Справа № 308/4660/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000199, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03 жовтня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 358, ч.4 ст.190 КК України, -

встановив:

27 березня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з вищевказаним клопотанням, яке мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 27.02.2020 року (справа № 305/304/20), у межах кримінального провадження № 0000199 від 03 жовтня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.1 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, накладено арешт шляхом заборони користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :08:001:0459, площею 2 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знааходиться на полонині Драгобрат за межами населеного пункту смт.Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області та перебуває у власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

01 березня 2023 року слідчим у кримінальному провадженні прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000199 від 03 жовтня 2016 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України.

Зазначає, що у зв`язку з закриттям кримінально провадження потреба в арешті майна відпала та для забезпечення можливості повною мірою розпоряджатися належним їй на праві приватної майном, просить арешт на вказану вище земельну ділянку скасувати.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, через канцедярію суду від адвоката найдішла заява про розгляд клопоатння у їх відсутності, просить зодовольнити таке в посному обсязі, арешт накладений ухвалою слідчого судді скасувати.

Прокурор в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду надійшло клопоатння, про розгляд клопотання у відсутності сторони обвинувачення.

Дослідивши матеріали поданого клопотання з додатками, надані слідчому судді для огляду матеріали кримінального провадження, оцінивши наявні докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених ст.131 КПК України, є арешт майна, суть якого полягає у позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Порядок скасування арешту майна встановлюється ст.174 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Статтями 7, 16 КПК України регламентовано, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що органом досудового розслідування СУ ГУНП в Закарпатській області здійснювалось досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 358, ч.4 ст.190 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2016 року за № 0000199.

В межах вказаного кримінального провадження накладено арешт на земельну ділянку:08:001:0459, площею 2 газ метою збереження речового доказу в розумінні ст. 98 КПК України.

Як слідує зі змісту даної ухвали слідчого судді, підставою для накладення арешту стало те, що слідчим, в ході розгляду справи, було доведено, що вказані земельні ділянки мають значення речового доказу по справі та відповідають критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки являються об`єктом вчиненого злочину.

Крім цього, слідчим суддею, констатовано необхідність такого арешту майна для збереження речових доказів та наявність ризиків передбачених ч.1 ст. 170 КПК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що власником земельної ділянки за номером :08:001:0459, площею 2 га є ОСОБА_3 , що також встановлено ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 27.02.2020 року (справа № 305/304/20).

Як вбачається із оглянутих судом матеріалів, постановою слідчого від 01 березня 2023 року кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 358, ч.4 ст.190 КК України закрито, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Прокурором , який обізнаний про наявність такого клопотання на розгляді, протележного, зокрема скасування вказаної постанови про закриття провадження, суду не доведено.

Так, у ст. 2 КПК зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що власник майна, а саме земельної ділянки, не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, тобто відносно нього в майбутньому у вказаному кримінальному провадженні не може бути застосована конфіскація майна.

Окрім того, як зазначалось вище, метою накладення арешту, було збереження земельної ділянки як речового доказу, у кримінальному провадженні.

Тобто, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт земельної ділянки відпала.

Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_3 належного їй майна, а саме земельної ділянки, оскільки таке закрито, та стороною обвинувачення не наданожодних протилежних данних, які б свідчили про необхідність подальшого арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку, що подане клопотання підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 167, 170, 174 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 лютого 2020 року на земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:0459, площею 2 га.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1