Справа № 177/307/23
Провадження № 1-кп/177/76/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000341 від 08.12.2022 відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, з угодою про визнання винуватості, щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, з середньою-технічною освітою, одруженого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину 2008 року народження, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, солдата в/частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , -

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

за участі:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

10 березня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 3 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини, проставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 4 стрілецької роти.

Так, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 та перебуваючи на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 4 стрілецької роти вказаної військової частини, яка дислокувалася поблизу АДРЕСА_3 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах правового режиму воєнного стану), у військовому званні «солдат», діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов`язок нести військову службу, у порушення ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551- XIV від 24.03.1999, 18 листопада 2022 року близько 08:00 год був відсутнім під час перевірки особового складу, тобто самовільно залишив місце постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , командуванню про причини свого вибуття солдат ОСОБА_3 не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки, 14 лютого 2023 року, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, солдат ОСОБА_3 добровільно та з власної ініціативи прибув до Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону і заявив про себе, чим припинив вчиняти злочин проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин).

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

У даному кримінальному провадженні між заступником керівника Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000341 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності його захисника адвоката ОСОБА_7 , 14.02.2023 укладено угоду про визнання винуватості, яка скріплена підписами сторін.

Відповідно до умов угоди, обвинувачений ОСОБА_3 повністю та беззастережно визнав під час досудового розслідування свою винуватість у вчиненому діянні та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення за ч. 5 ст. 407 КК України у судовому провадженні.

Сторони угоди, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке в силу ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу ОСОБА_3 , який приймав безпосередню участь у забезпеченні, проведенні та захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом відсічі збройної агресії з боку російської федерації проти України, наявність ряду пом`якшуючих покарання обставин: з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, беззастережне визнання ним винуватості, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 407 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.5 ст. 407 КК України, а саме покарання у виді штрафу в розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 гривень.

ОСОБА_3 зобов`язався сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили та повідомити Криворізький районний суд Дніпропетровської області та Криворізьку спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону, шляхом надання документа підтверджуючого сплату штрафу.

Обвинуваченому, захиснику, прокурору судом роз`яснено наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, згідно з ч. 2 ст. 473 КПК України, а також про те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України, прокурор має право протягом встановлених строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення, звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та беззастережно, пояснив, що розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом та надав згоду на призначення йому покарання за ч.5 ст. 407 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 гривень.

ОСОБА_3 просив затвердити угоду про визнання винуватості, яку він уклав добровільно, надав згоду на призначення обумовленого сторонами покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 , просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_4 у ході судового засідання підтримав угоду про визнання винуватості, укладену прокурором ОСОБА_6 , який не зміг з`явитися до суду з об`єктивних причин, та просив затвердити угоду про визнання винуватості від 14.02.2023. Наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, прокурору зрозумілі.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внаслідок якого шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України, та розуміють наслідки затвердження такої угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Законом України № 2839-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який набрав чинності 27.01.2023 внесено зміни до ч. 1 ст. 69 КК України, а саме перелік кримінальних правопорушень за якими виключається можливість застосування положень ч.1 ст. 69 КК України, доповнено кримінальними правопорушеннями, передбаченими статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчиненими в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Однак, відповідно до ч.2 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Так, кримінальне правопорушення за яким обвинувачується ОСОБА_3 за ч.5 ст. 407 КК України вчинено ним 18 листопада 2022 року, тобто до набрання чинності Законом України № 2839 IX.

Зміни внесені до ч.1 ст. 69 КК України відповідно до Закону України № 2839-IX, погіршують становище особи обвинуваченого, оскільки унеможливлюють застосування положень ч.1 ст. 69 КК України при призначенні покарань за кримінальні правопорушення передбачені ст. 407 КК України, вчинені в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, а отже не мають зворотної дії в часі.

Відповідно, при вирішенні питання про можливість призначення покарання за вказане кримінальне правопорушення, підлягають застосуванню положення ст. 69 КК України в редакції чинній станом на дату вчинення правопорушення, тобто станом на 18.11.2022, які не виключали можливість застосування судом положень ч.1 ст. 69 КК України при призначенні покарання за кримінальні правопорушення передбачені ст. 407 КК України, в тому числі в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що покарання, яке узгоджено сторонами угоди, відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, особі обвинуваченого (а.п. 23-24, 37-40), та враховує пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, є обґрунтованим, відповідає меті покарання, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Покарання визначено сторонами з урахуванням загальних засад призначення покарань, передбачених ст.ст. 65-67, 69 КК України, з застосуванням ч.2 ст. 5 КК України, а ОСОБА_3 у судовому засіданні однозначно заявив, що зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Таким чином, при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість не виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Частиною 5 статті 469 КПК України визначено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Враховуючи вищевикладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди від 14.02.2023 про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого в даному кримінальному провадженні не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 373-374, 468-470, 472-475 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 14 лютого 2023 року між заступником керівника Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонні сфері Південного регіону ОСОБА_6 та обвинуваченим у даному провадженні ОСОБА_3 , за участю адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000341 від 08.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_3 визнати винуватим за ст. 407 ч.5 КК України та призначити йому узгоджену сторонами угоди міру покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 ( вісімдесят п`ять) тисяч гривень 00 копійок.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1