Справа № 556/224/19 Провадження №11-кп/802/236/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.119 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000488 від 21.10.2018 року, за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - начальника Володимирецького відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 23 вересня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бабка, Володимирецького району, Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, військовозобов`язаного, пенсіонера, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, і призначено покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, з випробуванням, з дворічним іспитовим строком.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 7150 (сім тисяч сто п`ятдесят) гривень.

Вироком суду вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він, не маючи наміру на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій у вигляді смерті іншої людини, хоча при таких обставинах повинен був та міг їх передбачити, проявив злочинну недбалість та вчинив вбивство через необережність при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_7 , маючи посвідчення мисливця, будучи членом Володимирецької районної організації УТМР, маючи дозвіл на право зберігання та носіння мисливської двохствольної гладкоствольної рушниці, вранці, 21.10.2018 року, разом із знайомими йому мисливцями, серед яких був і ОСОБА_10 , прибув на територію мисливських угідь, що розташовані неподалік села Сопачів Володимирецького району Рівненської області, для полювання.

В ході полювання 21.10.2018 року, близько 16 години, обвинувачений, знаходячись в урочищі «Сокуллє» у 14 кварталі 7 виділі Любахівського лісництва ДП «Володимирецьке лісове господарство», неподалік села Сопачів Володимирецького району Рівненської області, після спорядження патроном мисливської гладкоствольної рушниці моделі «ТОЗ-63» 16-го калібру (ствол № НОМЕР_1 , колодка НОМЕР_2 ), прицілився у постать, яку він сприйняв за дику тварину.

Після цього, ОСОБА_7 , не маючи наміру на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був та міг їх передбачити, проявив злочинну недбалість, а саме всупереч вимог п.п.3.7, 3.8, 3.10 «Положення про правила проведення полювань, поводження із зброєю та порядок видачі ліцензій на добування мисливських тварин», затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 17.10.2011 року № 549, згідно яких полювання необхідно проводити в умовах повної видимості, забороняється стріляти на шум, шарудіння по невиразно видимій цілі, стрільбу слід проводити із особливою обережністю, не переконавшись, що у напрямку пострілу відсутні люди, не передбачаючи настання суспільно - небезпечних наслідків свого діяння, хоча був зобов`язаний і мав реальну можливість їх передбачити, здійснив один постріл патроном, спорядженим картеччю, із мисливської гладкоствольної рушниці моделі «ТОЗ-63» 16-го калібру, намагаючись при цьому влучити в дику тварину.

У результаті пострілу обвинуваченого картеч потрапила у ОСОБА_10 , який в цей час перебував на відстані від 20 до 30 метрів за зарослями кущів та дерев, спричинивши при цьому останньому вогнепальне сліпе поранення голови з пошкодженням кісток черепа та головного мозку, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, і від якого 22.10.2018 року потерпілий помер.

Своїми діями, які виразилися у вбивстві, вчиненому через необережність, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.119 КК України (Том 3 а.с.208-210).

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що суд, звільняючи ОСОБА_7 від покарання з випробуванням, належним чином не вмотивував, які ж дані про особу винного дають підстави для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Просить вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 23.09.2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні та призначити покарання за ч.1 ст.119 КК України 3 (три) роки позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін (Том 3 а.с.219-222).

В поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного для обвинуваченого покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості та неправильного звільнення від відбування призначеного покарання. Вважає, що обвинувачений не розкаявся, не примирився з потерпілою, не просив у родичів вибачення, поводив себе зухвало в сторону потерпілої та постійно дорікав у завеликому розмірі цивільного позову та не компенсував їй перенесені страждання.

Просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. В решті вирок залишити без змін (Том 3 а.с.216-218).

В судове засідання не з`явилися захисник обвинуваченого, потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_11 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження (Том 4 а.с.160, 161).

На адресу Волинського апеляційного суду 07.02.2023 року від потерпілої ОСОБА_9 надійшло клопотання, в якому просить проводити судове засідання без її участі та участі її представника, та задовольнити повністю її апеляційну скаргу (а.с.162).

Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності захисника обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_11 . Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційних скарг; думку прокурора, яка повністю підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, апеляційну скаргу потерпілої визнала частково; обвинуваченого, який визнав доводи апеляційних скарг; апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційних скаргах і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Водночас є слушними доводи прокурора та потерпілої про те, що призначене судом покарання обвинуваченому не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.

Згідно зі ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції ОСОБА_7 було призначено покарання за ч.1 ст.119 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки та відповідно до положень ст.75 КК України його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Так, статтею 75 КК України передбачено, що у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином мотивовано.

Однак наведених вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не дотримався.

Як убачається з вироку суду та матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи покарання засудженому ОСОБА_7 і звільняючи його від відбування покарання на підставі положень ст.75 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких, дані про його особу, а саме, те що він вперше притягується до кримінальної відповідальності; позитивно характеризується; є учасником бойових дій; на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебував; частково відшкодував збитки. Також суд зважив на наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щирого каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Також місцевим судом взято до уваги висновки досудової доповіді органу пробації, про те, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк, можливе та не становить великої небезпеки для суспільства.

Проте місцевий суд не виклав обґрунтування співмірності призначеного ОСОБА_7 покарання вчиненому ним кримінальному правопорушенню, передбаченому ч.1 ст.119 КК України. Відтак оскаржуване судове рішення не містить аргументів, які би доводили, що саме такий захід примусу буде достатнім для виконання мети покарання, визначеної статтею 50 КК.

На зазначені порушення законодавчих вимог з відповідними мотивами вказав Верховний Суд в своїй постанові від 14.12.2022 року, зазначивши, що призначене покарання з застосуванням положень ст.75 КК України є явно несправедливим через м`якість.

За таких підстав вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з застосуванням положень ст.75 КК України.

Під час розгляду справи апеляційним судом обвинувачений вказав на те, що ним повністю відшкодована шкода потерпілій, щиро кається у вчиненому, та неодноразово просив вибачення у потерпілої.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.119 КК України колегія суддів, відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких, однак ОСОБА_7 вчинив злочин проти життя і здоров`я особи, внаслідок чого потерпілий помер, дані про особу ОСОБА_7 , а саме, те що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, є учасником бойових дій, пенсіонер, на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має міцні соціальні, є багатодітним батьком, проживає разом із дружиною. Також апеляційним судом береться до уваги висновки досудової доповіді органу пробації, про те, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк, можливе та не становить великої небезпеки для суспільства.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, апеляційний суд відносить щире каяття та добровільне відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , апеляційним судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому апеляційним судом враховується думка потерпілої, яка настоює на суворій мірі покарання. Позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

З урахуванням викладеного у сукупності колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України, перейшовши до більш м`якого виду покарання у виді арешту, не зазначеному у санкції ч.1 ст.119 КК України, яке буде необхідне й достатнє для його виправлення, запобігання новим злочинам, та яке слід відбувати реально.

На думку апеляційного суду саме таке покарання, яке необхідно відбувати реально, відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 414, 420, 615 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - начальника Володимирецького відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 23 вересня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді