, як йому говорив працівник поліції, а захисник ОСОБА_9 при цьому був відсутній. Крім того, на досудовому слідстві він не визнавав свою вину, однак жодних зауважень при підписанні протоколу проведення слідчого експерименту, після ознайомлення із матеріалами справи та після отримання копії обвинувального акта, де зазначено, що він щиро кається та активно сприяв розкриттю злочину, не висловлював. На закриття кримінального провадження внаслідок спливу строків давності ОСОБА_6 не погоджується, бо він не винен, і підлягає виправдуванню.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його винність у вчиненні кримінального правопорушення доводиться сукупністю досліджених судом доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні показала, що з обвинуваченим та його матір`ю ОСОБА_13 проживає по сусідству, та протягом останніх років перебуває з ними у поганих стосунках, бо гній від худоби з домогосподарства ОСОБА_13 тече на її подвір`я. А на ОСОБА_6 вона ще й зла через те, що він з компанією не раз вживав спиртне неподалік її будинку, де залишав пусті пляшки і сміття. Вранці 21.04.2019 року ОСОБА_10 вийшла з двору з відром, щоб набрати у криниці води, і на вулиці перед своїми ворітьми побачила обвинуваченого. Вона запитала, чому він тут стоїть кожен день, слідкує за нею, сказала, щоб біля її паркану він більше не стояв, на що він агресивно відповів, що де хоче, там стоїть. Потерпіла пішла в долину до криниці, опустила відро, почала крутити корбу, і в цей час до неї підійшла ОСОБА_13 та почала її всіляко обзивати та звинувачувати, що вона зачіпає ОСОБА_6 . Між ними виникла словесна перепалка, у ході якої вони обзивали одна одну. ОСОБА_13 протягнула її рукою по обличчю, а далі потерпіла побачила, що з дороги до них прибіг обвинувачений, і без слів штовхнув її один раз праве плече. Від поштовху ОСОБА_10 впала на землю на правий бік, відчула різкий біль, права рука і нога у неї затерпла, вона не могла встати, а коли підняла голову, то біля неї вже не було нікого. ОСОБА_10 долізла додому, зателефонувала до сина ОСОБА_15 , який завіз її в Нову Ушицю в лікарню, де їй вправили праву руку, призначили таблетки, уколи та поставили капельницю. Після цього вона два місяці не могла нічого робити правою рукою та стати на праву ногу, потребувала сторонньої допомоги, у зв`язку з чим за нею постійно доглядали син та дочка. Із обвинуваченим потерпіла не примирилась, і бажає притягнути його до відповідальності.

Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4828,51 грн та моральної у розмірі 40000 грн ОСОБА_10 у суді підтримала повністю і просила вказану суму стягнути на її користь із обвинуваченого.

Показання потерпілої узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи № 60 від 28.05.2019 року, згідно з якою у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого вивиху правого плеча, та одного синця по периферії правого плеча в середній та нижній третині, які могли утворитися від падіння та удару правим плечем в тверде дорожнє покриття, як на це вказує потерпіла, в день звернення за медичною допомогою в Новоушицьку ЦРЛ 21.04.2019 року, і по степені тяжкості відносяться до категорії середніх тілесних ушкоджень, що призвели до тривалого розладу здоров`я (більше 21 день).

Із показів свідка ОСОБА_13 , рідної матері обвинуваченого, вбачається, що з потерпілою вона перебуває у неприязних стосунках близько 30 років, оскільки та постійно конфліктує та скаржиться у сільську раду: за гній, через кобилу, за сина, що під її хатою стоїть. Зранку того дня ОСОБА_13 збиралась на роботу, а ОСОБА_6 чекав на вулиці молоковоза, щоб здати молоко. Почувши крик і впізнавши голос сина, вона вийшла на вулицю, де від ОСОБА_16 дізналась, що ОСОБА_10 знову до нього вчепилась, нецензурно обзиває та звинувачує у крадіжці курей. Побачивши потерпілу, яка несла від криниці відро з водою, ОСОБА_13 рушила до неї, і запитала, доки вона буде знущатися із її сина. У відповідь ОСОБА_10 повела себе войовничо, замахнулась на неї палкою, проте ОСОБА_13 видерла палку із її рук і викинула. Після цього потерпіла вилила на неї з відра воду, та кинула на неї відро. ОСОБА_13 відступилась, почала обтрушуватись від води, а озирнувшись, побачила, що ОСОБА_10 лежить на землі на правому боці, а син стоїть біля неї у ногах. На цьому конфлікт припинився. ОСОБА_6 повернувся до відер з молоком, ОСОБА_13 пішла збиратись на роботу, а потерпіла, забравши відро, теж пішла до свого дому. Чи штовхав обвинувачений потерпілу, ОСОБА_17 не бачила, але вважає, що якби ОСОБА_10 не вилила на неї воду, то він би до них не підійшов.

Свідок ОСОБА_18 у суді показала, що проживає навпроти будинку ОСОБА_10 та перебуває з нею у неприязних стосунках. З ОСОБА_6 стосунки у неї нормальні. Вранці 21.04.2019 року після 7 год. вона почула крик, і вийшовши до воріт, побачила нижче на вулиці обвинуваченого, який стояв, щоб здати молоко, та потерпілу. ОСОБА_10 називала ОСОБА_6 різними образливими словами, виражалась до нього нецензурно, посилала його, а потім, спираючись на палку, пішла з відром до криниці. Набравши води, вона стала вертатись назад, та в цей час до неї в долину спустилась ОСОБА_13 . Зустрівшись між криницею та місточком, вони почали між собою сваритись. Потерпіла замахнулась на ОСОБА_13 палкою, кинула на неї відро та в цей час ОСОБА_6 пішов в їхню сторону. Що надалі між ними відбувалось, ОСОБА_18 не знає, бо відійшла надвір закрити квочку, а коли повернулась назад до воріт, то побачила, що ОСОБА_6 стоїть біля відер з молоком, ОСОБА_10 сидить на землі на тому ж місці, де була сварка, а потім піднялась, взяла відро, і пішла додому.

За показами допитаного як свідка сина потерпілої - ОСОБА_15 , 21.04.2019 року близько 9 год. ОСОБА_13 по телефону повідомила йому, що стався скандал, і її син ОСОБА_19 біля криниці вдарив його матір ОСОБА_10 . Потім подзвонила мати, та попросила приїхати, бо її вдарив сусід, тобто ОСОБА_6 , і вона не може рухатись. ОСОБА_15 одразу ж поїхав у с. Слобідку, та застав матір на підлозі, оскільки вона не могла самостійно встати, та скаржилась, що не відчуває руки і ноги. Також мати розповіла, що між нею та ОСОБА_13 виникла словесна перепалка, під час якої ОСОБА_14 її штовхнув, вона впала, але їй не допомогли, залишили, і вона повзла додому. ОСОБА_15 доставив матір у Новоушицьку ЦРЛ, де їй зробили рентген, а після огляду лікар повідомив, що у неї вивих правого плеча, та призначив лікування. Пізніше у лікарню приїхали працівники поліції, опитали їх, після чого ОСОБА_15 відвіз матір назад додому. Однак через деякий час у неї сталось загострення, мати не могла стати на ногу, самостійно перевернутись, правою рукою не могла нічого робити, тому протягом місяця він з сестрою почергово відвідували її, допомагали, возили у лікарню на процедури, у Хмельницький на МРТ, та забезпечували ліками.

ОСОБА_20 , медсестра Новоушицької ЦРЛ, допитана в режимі відеконференцзв`язку із Новоушицького районного суду, показала, що 21.04.2019 року вона перебувала на роботі, і пам`ятає, як за медичною допомогою звернулась ОСОБА_10 . Зі слів останньої біля криниці її штовхнув сусід, та від удару вона впала на землю. ОСОБА_20 викликала чергового лікаря ОСОБА_21 , який після огляду потерпілої встановив їй діагноз «вивих правого плеча».

Об`єктивно винуватість ОСОБА_6 підтверджується:

-- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 21.04.2019 року, за змістом якого о 12.00 год. працівником поліції Новоушицького ВнП прийнято усно заяву від ОСОБА_10 про те, що 21.04.2019 року біля 7.30 год. в АДРЕСА_2 спричинив їй тілесні ушкодження, та вона звернулась по медичну допомогу в Новоушицьку ЦРЛ;

-- довідкою Новоушицької ЦРЛ від 21.04.2019 року, згідно з якою ОСОБА_10 звернулась в ЦРЛ 21.04.2019 року о 10.40 год. із скаргами на біль в правому плечовому суглобі, відсутність активних рухів кінцівкою, хвора обстежена, рентгенограма: вивих плеча, хворій встановлено діагноз: вивих правого плеча, та на травпункті під наркозом вправлено вивих і накладено фіксуючу пов`язку;

-- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.05.2019 року із фототаблицями за участю свідка ОСОБА_13 та із залученням статиста, який виконував роль потерпілої ОСОБА_10 , у ході проведення якого ОСОБА_13 показала на місце біля колодязя, де вона сперечалась із потерпілою, та як саме вони стояли по відношенню одна до одної; вказала місце, де знаходився її син ОСОБА_6 під час суперечки та як саме і куди він штовхнув ОСОБА_10 , в результаті чого вона впала, і куди саме;

-- протоколом проведення слідчого експерименту від 29.05.2019 року із фототаблицями за участю підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_9 та із залученням статиста, який виконував роль потерпілої ОСОБА_10 , у ході проведення якого ОСОБА_6 показав, як стояла ОСОБА_10 , коли він її штовхнув, як саме та куди він штовхнув потерпілу, та як саме вона впала на землю.

Таким чином показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та дослідженими письмовими документами спростовуються заперечення обвинуваченого щодо його причетності до вчиненого злочину, та твердження, що він до потерпілої близько не підходив,її не штовхав, а тілесні ушкодження вона отримала, коли виливши на його матір з відра воду не втрималась на ногах і впала.

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду докази відповідно до положень ст. 94 КПК України, згідно з якою суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає доведеним подію кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, а саме заподіянні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

При цьому суд відхиляє доводи захисника щодо недопустимості висновку експерта про спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, скільки він складений на підставі медичної документації, яка отримана органом досудового розслідування з порушенням вимог КПК.

Відповідно до положень частин 1-3 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до статей 3, 56 КПК потерпілий є стороною кримінального провадження і має право подавати докази не тільки суду, але й і слідчому. Отже, виходячи із законодавчих норм, потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди його здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження.

За інших обставин, тобто якщо потерпілий не згоден надати наявні в його розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них, слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК.

Тобто медична документація може бути отримана в інший спосіб, також передбачений КПК, а саме - добровільно надана безпосередньо потерпілою особою або медичною установою на запит слідчого, і лише у випадку неможливості отримати документи у такий спосіб слідчий звертається до слідчого судді з метою отримати дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів.

Як вбачається з матеріалів провадження, висновок експерта № 60 від 28.05.2019 року був складений на підставі ухвали слідчого судді Дунаєвецького районного суду від 08.05.2019 року, винесеної відповідно до клопотання слідчого СВ Новоушицького ВнП Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_22 про призначення судово-медичної експертизи, і для проведення цього висновку начальником СВ Новоушицького ВнП Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_23 було надано амбулаторну карту № 426 Новоушицької ЦРЛ на ім`я ОСОБА_10 , рентгенограму правого плеча від 21.04.2019 року, рентгенограму правого кульшового суглобу від 23.05.2019 року, протокол магнітно-резонансної томографії на ім`я ОСОБА_10 .

Крім того як показав допитаний у суді лікар - судово-медичний експерт ОСОБА_24 , при проведенні експертизи він обстежив потерпілу ОСОБА_10 , а медичну документацію для проведення дослідження на його усний запит надав начальник СВ Новоушицького ВнП Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_23 .

Водночас потерпіла ОСОБА_10 у суді підтвердила, що медична картка знаходилась у неї вдома, а через кілька днів після події до неї приїхав працівник поліції, прізвища якого вона не знає, і на його прохання вона передала йому медичну картку та рентгензнімки.

Отже враховуючи, що будь-яких заперечень з приводу надання медичної документації для проведення експертизи потерпіла не висловлювала, твердження сторони захисту, що медична документація, покладена в основу висновку експерта, отримана з порушенням вимог КПК, не ґрунтуються на вимогах закону.

Також не заслуговують на увагу доводи захисника ОСОБА_7 про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 під час проведення 29.05.2019 року слідчого експерименту з його участю у статусі підозрюваного, який стверджував, що при проведені вказаної слідчої дії був відсутній захисник ОСОБА_9 , хоча в протоколі він значиться, а вказаний протокол, на думку ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_9 міг підписати пізніше.

Однак суд зауважує, що заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.

Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням установленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.

При проведенні слідчого експерименту безпосередньо або після його закінчення з урахуванням вимог статей 104-107 КПК України складається протокол, який підписується всіма особами, що брали в ньому участь, а також понятими і слідчим та/або прокурором. Перед підписанням протоколу учасникам процесуальної дії надається можливість ознайомитися із його текстом. Зауваження і доповнення зазначаються у протоколі перед підписами.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчий експеримент з підозрюваним ОСОБА_6 проведений з участю захисника ОСОБА_9 , який був призначений 29.05.2019 року за дорученням Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області для здійснення захисту, у присутності понятих ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , та відповідає вимогам ст. 240 КПК. ОСОБА_6 було роз`яснено положення ч.ч. 3, 4, 5, 6, 7 ст. 42 КПК України, що підтверджується його підписом. Під час вказаної слідчої дії ОСОБА_6 відтворив обставини події та свої дії щодо вчинення кримінального правопорушення. Протокол за результатами проведення цієї слідчої дії ОСОБА_6 підписав без жодних зауважень, заяви та клопотання від нього не надходили.

Крім того допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_25 повністю підтвердив дані, викладені у протоколі проведення слідчого експерименту, та вказав, що слідчим ОСОБА_27 слідчий експеримент із обвинуваченим проводився у приміщенні Новоушицького відділення поліції. При цьому також був присутній інший понятий, статист та захисник ОСОБА_9 . ОСОБА_6 добровільно, без жодного тиску розповідав про обставини вчинення кримінального правопорушення, та показував, як він вдарив, та як від цього особа впала і лежала.

Таким чином, враховуючи процесуальне призначення і мету проведення слідчого експерименту, заперечення засудженим у суді певних відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час такої слідчої дії, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу результатів слідчого експерименту.

Тому суд вважає, що доводи обвинуваченого про порушення його прав на захист під час досудового слідства є безпідставними та фактично викликані суто бажанням заперечити відомості, встановлені на ранніх етапах кримінального провадження, ще до узгодження лінії захисту із захисником, який наразі здійснює його захист у судовому провадженні.

При цьому жодні докази застосування тиску чи дачі вказівок з боку слідчого відсутні, а тому така позиція обвинуваченого та його захисника, як зазначено вище, викликана виключно бажанням уникнути кримінальної відповідальності та в жодному випадку не свідчить про невідповідність даних, зафіксованих у ході слідчого експерименту.

Призначаючи покарання, відповідно зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості злочину, суд повинен виходити із всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Обставин, які пом`якшують, покарання, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Згідно з довідками-характеристиками Новоушицької селищної ради від 27.05.2019 року та 09.08.2019 року, компрометуючі дані на ОСОБА_6 за місцем проживання на території с. Слобідка відсутні, спиртними напоями він не зловживає.

Відповідно до довідки Новоушицької ЦРЛ від 27.05.2019 року, на обліку у лікаря-нарколога ОСОБА_6 не перебуває.

Згідно заключення № 87 від 12.08.2019 року ЛКК при Новоушицькій центральній районній лікарні, у ОСОБА_6 спостерігається легка розумова відсталість, олігофренія в стадії помірно вираженої дебільності, у зв`язку з чим він перебуває на обліку у психіатричному кабінеті Новоушицької ЦРЛ, а відповідно до довідки МСЕК від 25.09.1998 року ОСОБА_6 встановлено другу групу інвалідності з дитинства безстроково.

За даними висновку судово-психіатричної експертизи № 538 від 15.10.2020 року, ОСОБА_6 на теперішній час виявляє легку розумову відсталість, виявляв таку й на момент вчинення інкримінованого йому злочину. ОСОБА_6 на момент вчинення інкримінованого йому злочину міг усвідомлювати значення своїх дій та міг керувати ними, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і на теперішній час. Легка розумова відсталість належить до недоумства. ОСОБА_6 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Ураховуючи такі дані та обставини в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 128 КК України, оскільки він є інвалідом другої групи, не працюючий, що унеможливлює призначення йому покарання у виді громадських робіт, виправних робіт чи обмеження волі.

Разом з цим згідно з ч. 5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

За положеннями ст. 12 КК України, вчинене ОСОБА_6 діяння відноситься до нетяжких злочинів, оскільки за нього передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років, або позбавлення волі на той самий строк.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинене 21.04.2019 року, тобто на теперішній час з моменту його вчинення минуло більш ніж чотири роки, а отже строк давності закінчився.

В матеріалах провадження немає жодних об`єктивних відомостей про те, що строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК України, зупинявся чи переривався.

Однак під час судового розгляду обвинувачений не погоджувався на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав та вважав, що він підлягає виправдуванню і просив суд ухвалити щодо нього виправдувальний вирок.

Тому суд вважає, що обвинувачений має бути звільнений від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, відповідно до якої особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином, суд доходить такого.

Частиною 2 ст. 127 КПК України визначено, що шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнову або моральну шкоду, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

Статтями 1166, 1167 ЦК України визначено загальні підстави відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою, яка таку шкоду заподіяла.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На відшкодування матеріальної шкоди потерпіла просила стягнути із обвинуваченого 4828 грн 51 коп., надавши суду відповідні чеки.

Як вбачається із висновку комісійної судово-медичної експертизи № 4 від 08.04.2021року, ОСОБА_10 21.04.2019 року о 10.20 год. звернулась на прийомний покій зі скаргами на сильний біль у правому плечовому суглобі, неможливість активних рухів рукою. Їй було проведено огляд, призначено рентгенографію, на основі яких було вірно встановлено діагноз: закритий вивих правого плеча, та під внутрішньовенним наркозом було вправлено вивих та накладено фіксуючу пов`язку. При болях призначено дексалгін 2.0 та димедрол 1.0 внутрішньом`язево. Отже ОСОБА_10 для лікування та діагностики травми у вигляді «закритого вивиху правої плечової кістки» необхідно було рентген-плівку, витратні матеріали для проведення наркозу, фіксуючу пов`язку та при болях приймати дексалгін та димедрол. Окрім травми правого плеча в амбулаторній картці № 426 ІД 1367932 амбулаторного хворого ОСОБА_10 встановлені хронічні захворювання серця, правого кульшового суглобу, травної системи, препарати для лікування яких вказані в інших чеках та відношення до травми правого плеча не мають.

Згідно даних висновку експерта № 60 судово-медичної експертизи, проведеної експертом Дунаєвецького міжрайвідділення судово-медичної експертизи ОСОБА_24 від 17.05.2019 року - 28.05.2019 року, у ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого вивиху правого плеча, одного синця по периферії правого плеча в середній та нижній третині, які могли утворитися від падіння та удару правим плечем в тверде дорожнє покриття, як на це вказує потерпіла, в день звернення за медичною допомогою в Новоушицьку ЦРЛ і по ступені тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що привели до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби). Виявлений при судово-медичній експертизі деформуючий артроз кульшового суглоба - захворювання опорно-рухового апарату з дегенерацією хряща, яке призводить до його руйнування та зменшення рухливості суглобу, відношення до пригоди 21.04.2019 року немає. Тому проведене обстеження та лікування ОСОБА_10 з приводу закритого вивиху плеча, а саме: проведено огляд, рентгенографію правого плечового суглобу, вправлено вивих правого плеча та накладено фіксуючу пов`язку, призначено при болях дексалгін та димедрол, було вірним. Всі інші численні медикаментозні препарати були призначені ОСОБА_10 по наявності в неї самостійних захворювань.

На підтвердження понесених витрат на лікування потерпіла надала чек № 000087 від 21.04.2019 року на придбання бандажа для руки (пов`язки) вартістю 160,00 грн, чек від 21.04.2019 року на придбання дексалгіну вартістю 102,50 грн, чек від 23.04.2019 року на придбання димедролу вартістю 21 грн, дексалгіну вартістю 206 грн та рентген плівки вартістю 24,50 грн (т. 1 а.с. 48-50).

Отже, враховуючи положення статей 1166, 1177 ЦК України, ст. 82 ЦПК існують правові підстави для стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, лише в сумі 514,00 грн, оскільки інші медикаменти були придбані нею для лікування захворювань, що не пов`язані із отриманою 21.04.2019 року травмою внаслідок винних дій обвинуваченого.

Щодо розміру моральної шкоди, завданої потерпілій кримінальним правопорушенням, слід зазначити наступне.

Положеннями ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Встановлено, що діями обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_10 завдано фізичний біль та страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тому вимога потерпілої про відшкодування моральної шкоди є підставною.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, враховується тривалість моральних страждань і переживань потерпілої, оскільки останній обвинувачений ОСОБА_6 спричинив необережне середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження у вигляді закритого вивиху правого плеча, що призвело до істотних змін у її житті та негативно позначилося на її моральному та психологічному стані.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, враховується, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи.

Беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла ОСОБА_10 , їх тривалість, зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, а саме взаємостосунки потерпілої з винуватим, які передували до злочину та самих дій потерпілої під час вчинення злочину по відношенню до матері обвинуваченого, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають частковому задоволенню в розмірі 20000 грн.

Речові докази, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст. 370, ст. ст. 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 128 КК України, та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за ст. 128 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 на відшкодування майнової шкоди 514,00 (п`ятсот чотирнадцять) гривень, та 20000 (двадцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В решті позову ОСОБА_10 відмовити.

Вирок суду може бути оскаржений до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Віньковецький районний суд.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1