ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/71/23 Справа № 703/413/23 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.02.2023, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перевальськ Луганської області, громадянина України, одруженого, на утриманні дітей не має, бойового медика десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст.296 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 01.04.2023 включно без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.02.2023 клопотання слідчого СВ поліції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 01.04.2023 включно без визначення розмірузастави.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років та наявності обґрунтованих доказів щодо існування усіх ризиків, які зазначені в клопотанні слідчого, зокрема, кримінальні правопорушення, у яких підозрюється ОСОБА_7 зумовлені тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Дані кримінальні правопорушення є тяжкими злочинами, за їх вчинення передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій вважаючи утримання підозрюваного під вартою незаконним, просив скасувати ухвалу слідчого судді та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує, що до клопотання слідчого не додано жодного суттєвого доказу, який би підтверджував необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу виключно у вигляді тримання під вартою.

Вказує на те, що ОСОБА_7 підтримує відносини з своїми родичами та побратимами, тобто має сталі та міцні соціальні зв`язки. При обранні запобіжного заходу судом не взято до уваги можливість відбувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем своєї реєстрації та проживання; судом не враховано, що підозрюваний є інвалідом 3 групи та діючим військовослужбовцем, який має поранення внаслідок безпосередньої участі у бойових діях; ОСОБА_7 немає сенсу переховуватися від органів слідства та він не має такої можливості, оскільки паспорту для виїзду за кордон не має як і заощаджень для нелегального способу життя; в ухвалі слідчого судді не зазначено як саме підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що слідчим відділом поліції №2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області за процесуального керівництва Черкаської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000097 від 01.02.2023 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу під час мобілізації на посаді бойового медика десантно-штурмової роти вказаної військової частини, у військовому званні «солдат», у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, п. п. 2.3.2, 8.1, 8.2, 8.12 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998 Департаментом профілактики правопорушень Міністерства внутрішніх справ України, Розділу I,V,X Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 359 від 29.06.2005 у редакції наказу Міністерства оборони України 20.10.2015 № 569, за невстановлених під час досудового розслідування обставин, придбав бойовий припас гранату Ф-1, із наявними маркувальними позначками на корпусі « НОМЕР_2 » та запалом УЗРГМ-2 із наявними маркувальними позначками « НОМЕР_3 », після чого, діючи умисно, всупереч встановленому законом порядку, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перемістив бойовий припас із місця придбання до м. Сміла Черкаської обл., за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де продовжив його зберігати до 01.02.2023.

У подальшому, ОСОБА_7 , діючи з тих же мотивів та спонукань, умисно, 01.02.2023 близько 12 год. 45 хв. переніс бойовий припас гранату Ф-1, із наявними маркувальними позначками на корпусі « НОМЕР_2 » та запалом УЗРГМ-2 із наявними маркувальними позначками «34-83» до приміщенні відділення № 4 ТОВ «Нова Пошта», що знаходиться за адресою: вул. Мічуріна, буд. 2А, м. Сміла, Черкаський р-н, Черкаська обл., де із застосуванням вказаного бойового припасу вчинив хуліганські дії, після чого добровільно передав зазначений бойовий припас представнику служби охорони ТОВ «Венбест», який прибув на виклик працівника ТОВ «Нова Пошта».

Він же, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу під час мобілізації на посаді бойового медика десантно-штурмової роти вказаної військової частини, у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, що супроводжувалось особливою зухвалістю, близько 12 год. 45 хв., 01.02.2023, будучи озброєним бойовим припасом гранатою Ф-1, із наявними маркувальними позначками на корпусі « НОМЕР_2 » та запалом УЗРГМ-2 із наявними маркувальними позначками « НОМЕР_3 », яку тримав в правій руці перед собою, прибув до відділення №4 ТОВ «Нова Пошта», що знаходиться за адресою: вул. Мічуріна, 2А, м. Сміла, Черкаський р-н, Черкаська обл.

Після прибуття до відділення №4 ТОВ «Нова Пошта», що знаходиться за адресою: вул. Мічуріна, 2А, м. Сміла, Черкаський р-н, Черкаська обл., ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що перебуває в громадському місці, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, нехтуючи загальноприйнятними правилами поведінки, у присутності працівника ТОВ «Нова Пошта» ОСОБА_10 , продовжив словесний конфлікт, який супроводжувався нецензурною лайкою, з ОСОБА_10 , яка в цей час знаходилась на робочому місці та не зважаючи на неодноразові прохання останньої припинити протиправні дії та покинути приміщення відділення пошти, продовжив свої протиправні дії, демонструючи свою уявну перевагу, протиставляючи себе іншим особам, і не звертаючи увагу на зауваження. Після чого, ОСОБА_7 , грубо порушуючи громадський порядок, що виразилось в ігноруванні та зневажливому ставленні до загальноприйнятих норм моралі та існуючих у суспільстві правил і норм поведінки, відкрито демонструючи свою грубу поведінку, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, висловлюючись нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_10 демонструючи бойовий припас гранату Ф-1, із наявними маркувальними позначками на корпусі «107 39-83 Т» та запалом УЗРГМ-2 із наявними маркувальними позначками «34-83», яку тримав в правій руці перед собою, почав імітувати приведення останнього в бойове положення, чим спричинив тимчасове припинення нормальної діяльності відділення №4 ТОВ «Нова Пошта». Після цього, ОСОБА_7 добровільно припинив протиправні дії та покинув приміщення відділення №4 ТОВ «Нова Пошта».

01.02.2023 ОСОБА_7 затриманий в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, фактичний час затримання 13 годин 00 хвилин.

За вказаними фактами 01.02.2023 розпочато кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та 01.02.2023 розпочато кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000098 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

01.02.2023 вказані кримінальні провадження об`єднанні в одне кримінальне провадження та присвоєно єдиний реєстраційний номер №0000097.

02.02.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, а саме у хуліганстві, вчиненому із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно ст. 12 КК України вказані злочини відносяться до категорії тяжких злочинів.

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовує наявністю наступних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо підозрюваний буде залишатись на волі, зокрема:

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 має високий ступінь суспільної небезпеки, так як скоєно військовослужбовцем Збройних Сил України, який зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, а також, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Кримінальні правопорушення, у яких підозрюється ОСОБА_7 зумовлені тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Крім цього, запобіжний захід застосовується для того, щоб підозрюваний (обвинувачений) не перешкоджав компетентному органу в перевірці обставин, які можуть свідчити про вчинення злочину. Отже, на момент повідомлення особі про підозру існує лише припущення щодо її винуватості, для обґрунтування або спростування якого триває процедура збирання доказів.

За таких умов застосування будь-якого запобіжного заходу, а особливо тримання під вартою, потребує особливої уваги з боку слідчого судді (суду) та обов`язкового переосмислення цього запобіжного заходу з боку громадськості.

Оскільки на сьогоднішній день наша країна переживає один з найскладніших періодів в історії, коли питання незалежності та суверенітету перебуває на вустах у кожного свідомого громадянина та патріота, коли військовослужбовці приймають участь в стримані збройної агресії збройних сил Російської Федерації, захищають незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України від збройної агресії ворога, однак дії, які кваліфікуються ОСОБА_7 є аморальними та викликають реальний суспільний резонанс. Такі дії ОСОБА_7 свідчать про відсутність стимулюючих засобів запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами військових частин.

Підозрюваний ОСОБА_7 виконуючи свої службові обов`язки, як військовослужбовець Збройних Сил України, має стійкі професійні та особисті зв`язки з іншими працівниками в органах державної влади, в тому числі військових частин, що свідчить про те що, підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, для уникнення від кримінальної відповідальності, може використати свої повноваження та зв`язки для: знищення, приховання або спотворення документів, які в подальшому будуть використані як докази у зазначеному кримінальному провадженні.

Зокрема, найближчим часом органом досудового розслідування із військової частини, в якій останній проходить військову службу, заплановано витребувати: витяг з наказу про зарахування до списків особового складу та призначення на посаду військовослужбовця ОСОБА_7 ; відомості щодо призову військовослужбовця ОСОБА_7 на військову службу; службову та медичні характеристики на військовослужбовця ОСОБА_7 ; копію книги з обліку особового складу, виключно, що стосується перевірки наявності на військовій службі ОСОБА_7 за час перебування останнім на військовій службі; копію журналу реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці підрозділу, в якому проходить військову службу ОСОБА_7 ; копію книги добору варт підрозділу, в якому проходить військову службу ОСОБА_7 , копію відомості закріплення зброї підрозділу, в якому проходить військову службу ОСОБА_7 , копію книги медичного огляду особового складу, що заступає в наряд (варту) зі стрілецькою зброєю підрозділу, в якому проходить військову службу ОСОБА_7 , копію книги видачі зброї та боєприпасів підрозділу, в якому проходить військову службу ОСОБА_7 , витяги з наказу командира в/ч про допуск особового складу до несення вартової служби підрозділу, в якому проходить військову службу ОСОБА_7 , копію списку закріплення зброї за особовим складом підрозділу, в якому проходить військову службу ОСОБА_7 , а також інші документи, що стосуються порядку обліку та видачі, вилучених в ході обшуку бойових припасів.

У разі, якщо ОСОБА_7 під час проведення досудового розслідування перебуватиме на волі, у випадку звернення до військової частини, у володінні якої повинні знаходитися ці документи та інформація, існуватиме реальна загроза їхньої заміни та/чи знищення, передачі іншим особам, сповіщення осіб, зокрема, колег підозрюваного, які мають відношення до їх, а також вжиття ними заходів щодо їх приховування, у зв`язку з чим, існує нагальна потреба у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Викладені обставини вказують про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Про наявність ризику, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні слідчий вказує на ймовірність впливу на: свідків працівників ТОВ «Нова Пошта», які були очевидцями події, та яким відомі обставини вчинення вказаного злочину, у зв`язку з тим, що на даний час є реальні підстави вважати, що останній перебуваючи на волі може на них незаконно впливати, шляхом підкупу, вмовлянням та/або застосуванням погроз, що перешкоджатиме об`єктивному розслідуванню кримінального провадження, зокрема в частині відмови надання ними показань; свідків понятих, які були присутні під час проведення обшуку та затримання останнього, а також осіб, які були присутніми під час його проведення; свідка працівника ТОВ «Венбест» ОСОБА_11 , який був очевидцем події, та якому відомі обставини вчинення вказаного злочину, у зв`язку з тим, що на даний час є реальні підстави вважати, що останній перебуваючи на волі може на нього незаконно впливати, шляхом підкупу, вмовлянням та/або застосуванням погроз, що перешкоджатиме об`єктивному розслідуванню кримінального провадження, зокрема в частині відмови надання ним показань.

Перебуваючи на волі підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, спотворити інформацію щодо зміни інформації в примірниках документів, якими зафіксований порядок обліку, отримання, видачі та використання бойових припасів, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту полягає в тому, що незважаючи на те, що ОСОБА_7 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , останній перебуваючи за вказаною адресою, фактично матиме можливість спілкуватися зі свідком у цьому кримінальному провадженні дружиною останнього, якій можуть бути відомі обставини зберігання бойових припасів її чоловіком, також останній фактично буде перебувати поза межами виконання обов`язків військової служби, весь свій час буде використовувати на власний розсуд, матиме можливість безконтрольно спілкуватися, в тому числі за допомогою телефонних засобів зв`язку, із свідками - співслужбовцями, що об`єктивно може зашкодити встановлення істини у цій справі та встановити джерело походження вилучених бойових припасів, а також є підстави вважати, що у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту, підозрюваний змінить місце проживання (перебування), що може негативно вплинути на подальше проведення досудового розслідування.

У клопотанні при зверненні до слідчого судді слідчий просив про визначення застави підозрюваному у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 390000 грн., з покладенням обов`язків, передбачений ч. 5 ст. 194 КПК України. Проте, у судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, надавши пояснення, аналогічні його обґрунтуванню та просив не визначати розмір застави при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в зв`язку з тим, що один із злочинів, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 вчинений з погрозою у вчиненні насильницьких дій.

Слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, які є тяжкими злочинами та за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Надаючи оцінку апеляційним доводам захисника підозрюваного, апеляційний суд констатує, що слідчим суддею вірно встановлено, що при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід виходити з обґрунтованості оголошеної йому підозри за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.

Слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрюваний має сталі соціальні зв`язки підтримує відносини зі своїми родичами та побратимами, мають бути відхилені, адже тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, як у даному випадку, оскільки кримінальні правопорушення, у яких підозрюється ОСОБА_7 мають високий ступінь суспільної небезпеки та зумовлений тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні одного з кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України, тобто у вчиненні злочину, пов`язаного із загрозою застосування насильства, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про не застосування до підозрюваного застави, що відповідає вимогам п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, при розгляді питання щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою вищезазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано належним чином. Так, слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, які були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення. Матеріали провадження не містять даних про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду клопотання слідчим суддею й правильності висновків слідчого судді не спростовують.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, оскільки стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують і в сукупності з даними про його особу, суспільну небезпечність злочину, в якому він підозрюється підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останнього під вартою.

Більш того, прокурор повідомив апеляційний суд про те, що наразі слідством з`ясовуються обставини щодо можливого самовільного залишення підозрюваним місяця розташування військової частини, де він проходить службу, що значно підсилює ризики можливого порушення підозрюваним умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п.1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.02.2023 про обрання підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 60 діб до 01.04.2023 включно без визначення розміру застави залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді