Справа № 450/2299/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/882/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року у кримінальному провадженні про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Стебник Львівської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 - ч. 1 ст.185 КК України, визнано невинуватою та виправдано за відсутністю в її діях складу злочину.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з пред`явленим обвинуваченням, 23.03.2015 року, ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», що знаходиться за адресою: вул. Стрийська, 30, с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно намагалася викрасти майно, яке належить ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», а саме: крем для депіляції «Віт» у кількості 1 шт. вартістю 46 грн. 46 коп., одну упаковку зубних щіток «Колгейт» з двома щітками всередині вартістю 55 грн. 89 коп., батарейки «Лужна LR06» в кількості 1 упаковки вартістю 6 грн. 93 коп., засіб для зняття макіяжу в кількості 1 шт. вартістю 40 грн. 71 коп., колагенові диски для очей в кількості 2 шт., вартість 1 шт. - 15 грн. 02 коп., на загальну суму 30 грн. 04 коп., колагенові диски для очей в кількості 4 шт., вартість 1 шт. - 11 грн. 44 коп., на загальну суму 45 грн. 76 коп., колготки жіночі «MOTIVE40 P5» у кількості 1 шт. вартістю 38 грн. 61 коп., панчохи жіночі «LA ROCHEL20» у кількості 1 шт. вартістю 57 грн. 33 коп. на загальну суму 321 грн. 73 коп. Під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, оскільки ОСОБА_7 була зупинена працівником охорони за межами лінії каси ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» з вказаним майном, а тому остання не мала реальної можливості розпорядитися чи користуватися викраденим майном. Тобто, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), а саме вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 - ч.1 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись із даним вироком, прокурор Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1700 гривень. На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, у мотивувальній частині вироку зазначено, що у матеріалах кримінального провадження відсутня заява представника потерпілого про вчинене кримінальне правопорушення від 23 березня 2016 року, а також відсутній витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Втім, суд ні під час судового розгляду, ані у вироку не ставить під сумнів факт внесення цього кримінального провадження до ЄРДР. До висновків про відсутність зазначених документів суд дійшов, не досліджуючи ці факти під час судового розгляду. Окрім цього, кваліфікація кримінального правопорушення, за яке ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення, не належить до кримінальних проваджень приватного обвинувачення, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого.

Як зазначає апелянт, визнання судом першої інстанції протоколу огляду місця події від 23 березня 2015 року недопустимим доказом є необґрунтованим, оскільки у судовому засіданні не було допитано саме тих осіб, які були присутні під час проведення огляду місця події та могли підтвердити чи спростувати факт надання ОСОБА_7 особисто зі своєї сумки викрадених товарів та пояснення останньої про те, що викрадені товари уже знаходились на столі у службовому приміщенні. Безпідставною, на переконання прокурора, є і підстава визнання недопустимим доказом фототаблиці, оскільки фототаблиця є додатком до протоколу огляду місця події від 23 березня 2015 року, про що вказано у самому протоколі. Не ґрунтується на свідченнях ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і визнання недопустимим доказом довідки про вартість викраденого товару. Вказана довідка була надана представником потерпілого ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» ОСОБА_12 , тобто така отримана у передбачений процесуальним законом спосіб.

У судовому засіданні прокурори ОСОБА_8 та ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_9 просили відмовити у задоволенні апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, відповідно до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Докази у кримінальному провадженні мають бути отримані тільки у порядку, передбаченому КПК; отриманий з порушеннями доказ є недопустимим і не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може покликатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У рішенні Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року зазначено, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

При оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», яке повинно випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 , даних вимог законів та Конституції України дотримався у повному обсязі.

Проаналізувавши всі надані сторонами судового провадження докази, суд обґрунтовано дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у висунутому їй обвинуваченні.

Апеляційна скарга прокурора обґрунтована тим, що викладені в оскарженому вироку висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, а судом допущена неповнота судового розгляду, оскільки ним відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про допит свідків у судовому засіданні та безпідставно визнано недопустимими докази, якими доводиться вина обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України.

Втім, зазначені доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки докази сторони обвинувачення, на які прокурор покликається у своїй скарзі, не доводять наявність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Зокрема, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України, сторона обвинувачення покликається на протокол огляду місця події від 23 березня 2015 року з фототаблицею до нього, згідно з якими слідчий СВ Пустомитівського ГУ МВС України у Львівській області лейтенант міліції ОСОБА_13 у період 21 год. 20 хв. по 22 год. 30 хв., за участі понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , провів огляд приміщення охорони ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», розташованого за адресою: вул. Стрийська, 30, с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області. В даному приміщенні, з правої сторони наявний стіл, на якому знаходилися наступні предмети: пластиковий тюбик із надписом «Віт» - крем для депіляції, упаковка зубних щіток «Колгейт» з двома щітками, батарейки «Лужна LR6» в кількості дві батарейки в одній упаковці, пластикова ємкість із надписом «Maybelline» - засіб для зняття макіяжу, колагенові кристалічні маски для очей - чотири маски золотистого кольору, а дві маски білого кольору, упаковка колгот із надписом «MOTIVE 40 Den» та ще одна упаковка колгот із надписом «LA ROCHELLE 20 Den» у кількості 1 шт. (а.с. 49-54).

Однак, цей протокол, разом із долученою до нього фототаблицею, судом першої інстанції визнано недопустимим доказом. З вказаним висновком погоджується і апеляційний суд.

Так, відповідно до статей 86, 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо його отримано в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Допитана в суді обвинувачена ОСОБА_7 пояснила, що 23 березня 2015 року прибула до торгової мережі «Ашан Україна Гіпермаркет» з метою здійснення покупок, а саме продуктів харчування. Перебуваючи на касі, вона розплатилася за товар, який придбала, та поклала його у свою сумку. Після того як вона пройшла касову зону, до неї підійшов працівник охоронної служби і, прикладаючи невелику силу, завів її до оглядової кімнати, де її утримували певний час та сказали, що підозрюють в тому, що вона вчинила крадіжку. Зазначила, що вона сама нічого не витягувала з сумки, після чого працівники охорони завели її в інше приміщення, де якась жінка здійснила її поверхневий огляд. Коли приїхала поліція, то певні речі вже лежали на столі у кімнаті охорони. Поліцейським вона надала письмові пояснення, де зазначила про її незаконне утримання працівниками охорони.

Згідно зі ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою.

Частинами 4, 5 ст. 208 КПК України встановлено, що уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього тощо. Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, який підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.

З показань обвинуваченої, наданих в суді першої інстанції та підтриманих в суді апеляційної інстанції, вбачається, що така була фактично затримана працівниками охорони супермаркету, які проводили її поверхневий огляд та вилучення викраденого товару; за вказаними працівниками ОСОБА_7 слідувала проти своєї волі; жодного товару зі своє сумки вона не викладала.

Працівники поліції, які в подальшому прибули до супермаркету, склали протокол огляду місця події та фототаблицю до нього. При цьому, як слідує із самого протоколу огляду, предмети, а саме: пластиковий тюбик із надписом «Віт» - крем для депіляції, упаковка зубних щіток «Колгейт» з двома щітками, батарейки «Лужна LR6» в кількості дві батарейки в одній упаковці, пластикова ємкість із надписом «Maybelline» - засіб для зняття макіяжу, колагенові кристалічні маски для очей - чотири маски золотистого кольору, а дві маски білого кольору, упаковка колгот із надписом «MOTIVE 40 Den» та ще одна упаковка колгот із надписом «LA ROCHELLE 20 Den» у кількості 1 шт., були виявлені на столі у приміщенні охорони ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», а не безпосередньо в обвинуваченої ОСОБА_7 .

При цьому протокол затримання ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК працівниками поліції складений не був, процесуальних прав останній не було роз`яснено.

Окрім того, колегія суддів бере до уваги те, що згідно із ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу. Поверхнева перевірка здійснюється поліцейським відповідної статі. У невідкладних випадках поверхневу перевірку може здійснити будь-який поліцейський лише з використанням спеціального приладу або засобу.

Всупереч наведеній нормі закону, поверхневий огляд ОСОБА_7 проводила не працівник поліції, а працівник охорони супермаркету, яка не була уповноважена на здійснення зазначених дій.

Також, на переконання апеляційного суду, матеріали справи не містять доказів законного вилучення предметів, визнаних речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, адже зазначені товари не були надані ОСОБА_7 добровільно, як і не були вилучені уповноваженими особами у порядку ч. ч. 3, 5 ст. 208 КПК України.

Допущені порушення є істотними, а тому вони є безперечною підставою для поставлення під сумнів законності протоколу огляду місця події, на якому вирішальною мірою ґрунтується обвинувачення ОСОБА_7 .

Крім того, з урахуванням установлених процесуальних порушень, факту недодержання конституційних прав і свобод людини суд першої інстанції, керуючись ст. 87 КПК України, вмотивовано визнав також недопустимими решту доказів сторони обвинувачення, які є похідними від згаданого протоколу огляду місця події.

Наведена позиція місцевого суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 30 червня 2008 року, 21 квітня 2011 року, справи «Гефген проти Німеччини» та «Нечипорук і Йонкало проти України» відповідно). Зокрема, згідно з доктриною цього Суду, якщо джерело доказів є недопустимим, то всі інші фактичні дані, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про відсутність у справі достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України, є обґрунтованим, а рішення про закриття кримінального провадження законним.

При цьому покликання прокурора на те, що 30 листопада 2021 року він заявив клопотання про допит свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_12 , а в задоволенні цього клопотання судом було відмовлено, не заслуговують на увагу, оскільки визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, було здійснене у судовому засіданні 28 серпня 2018 року (а.с. 45-46). Як слідує з долученого до матеріалів справи звукозапису, прокурор не клопотав про допит зазначених осіб у судовому засіданні 28 серпня 2018 року, а тому заявлене 30 листопада 2021 року клопотання, у якому фактично йдеться про зміну обсягу дослідження доказів, було несвоєчасним, що потягнуло за собою відмову у його задоволенні.

Стосовно доводів апелянта про недослідження судом витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань та заяви представника потерпілого про вчинене кримінальне правопорушення, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. До обвинувального акта додається, зокрема: реєстр матеріалів досудового розслідування.

Як слідує з реєстру матеріалів досудового розслідування, в ході кримінального провадження №0000396 від 24 березня 2015 року проведені такі процесуальні дії, зокрема: прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується (рапорт), внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КПК України документи, інші матеріали, надані суду під час судового провадження його учасниками, судові рішення та інші документи і матеріали, що мають значення для цього кримінального провадження, долучаються до обвинувального акта і є матеріалами кримінального провадження (кримінальною справою).

Втім, матеріали судового провадження не містять заяви про вчинене кримінальне правопорушення та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто такі не були представлені суду стороною обвинувачення та, відповідно, не могли бути досліджені судом.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що витяг з ЄРДР - згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування (п. 2 глави 4 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року №298).

У своїй постанові від 22 лютого 2021 року у справі № 754/7061/15 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що витяг з ЄРДР не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує правові наслідки в конкретному кримінальному провадженні.

Таким чином витяг з ЄРДР свідчить лише про те, що у Реєстр внесено відомості про кримінальне правопорушення, однак такий не є доказом у кримінальному провадженні.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи апелянта про те, що довідка про вартість викраденого майна до акту №8/4 від 23 березня 2015 року є належним доказом у справі.

Так, статтею 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна. Крадіжка є злочином із матеріальним складом, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони якого є вартість викраденого майна. Саме вартість чужого майна як предмета злочинів проти власності є критерієм розмежування кримінально караного і дрібного викрадення чужого майна.

Статтею 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна. Викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Отже, для доведення поза розумним сумнівом винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, має бути встановлено, у тому числі, вартість викраденого майна.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням (у редакції Закону № 1261-VII від 13.05.2014).

У подальшому зазначений пункт ч. 2 ст. 242 КПК України був викладений у новій редакції, а саме: слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням (в редакції Закону № 187-IX від 04.10.2019).

Втім, сторона обвинувачення звернулась до суду з обвинувальним актом 14 вересня 2015 року, тобто до того моменту, як законодавець дозволив визначати розмір матеріальних збитків без проведення експертизи, якщо потерпілий може їх визначити та надав документ, що підтверджує розмір заподіяної йому шкоди.

При цьому правова позиція Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладена у постанові від 25 листопада 2019 року у справі №420/1667/18, на яку покликається сторона обвинувачення, не береться до уваги, оскільки довідка про вартість товару, з визначеним у ній переліком майна, надана представником потерпілого, водночас, у суду відсутні підстави вважати, що саме цей товар і саме у такій кількості, був вилучений в обвинуваченої ОСОБА_7 , що ставить під сумнів і відповідність зазначеної довідки вимогам ч. 1 ст. 86 КПК України.

Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Також, за приписами ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

З огляду на наведені положення закону, колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурором не доведена винуватість ОСОБА_7 відповідно до наведеного стандарту, а тому вирок, яким обвинувачену виправдано за відсутністю в її діях складу інкримінованого їй кримінального правопорушення, є законним.

Також під час апеляційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили, чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування ухваленого судом першої інстанції виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 та для ухвалення відносно неї обвинувального вироку за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України, про що просить апелянт.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4