Справа № 192/331/20
Провадження № 1-кп/192/5/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000693, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 листопада 2020 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , не працює, має неповну середню освіту, не одружений, громадянин України, військовозобов`язаний, раніше судимий згідно вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2019 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2019 року ОСОБА_3 вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт, а 16 квітня 2019 року вказаний вирок набрав законної сили та 17 травня 2019 року ОСОБА_3 був направлений до Солонянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області для відбуття покарання.

14 серпня 2019 року ОСОБА_3 був викликаний інспектором Солонянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області та ознайомлений з порядком відбування покарання і попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт. Також ОСОБА_3 був попереджений про обов`язкову явку 19 серпня 2019 року до Тритузнянського старостинського округу Солонянської об`єднаної територіальної громади для складання графіку виконання громадських робіт та визначення їх виду.

19 серпня 2019 року обвинувачений прибув до Тритузнянського старостинського округу Солонянської об`єднаної територіальної громади та був ознайомлений під підпис з графіком відбування громадських робіт на серпень 2019 року.

Так, ознайомившись з графіком виконання громадських робіт, ОСОБА_3 у

серпні 2019 року громадські роботи відбув повністю у вигляді 20 годин громадських робіт згідно графіку.

02 вересня 2019 року ОСОБА_3 був викликаний до Тритузнянського старостинського округу Солонянської об`єднаної територіальної громади та був ознайомлений під підпис з графіком відбування громадських робіт на вересень 2019 року, відбування яких повинен був розпочати того ж дня.

Однак, ознайомившись з графіком виконання громадських робіт у вересні 2019 року, обвинувачений громадські роботи відбув не повністю, оскільки із запланованих згідно графіку 52 годин громадських робіт відпрацював лише 12 годин, а саме: 02 вересня, 03 вересня та 04 вересня 2019 року, а в інші дні для відбування громадських робіт не прибув та представників Солонянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області і Тритузнянського старостинського округу Солонянської об`єднаної територіальної громади про можливі поважні причини свого неприбуття не повідомив.

Всього з 19 серпня 2019 року до моменту направлення обвинувального акту до суду, ОСОБА_3 із запланованих до відпрацювання 100 годин громадських робіт без поважних причин відпрацював лише 32 години, а не відпрацьованими залишились 68 годин, тобто здійснив невихід більше двох разів протягом місяця без поважних причин, чим порушив порядок і умови відбування покарання, що відповідно до ч. 3 ст.40 КВК України є ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав та пояснив, що лише частково відбув громадські роботи. Також пояснив, що не відбував громадські роботи з поважних причин, а саме посилався на те, що за станом здоров`я не міг працювати, проте за браком коштів не лікувався офіційно, та не повідомляв представників органу пробації про причини свого не виходу на відпрацювання.

Враховуючи те, що прокурор, обвинувачений та його захисник не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, постановив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Суд, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет кримінального правопорушення і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю. Він діяв з прямим умислом. Обвинувачений є суб`єктом цього кримінального правопорушення, оскільки є осудною та повнолітньою особою.

Стороною обвинувачення в обвинувальному акті обставини, які пом`якшують покарання - не зазначені. Обставини, які обтяжують покарання вказано рецидив злочинів.

Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного вважає, що в даній справі відсутні обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, оскільки ОСОБА_3 має судимість за вчинення проступку, а також обвинувачується у вчиненні проступку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання є зокрема рецидив злочинів.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, тому суд вважає, що така обтяжуюча покарання обставина відсутня.

При призначенні покарання згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є проступком, особу обвинуваченого, який є раніше судимим та вчинив нове кримінальне правопорушення в період відбуття покарання у виді громадських робіт за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2019 року, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку не можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69?,75 КК України відсутні.

З урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, його відношення до вчиненого, суд вважає за необхідне й доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України строком на 1 місяць з урахуванням особи обвинуваченого, вважаючи, що дане покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також для попередження вчинення нових злочинів. Призначення більш суворого покарання суд вважає не доцільним з огляду на обставини справи.

Згідно листа Центрального районного сектору філії Державної установи «Центр пронації» у Дніпропетровській області від 23 лютого 2022 року № 21/38/223-22 станом на 16 листопада 2020 року ОСОБА_3 відбув 100 годин громадських робіт. Тобто повністю відбув покарання, призначене вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2019 року.

Оскільки ОСОБА_3 на даний час відбув повністю покарання за вказаним вироком, тому призначаючи остаточне покарання суд вважає, що до нового покарання призначеного не доцільно приєднувати невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2019 року у зв`язку з повним його відбуттям.

Тому строк покарання обвинуваченому слід рахувати з дати фактичного виконання.

Речові докази та процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту початку його фактичного виконання.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , а саме запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Головуючий: суддя ОСОБА_1