Справа № 938/258/21
Номер провадження № 1-кп/938/5/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.07.2019 за №0000104 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

на розгляді Верховинського районного суду знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

Судовий розгляд даного кримінального провадження було відкладено на 30.01.2023.

В судове засідання 30.01.2023 до Верховинського районного суду з`явилися: прокурор ОСОБА_4 .

Також в судове засідання з`явився обвинувачений ОСОБА_3 , який приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції із приміщення ДУ "УВП №12" та захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 , яка приймає участь в судовому засіданні в режимі відеконференції з власних технічних засобів.

Представник потерпілої, адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, подала клопотання про відкладення судового засідання у звязку із її участю в судовому засіданні по іншій справі, яка розгляядається Косівським районним судом.

Прокурор ОСОБА_4 , через канцелярію суду подав клопотання прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Івано-Франківської обласної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що відповідне клопотання було скеровано обвинуваченому, та таке отримано ним завчасно.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив, що отримав клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 30.01.2023 о 8год. 30 хв., тобто в межах строків визначених ст.184 КПК України.

Обґрунтовуючи подане клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, прокурор посилається на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти малолітньої особи, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 8 до 15 років (у редакції Закону №2227- VІІІ від 06.12.2017).

Ухвалою суду від 06.12.2022 ОСОБА_3 продовжено термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 03.02.2023., включно. Однак завершити судовий розгляд у кримінальному провадженні до зазначеної дати неможливо. Окрім цього, зазначає, що на теперішній час у даному кримінальному провадженні, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 продовжує існувати, встановлений під час обрання йому, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема: обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлюючи неминучість призначення покарання, пов`язаного з позбавленням волі за інкримінований йому злочин, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки має близькі родинні зв`язки за кордоном.

Зазначає, що на даний час відсутні обставини, які б вказували на неможливість утримання ОСОБА_3 під вартою. Просить не визначати розмір застави в силу положень ч.4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства чи погрозою його застосування.

В судовому засіданні 30.01.2023 прокурор ОСОБА_4 вимоги клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на 60 днів, без визначення розміру застави підтримав у повному обсязі.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заперечила проти задоволення клопотання прокурора, просила суд врахувати її позицію висловлену в попередніх засіданнях при продовження строку дії запобіжного заходу, та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника.

З урахуванням позицій учасників кримінального провадження, досліджених доказів та вимог закону суд прийшов до наступного висновку.

Так, ухвалою суду від 29.04.2021 обвинуваченому ОСОБА_3 , було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 27.06.2021 включно, з утриманням у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань №12, строк дії якого неодноразово продовжувався ухвалою суду, останній раз до 03.02.2023, включно.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд керується приписами ч.ч.1-3 ст.331 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з якими під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.4 ст.176 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно ч.ч.3,5 ст.199 КПК України, якою суд керується в силу ч.2 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

За змістом ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження. Так, у п.219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжує існувати, заявлений органом досудового розслідування та попередньо підтверджений судом ризик, що визначений у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлюючи неминучість призначення покарання, пов`язаного з позбавленням волі за інкримінований йому злочин, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки має близькі родинні зв`язки за кордоном.

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд оцінює, тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 злочину, наслідки злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним. При цьому, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, направленого проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо малолітньої особи, що в сукупності вказує на підвищену небезпеку як самих діянь, так і особи обвинуваченого, а також на те, що одна з обставин, яка враховувалася судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачена п.1 ч.1 ст.177 КПК України не змінилася та не перестала існувати. Зокрема, що обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та без перешкод залишити своє місце проживання, з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності.

Таким чином, враховуючи всі вищенаведені відомості, у суду не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, якими прокурор обґрунтовував необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду клопотання ризик, який існував на час обрання цього запобіжного заходу, продовжує існувати, а його доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними.

Стосовно того, чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, суд зазначає наступне.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України (частина 1 статті 184 Кримінального процесуального кодексу України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене, суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 та зможе запобігти ризику, який передбачений ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, та який був встановлений судом.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, а саме домашнього арешту, то таке задоволенню не підлягає, оскільки вказані вище обставини та доводи прокурора дають достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створити необхідні умови для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд керується ч.4 ст.183 КПК України, у відповідності до якої при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрози його застосування.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, щодо малолітньої дитини, пов`язаного із застосуванням насильства, суд не вбачає підстав для визначення обвинуваченому розміру застави.

З урахуванням викладених обставин суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 на строк, що не перевищує 60 днів, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197, 199, 315, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів з утриманням у Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)", без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали в частині запобіжного заходу становить 60 днів з 13 год. 15 хв. 30 січня 2023 року до 13 год. 30хв. 30 березня 2023 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1