Справа № 761/3978/22
Провадження №1-кп/761/814/2023
В И Р О К

іменем України

12 квітня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі головуючої судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000005 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2022 року у якому

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Вишгород, Київської області, громадянин України, неодружений, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовець за контрактом, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий - 01.06.2022 вироком Святошинського районного суду міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 17000 грн.,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_4 , будучі військовослужбовцем військової служби за контрактом обіймаючи посаду старшого майстра - радіотелефоніста відділення зв`язку взводу зв`язку 1 спецбатальону в/ч НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, в порушення вимог ст.ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин 21.12.2021 о 09.00 год. не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 та у період з 09.00 год. 21.12.2021 до 18.00 год. 26.01.2022, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи заходів для повернення до місця служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро покаявся, просив не карати його суворо. Дав показання по суті висунутого проти нього обвинувачення, які повністю відповідають обставинам, викладеним у цьому вироку, з приводу часу, місця, способу та обставин вчинення ним кримінального правопорушення. Пояснив, що у 2020 році уклав контракт на проходження військової служби, строком на 3 роки. У період з грудня 2021 року, стався збіг тяжких особистих обставин, пов`язаних із його дівчиною, та його родиною, через які він вирішив не повертатися до частини якийсь час, в подальшому, усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно, без будь-якого стороннього впливу, усвідомлюючи протиправність свого діяння, та бажання повернутися для проходження військової служби у січні 2022 повернувся у розташування частини. На теперішній час, він перебуває у розпорядженні іншої військової частини, продовжує несення служби та виконує бойові завдання.

З урахуванням думки обвинуваченого, інших учасників кримінального провадження, із застосуванням вимог ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечують учасники кримінального провадження, суд визнав недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються, щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини у зв`язку з відсутністю сумнівів в правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій. При цьому обвинуваченому роз`яснено, що у випадку не визнання таких обставин він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в суді апеляційної інстанції.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 повністю відповідають фактичним обставинам справи, які викладені в обвинувальному акті. Суд такі показання вважає логічними, послідовними і правдивими, наданими останнім добровільно. Крім того, суд враховує, що така позиція обвинуваченого була сталою протягом як досудового розслідування, так і судового розгляду, під час якого ОСОБА_4 послідовно визнав свою вину та висловлював жаль щодо такого вчинку.

Наведене свідчить про його щире каяття.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що останній на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є військовослужбовцем та здійснює захист держави, раніше судимий.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, оскільки ОСОБА_4 відверто негативно оцінив свою злочинну поведінку, засудив своє діяння, в повній мірі визнав вину та правдиво розповів суду про обставини вчиненого злочину, подав клопотання про дослідження доказів під час судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується особа, відповідно до положень ч. 5 ст. 12 КК України віднесено до тяжкого злочину, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до семи років.

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному каятті, дані, які характеризують його особу, те, що він раніше судимий, має роботу, родину, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, який самостійно та добровільно припинив протиправну діяльність та 26.01.2022 повернувся до місця несення служби, на теперішній час продовжує виконувати свій обов`язок по захисту держави.

За сукупністю обставин вчинення кримінального правопорушення, його ступеню тяжкості, даних про особу обвинуваченого, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень застосування до нього покарання у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Святошинського районного суду міста Києва від 01.06.2022 ОСОБА_4 засуджений до основного покарання у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. за ч. 1 ст. 309 КК України щодо обставин, які мали місце 18.04.2022. В судовому засіданні обвинувачений вказав, що штраф не сплачено.

Таким чином, призначене за вироком суду покарання не відбуте, у зв`язку із чим, остаточне покарання ОСОБА_4 за даним вироком має бути призначене із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України та із урахуванням положень ст.72 ч.3 КК України, оскільки основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Також із урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого діяння, тяжкості кримінального правопорушення, встановленої судом пом`якшуючої обставини, відсутності обтяжуючих, відомостей щодо особи обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливе застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України та звільнення його від реального відбування основного покарання у виді позбавлення волі, але в умовах здійснення за його поведінкою постійного та обов`язкового контролю, встановивши йому іспитовий строком та покласти обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не застосовувався та підстав для його обрання судом не встановлено.

Цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст.70 ч.4 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно ОСОБА_4 призначити до відбуття покарання у виді 4 років позбавлення волі та штраф у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 17000 грн.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Відповідно до ст.72 ч.3 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 17000 грн. виконувати самостійно.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після проголошення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуюча суддя ОСОБА_6