Справа № 299/6439/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

07.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового провадження: прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/112/22, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 січня 2022 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, раніше судимого, зокрема: вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 16.05.2019 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

27 вересня 2021 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись на дамбі поблизу річки Тиса, за залізничним мостом, у напрямку смт Королево, Берегівського району, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , підійшов до нього та наніс йому один удар рукою у ділянку обличчя, від якого ОСОБА_8 впав на землю. У результаті протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забійних ран м`яких тканин чола, які спричинили короткочасний розлад здоров`я або незначну стійку втрату працездатності і по цій ознаці з пунктом 2.3.2 «а» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я або незначну стійку втрату працездатності, що підтверджується висновком судово-медичного експерта № 175/В від 02.11.2021. Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст.125 КК України, - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій, вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного судом покарання. Посилається на те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив у період іспитового строку, встановленого йому за попереднім вироком Хустського районного суду від 16.05.2019. Відповідно до положень ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст. ст. 71, 72 цього Кодексу. Звертає увагу на те, що у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК України, та призначення покарання, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, повинен був застосувати вимоги ст. 71 КК України, - за сукупністю вироків призначити остаточне покарання, яке має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, та від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Просить вирок у частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий, яким обвинуваченому ОСОБА_7 призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, на підставі ст. 71 КК України до покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Хустського районного суду від 16.05.2019 та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Покарання у виді штрафу, що становить 850 грн, апелянт просить виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: повідомлення про час та місце розгляду кримінального провадження стороні захисту та потерпілій стороні направлено відповідно до вимог законодавства; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від потерпілої сторони та сторони захисту не надходило; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість вироку підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції не дотримані передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин, зокрема, викладені у вироку висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Так, ухвалюючи вирок у порядку спрощеного провадження, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що в обвинувальному акті не міститься відомостей про притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, зокрема про раніше ухвалений щодо нього вирок.

При цьому, заяви обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 не містять відомостей про те, що ОСОБА_7 раніше був засудженим за вчинення кримінальних правопорушень.

Вказане свідчить про те, що судом першої інстанції не дана належна оцінка відомостям про особу обвинуваченого.
Разом із тим, матеріали кримінального провадження не містять належним чином засвідченої копії вироку щодо ОСОБА_7 , про який згадується у вступній частині оскаржуваного вироку та апеляційній скарзі сторони обвинувачення, що в свою чергу також свідчить і про те, що суд першої інстанції був позбавлений можливості застосувати положення ст. 71 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Крім того, в апеляційній скарзі порушується питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке є мінімальним за видом та розміром відповідно до санкції цієї частини статті, і при цьому зазначається про м`якість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання.

Поряд із цим, стороною обвинувачення в апеляційній скарзі не наведено відповідних мотивів щодо положень ст. 75 КК України за попереднім вироком щодо ОСОБА_7 .

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 порушено приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права особи на справедливий суд, а також право на захист, у зв`язку з чим ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 вирок не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що під час апеляційного розгляду кримінального провадження суду апеляційної інстанції не надані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , у тому числі копія вироку, на який вказується в апеляційній скарзі, і на підставі якого суд апеляційної інстанції може дійти суджень про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 приписів ст. 71 КК України із дотриманням положень законодавства при призначенні покарання.

Наведене вище свідчить про неповноту судового розгляду, а саме судом не досліджено і не встановлено обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами кримінального провадження доказам у їх сукупності, а також викладеним у змінений апеляційній скарзі доводам, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, тобто ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з урахуванням положень ст. ст. 370-374 КПК України.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у випадку підтвердження доводів апеляційної скарги прокурора при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання необхідно застосувати приписи ст. 71 КК України.

Тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 січня 2022 року, щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України ОСОБА_7 , скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: