Справа № 236/457/22
Провадження № 1-кп/202/423/2022
УХВАЛА
Іменем України

18 листопада 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

провівши в залі суду в м. Дніпрі підготовче судове засідання кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
за участі сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

В ході підготовчого судового засідання кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, прокурором ОСОБА_4 заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, при цьому зазначив про продовження існування ризиків, що передбачені п.п. 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Захисник і обвинувачений просили суд відмовити у задоволенні клопотання прокурору з підстав необґрунтованості заявленого клопотання та відсутності наявності ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
На даний час у кримінальному провадженні виникли та стали достатніми підстави для висновку про можливість зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 що тримається під вартою з 28 січня 2022 року на більш м`який.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин. Стосовно закінчення цього строку у кримінальних справах період, про який йдеться у п.1 ст. 6 Конвенції, охоплює все провадження, включаючи оскарження.
Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії - ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості.

Суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою буде суперечити п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час не є доведеним.

Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.
Суд зауважує, що тяжкість висунутих обвинувачень, ризик ухилення від суду, можливість продовження злочинної діяльності були підставами для винесення ухвали про обрання щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовженні такого запобіжного заходу. Надалі, продовжуючи строк тримання під вартою, суд наводив підстави у своїх рішеннях, посилався на належність раніше обраного запобіжного заходу. Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для подальшого тримання під вартою. У справі, що знаходиться на розгляді таких підстав навести вже неможливо, існування обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину та продовження злочинної діяльності, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України, значно зменшились.
Окрім того, суд ураховує фактичні обставини, що викладені у обвинувальному акті, з якого слідує, що ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у вчиненні крадіжки майна потерпілого ОСОБА_6 на суму 256 гривень 50 копійок; матеріальна шкода потерпілому повністю відшкодована шляхом повернення викраденого майна, також суд враховує тривалість знаходження обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, його особу, наявність постійного місця проживання.
Тому, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження суд вважає, що прокурор не довів, що забезпечення виконання ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків можливе лише за умови застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Натомість суд вважає, що забезпечення виконання таких обов`язків можливе за умови застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби. Крім того, з метою забезпечення кримінального провадження, попередження вчинення ОСОБА_3 позапроцесуального впливу на свідків кримінального провадження, а також виконання вимог, встановлених статтею 177 КПК, суд вважає за доцільне покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені пунктами 1, 2, 4 частини п`ятої статті 194 КПК.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.314, 315 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 ,- відмовити.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою змінити на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 18 січня 2023 року, включно, в певний період доби, а саме з 22.00 години до 07.00 години наступної доби за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини п`ятої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України покласти на ОСОБА_3 такі зобов`язання: прибувати на виклики до суду за першою ж вимогою на визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватись від спілкування зі свідками кримінального провадження.
Звільнити ОСОБА_3 з-під варти негайно з моменту отримання ухвали суду.
Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1