ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/533/22 Справа № 702/319/22 Категорія: ч. 1 ст. 249 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04 липня 2022 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 1 ст. 249 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.
Відповідно до ч. 4 ст. 53 КК України розстрочено виплату штрафу строком на 10 місяців зі сплатою рівними частинами по 1700 грн. кожного місяця.
Заявлений прокурором цивільний позов задоволено у повному обсязі: стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави, в особі Монастирищенської міської ради завдану ним шкоду у розмірі 575 484,00 гривні

ВСТАНОВИЛА

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що він 28 квітня 2022 року, приблизно о 08 год. 40 хв., перебуваючи на річці Гірський Тікич, що знаходиться в адміністративний межах села Івахни Монастирищенської територіальної громади Уманського району Черкаської області, без передбаченого законом дозволу, в нерестовий заборонний період, коли діє щорічна заборона на вилов риби відповідно до наказу Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Черкаській області від 22 березня 2022 року № НОД-48/3 «Про встановлення весняно-літньої нерестової заборони на лов водних біоресурсів на водних об`єктах Черкаської області у 2022 році», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, посягаючи на суспільні відносини у сфері охорони й відтворення навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, діючи умисно, незаконно, в порушення п. 3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства», затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15 лютого 1999 року, за допомогою трьох сіткоснастевих знарядь лову «месинові сітки», які відповідно до акту дослідження знарядь лову від 17 травня 2022 року є забороненими знаряддями лову, незаконно добув рибу виду карась сріблястий кількістю 364 штуки.
Своїми умисними діями ОСОБА_6 , відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1209 від 21 листопада 2011 року «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України» із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021року № 1039, та висновку судової інженерно-екологічної експертизи № 799/22-23 від 14 червня 2022 року заподіяв істотну шкоду рибному господарству України на загальну суму 575 484,00 гривні, що є істотною через вилов риби в період нересту.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вищевказаний вирок, в частині, що стосується вирішення цивільного позову та ухвалити новий вирок, яким відмовити у задоволенні цивільного позову прокурора про стягнення на користь держави в особі Монастирищенської міської ради завдану ним шкоду у розмірі 575 484,00 гривні.
Вважає, що розмір матеріальної шкоди не відповідає заявленому розміру.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на кримінальний процесуальний закон та цивільне законодавство щодо відшкодування шкоди. Окрім того приводить вимоги ч.2 ст.10 Закону України «Про тваринний світ» та ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» з приводу відшкодування шкода, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Оспорює наявність матеріального збитку у розмірі 575 484,00 гривень, що завдана діями ОСОБА_6 . Більше того, вважає, що доказів, які б підтверджували будь-який інший матеріальний збиток, цивільний позов не має.Переконаний, що жодних доказів того, що було виловлено саме 364 штук карася в матеріалах судової експертизи відсутні.Певний, що висновок експерта про заподіяння ОСОБА_6 істотної шкоди є необґрунтованим.

В запереченнях представник Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства в Черкаській області та прокурор, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги захисника, просять вищевказаний вирок залишити без змін.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачений та захисник, які підтримали її вимоги, посилаючись на доводи, що в ній викладені;

- прокурор, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність та обґрунтованість вироку.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого, захисника та прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Під час перевірки матеріалів провадження встановлено, що суд першої дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

По суті обвинувачення, яке було визнано обвинуваченим, він 28 квітня 2022 року, приблизно о 08 год. 40 хв., перебуваючи на річці Гірський Тікич, що знаходиться в адміністративний межах села Івахни Монастирищенської територіальної громади Уманського району Черкаської області, без передбаченого законом дозволу, в нерестовий заборонний період, коли діє щорічна заборона на вилов риби за допомогою трьох сіткоснастевих знарядь лову «месинові сітки», які є забороненими знаряддями лову, незаконно добув рибу виду карась сріблястий кількістю 364 штуки, чим заподіяв істотну шкоду рибному господарству України на загальну суму 575 484,00 гривні, що є істотною через вилов риби в період нересту.
За таких обставин ОСОБА_6 ,правильно розуміючи зміст цих обставин, добровільно визнав та ним не оспорювалось, що він незаконно добув рибу виду карась сріблястий кількістю 364 штуки, чим заподіяв істотну шкоду рибному господарству України на загальну суму 575 484,00 гривні.
Окрім того, з журналу судового засідання вбачається, що ОСОБА_6 також визнав в повному обсязі, поданий прокурором цивільний позов про стягнення з нього вказаного розміру шкоди, цебто в суму 575 484,00 гривні.
Ці обставини апелянтом не заперечувались.
За таких обставин, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо обсягу доказів, які підлягають дослідженню в судовому засіданні, та порядку їх дослідження, встановивши, що фактичні обставини справи ніким з учасників процесу, зокрема й щодо ціни поданого цивільного позову, не оспорюються, дійшов до висновку про недоцільність дослідження доказів у кримінальному провадженні, обмежившись лише допитом обвинуваченого і дослідженням даних, що характеризують його особу.

Відповідно ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового провадження і дослідження яких було визначено судом недоцільно відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При вирішенні цивільного позову суд першої інстанції виходив з приписів статей 22 та 1166ЦК України, які визначають право особи відшкодування, завданих їй збитків у результаті порушення її цивільного права.
Суд першої інстанції, обґрунтовано послався на встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини, та у відповідності до законодавчого підґрунтя, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_6 575 484 гривень в рахунок відшкодування спричиненої майнової шкоди на користь держави у особі Монастирищенської міської ради.
Отже доводи апеляційної скарги захисника, згідно з якими обвинувачений оспорює фактичні обставини кримінального провадження, як окрема підстава для скасування вироку суду першої інстанції, та прийняття рішення апеляційним судом про відмову у задоволенні цивільного позову є безпідставними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04 липня 2022 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвалаапеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3