Справа № 532/308/15-к
Номер рядка звіту 11
У Х В А Л А

05 квітня 2023 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 про негайне звільнення з-під варти, клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 про негайне звільнення з-під варти, у кримінальному провадженні за обвинувальним актом від 28.07.2022 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, п.п.6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, в обґрунтування якого вказав, що ризики того, що обвинувачений вчинить дії, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, не зменшились та лише такий вид запобіжного заходу може гарантувати виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам. Більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання) не здатні запобігти вказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою.

Захисник ОСОБА_12 подав заперечення на клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , в яких виклав свою оцінку попередньої ухвали суду про продовження строку тримання під вартою. А також зазначив, що дії прокуратури і суду в питанні продовження запобіжного заходу є прямим наслідком тиску з боку особисто зацікавлених у результатах розгляду справи депутатів через створення та діяльність незаконної ТСК. Станом на даний час на сайті Верховної Ради України опублікований офіційний Звіт вказаної незаконної ТСК. Уважає, що висновки тимчасової слідчої комісії Верховної Ради, викладені у даному звіті, свідчать про втручання у правосуддя, а також про те, що прокурор не є процесуально самостійним у даній кримінальній справі.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що клопотання прокурора є неправдивим, не відповідає дійсності. Доводи прокурора про те, що до нього неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, безпідставні.

Захисник ОСОБА_11 підтримав заперечення захисника ОСОБА_12 , вважає клопотання прокурора необґрунтованим та таким, що не заслуговує на увагу. Зазначив, що прокурор не може ставити питання про продовження строку тримання під вартою, оскільки жодних ризиків перешкоджання кримінальному провадженню не існує.

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 вважають клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Захисник ОСОБА_13 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважає, що доводи прокурора не витримують критики, вони не відповідають конвенційним принципам та порядку провадження, визначеному КПК.

Представник потерпілих ОСОБА_14 підтримав клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає його достатньо обґрунтованим. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризику впливу обвинуваченого на судове провадження.

Крім того, прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики того, що обвинувачений вчинить дії, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та лише такий вид запобіжного заходу може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_9 його процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам. Більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання) не здатні запобігти вказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою.

Захисник ОСОБА_13 подав заперечення на клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , згідно яких просить відмовити прокурору в задоволенні його необґрунтованого клопотання з огляду на наступне. Існування ризику переховування від суду прокурор обґрунтовує виключно тяжкістю покарання за умови визнання ОСОБА_9 винуватим у скоєнні особливо тяжких злочинів, що суперечить практиці ЄСПЛ, зокрема, рішенням «Таран проти України», «Мерабишвілі проти Грузії». Ризик незаконного впливу ОСОБА_9 на потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , та ОСОБА_19 також існує лише у формі припущення, оскільки заяви потерпілих від 2021 року судом не перевірялися, пояснень з цього приводу вони не надавали, заходів безпеки визначених законом застосовувати до себе не просили. Ризики впливу обвинуваченого на свідків також відсутні, оскільки всі свідки, допитані в судовому засіданні зазначали, що тиску на себе з боку обвинувачених не піддавалися. Свідок обвинувачення ОСОБА_20 не надавав суду відомостей про те, що на нього незаконно тиснуть обвинувачені, зокрема ОСОБА_9 . Попередні заяви ОСОБА_20 щодо уявної небезпеки з боку обвинувачених об`єктивних підтверджень не знайшли, заходів безпеки до нього не застосовувалось та з подібними проханнями він до суду не звертався. Натомість саме ОСОБА_20 два роки тому назад намагався тиснути на ОСОБА_9 через дочку останнього. Також прокурор не зазначив, які саме навички оперативної роботи та досвід проходження служби за контрактом 30 років тому об`єктивно призведуть до підвищення ризиків вчинення ОСОБА_9 дій, передбачених п.1 та 3 ч.1 ст.177 КПК України. Іншими обставинами, на які, за думкою прокурора, має зважати суд - це об`єктивні обставини, пов`язані з військовою агресією рф. Фактично, відповідні обставини ставляться в провину усім обвинуваченим. Прокурор не наводить фактичних даних про неможливість застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Захисник уважає, що домашній арешт може бути застосований до особи і без електронних засобів контролю над ним, враховуючи стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 та постійну залежність останнього від ліків.

Обвинувачений ОСОБА_9 просив відмовити у задоволенні незаконного клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що клопотання прокурора містить суцільні вигадки, є способом маніпуляції судом. На його думку клопотання прокурора знову будується на припущеннях, у прокурора хибне уявлення про життя людини у в`язниці.

Обвинувачений ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_12 та ОСОБА_11 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке, на їх думку, є завідомо незаконним та невмотивованим. Захисник ОСОБА_11 доповнив, що прокурор перебирає на себе повноваження суду, стверджуючи, що обвинуваченому неможливо застосувати такий запобіжний захід як застава.

Представник потерпілих ОСОБА_14 підтримав клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає його достатньо обґрунтованим.

Прокурор також подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики того, що обвинувачений вчинить дії, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та лише такий вид запобіжного заходу може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_21 його процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам. Більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання) не здатні запобігти вказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою.

Захисник ОСОБА_13 подав заперечення на клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що існування ризику переховування від суду прокурор обґрунтовує виключно тяжкістю покарання за умови визнання ОСОБА_22 винуватим у скоєнні особливо тяжких злочинів, що суперечить практиці ЄСПЛ, зокрема, рішенням «Таран проти України», «Мерабишвілі проти Грузії». Твердження про наявність ризику незаконного впливу ОСОБА_22 на потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 існує виключно у формі припущення, оскільки заяви потерпілих від 2021 року судом не перевірялися, пояснень з цього приводу вони не надавали, заходів безпеки, визначених законом застосовувати до себе не просили. Ризики впливу на свідків також відсутні, оскільки всі свідки, допитані в судовому засіданні зазначали, що тиску на себе з боку обвинувачених не піддавалися. Свідок обвинувачення ОСОБА_20 не надавав суду відомостей про те, що на нього незаконно тиснуть обвинувачені, зокрема ОСОБА_23 . Попередні заяви ОСОБА_20 щодо уявної небезпеки з боку обвинувачених об`єктивних підтверджень не знайшли, заходів безпеки до нього не застосовувалось та з подібними проханнями останній до суду не звертався. Також суду не надано відомостей про залежність ОСОБА_22 від ОСОБА_8 та про узгодженість їх дій у перешкоджанні кримінальному провадженню. За відсутності фактичних обставин, на підтвердження викладених ризиків прокурор стверджує щодо зневажливого ставлення ОСОБА_22 до держави та законів України. В той же час вчинки ОСОБА_22 повністю виправдовують безвідповідальне ставлення держави до прав та свобод його громадянина, про порушення яких вже двічі висловився Європейський суд з прав людини у справах за заявами обвинуваченого. Іншими обставинами, на які, за думною прокурора, має зважати суд - це об`єктивні обставини, пов`язані з військовою агресією РФ. Фактично, відповідні обставини ставляться в провину обвинуваченим. Серед іншого, прокурор зазначає, що навіть домашній арешт не може гарантувати виконання ОСОБА_21 своїх процесуальних обов`язків через те, що він начебто безперешкодно може користуватися засобами мобільного зв`язку з необмеженим колом осіб. В той же час прокурор не наводить фактичних даних про те, що можливості застосування електронних засобів контролю суттєво обмежені у органів національної поліції.

Обвинувачений ОСОБА_10 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки нічого нового прокурором в клопотанні не наведено.

Захисник ОСОБА_11 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, підтримав заперечення ОСОБА_13 та доповнив, що обвинувачення щодо ОСОБА_10 як у 2015, так і в 2022 роках є штучним та сфальсифікованим. Крім того прокурором вкотре ігнорується виконання двох рішень ЄСПЛ, якими встановлено незаконне тримання ОСОБА_24 під вартою.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_12 заперечували щодо задоволення необґрунтованого клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважають, що клопотання є проявом правового нігілізму, що має на меті за будь - яку ціну тримати обвинувачених під вартою.

Представник потерпілих ОСОБА_14 підтримав клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає його достатньо обґрунтованим.

Захисник ОСОБА_11 звернувся до суду з клопотанням про негайне звільнення ОСОБА_8 з-під варти з метою недопущення катування в спосіб свавільного утримання особи під вартою за межами будь-яких розумних строків. Зазначає, що його підзахисний незаконно затриманий 04.09.2014 і тримається під вартою до цього часу. Захисник наголошує на тому, що ОСОБА_8 відповідно до абз.5 ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» №838-VІІ від 26.11.2015 має бути негайно звільнений з-під варти.Крім цього вказує на те, що ОСОБА_8 у відповідності до КПК не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №10000192 від 11.02.2014, тобто не притягнутий до кримінальної відповідальності, за відсутності належного повідомлення уповноваженою особою про підозру у кримінальному провадженні № 0002195 від 26.07.2014, а як наслідок незаконне і безпідставне його тримання під вартою. Оскільки 04.09.2014 на момент затримання ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0002195 СУ УМВС України в Полтавській області є неуповноваженим органом, а слідчі ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , крім того, є неуповноваженими особами, так як їм не доручалось здійснення досудового розслідування і слідчі не входили до групи слідчих. Крім цього наголошує на тому, що до цього часу рішення ЄСПЛ у справах «Левченко та інші проти України» (заява № 46993/13) від 11.04.2019, «Бевз та інші проти України» від 25.06.2020, «Горбачов та інші проти України» від 10.02.2022, «Крижановський та інші проти України» (заява обвинуваченого ОСОБА_9 № 16218/17), якими встановлено порушення Конвенції щодо незаконного та надмірного тримання під вартою, не виконані і не застосовані як джерело права стосовно ОСОБА_8 . Крім цього захисник вказує на те, що висновки тимчасової слідчої комісії Верховної Ради свідчать про втручання у правосуддя. Також докази, надані суду стороною захисту, свідчать про відсутність ризиків. Зокрема, захисник посилається на відповіді державних органів, що надані на його адвокатські запити, які свідчать про те, що ОСОБА_8 за час перебування в слідчому ізоляторі кримінальні правопорушення не вчиняв, в оперативному відділі установи відсутня інформація про можливі погрози зі сторони ОСОБА_8 свідкам, понятим, спеціалістам, експертам та обвинуваченим в кримінальному провадженні № 0000192. В Кременчуцькій окружній прокуратурі відсутні відомості щодо здійснення ОСОБА_8 погроз, тиску, впливу на потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 , на свідків, понятих, спеціалістів, експертів у кримінальному провадженні №0000192 від 11.02.2014; щодо здійснення ОСОБА_8 погроз, тиску, впливу на обвинувачених у кримінальному провадженні № 0000192 від 11.02.2014 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_20 . Також прокуратурою Полтавської області повідомлено, що з 2011 року не надходили звернення ОСОБА_27 і ОСОБА_28 з приводу тиску у зв`язку з їх професійною діяльністю, з приводу готування або скоєння відносно них злочинів, у тому числі щодо загрози їх життю або життю їх близьких, а також про те, що ОСОБА_8 замовив їх вбивство; заяви і повідомлення щодо здійснення тиску на суди, суддів під час розгляду справ в судах міста Кременчука, району, області, України за участю ОСОБА_8 , пов`язаних підприємств, не надходили, відсутні відомості про вчинення кримінальних правопорушень в період знаходження в Полтавській УВП № 23; відсутні відомості продовження вчинення правопорушень; відсутні відомості щодо можливої підготовки до втечі або намагання чи здійснення спроб втечі з-під варти та переховування від органів досудового розслідування чи суду; відсутні заяви від ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_20 щодо незаконного впливу на них; відсутні відомості про здійснення погроз, тиску, впливу на потерпілих, свідків, спеціалістів, експертів у кримінальному провадженні №0000192. Крім всього, надані відповіді підтверджують відсутність будь-яких відомостей про наявність корупційних зв`язків у ОСОБА_8 з органами влади. Також відсутні будь-які достовірні дані та фактичні обставини щодо здійснення якогось впливу зі сторони ОСОБА_8 на потерпілих та інших учасників у справі.На адвокатський запит надана відповідь Пирятинський районним судом від 08.02.2023 про відсутність відомостей щодо тісних зв`язків у ОСОБА_8 , у тому числі корупційних, з судом або з іншими органами влади. На адвокатський запит надана відповідь Національним агентством з питань запобігання корупції від 01.03.2023 про те, що до Національного агентства повідомлення від прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_7 або Полтавської обласної прокуратури щодо встановлення тісних зв`язків корупційного характеру в осіб з числа працівників центральних органів виконавчої влади не надходили. Також зазначає, що суд має врахувати, що ОСОБА_8 має місце роботи, сім`янин, має дружину, дітей, учасник ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, внаслідок чого отримав інвалідність 2 групи, пов`язану з виконанням обов`язку щодо ліквідації аварії, має численні хвороби, у тому числі серця. В довідці про інвалідність зазначено, що йому повинно бути забезпечено стаціонарне лікування 1-2р. на рік. Натомість, лікування за час перебування під вартою не проходив. Висновок експерта №18 від 28.02.2019 підтверджує погіршення здоров`я ОСОБА_8 за час тримання під вартою.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтримали клопотання захисника ОСОБА_11 про негайне звільнення ОСОБА_8 з-під варти.

Прокурор вважає, що клопотання захисника ОСОБА_11 не підлягає задоволенню, оскільки його доводи вже неодноразово були розглянуті судом при вирішенні питання доцільності подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою. Заяви захисника про вплив на суд та прокурора з боку ТСК є безпідставними. З цього приводу ВРП надала свій висновок про те, що промова депутата Кожем`якіна на засіданні Верховної Ради України є намаганням впливу на суд та вирішила звернутися до ВР стосовно вжиття заходів щодо недопущення таких дій.

Представник потерпілих ОСОБА_14 просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 про негайне звільнення ОСОБА_8 з-під варти, яке, на його думку, необґрунтоване.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_13 звернувся до суду з клопотанням про негайне звільнення особи з-під варти. В обґрунтування клопотання зазначив, що станом на даний час ОСОБА_29 саме як невинувата особа знаходиться під вартою вже 8 років та 7 місяців. Обґрунтованість підозри, про яку більше 8 років стверджує прокурор, не встановлювалася Пирятинським районним судом, який розглядає справу по суті, а стандарти доведення вини поза розумним сумнівом, визначені ст.17 КПК України, не дають жодних підстав прокурору стверджувати про обґрунтованість обвинувачення. Натомість, докази, які вже досліджені судом, дають підстави захисту стверджувати про те, що ОСОБА_9 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні за відсутності належного повідомлення уповноваженою особою йому про підозру, а як наслідок - це призвело до незаконного та безпідставного тримання особи під вартою. Захисник вказує на те, що СУ УМВС України в Полтавській області є неуповноваженим органом досудового розслідування, а слідчі ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , крім того, є неуповноваженими особами, оскільки керівником повноважного органу не доручалося здійснення досудового розслідування і ці слідчі не входили до групи слідчих, а тому не повинні були мати доступ до матеріалів та до проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні №0002195 від 26.07.2014, а також не мали права приймати в ньому будь-які процесуальні рішення. Крім цього під час перебування ОСОБА_9 в умовах СІЗО у нього погіршився стан здоров`я, йому встановлена низка діагнозів та він перебуває під диспансерним наглядом в медичній частині установи, але кваліфікованої допомоги йому надати не можуть через брак фахівців і ліків. Таким чином, сам по собі стан здоров`я його підзахисного є для суду цілком достатньою запорукою дотримання ОСОБА_9 покладених на нього законом обов`язків згідно вимог ч.7 ст.42 КПК України. Вказує на те, що суд має обов`язково застосовувати практику Європейського суду з прав людини, викладену ним у рішенні від 06 жовтня 2022 у справі №16218/17 «Крижановський та інші проти України», яким встановлено порушення параграфу 3 статті 5 Конвенції відносно ОСОБА_9 . Крім цього захисник зазначає, що Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015р. №838-VIII (так званий «Закон Савченко») застосовується до осіб, відносно яких вирок у справі не винесений, зокрема, і до ОСОБА_9 . При визначенні строку тримання під вартою в очікуванні суду, відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод період, який слід враховувати, починається в день затримання обвинуваченого і закінчується в день винесення вироку, навіть, якщо його винесено тільки судом першої інстанції (рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справах «Солмаз проти Туреччини» («Solmaz v. Turkey»), (заява № 27561/02), від 16.01.2007р., п.23-24; «Калашников проти Росії» («Kalashnikov v. Russia»), (заява № 47095/99), від 15.07.2002р., п.110 рішення). Особа, яку звинувачують у скоєнні злочину, завжди повинна бути звільнена до судового розгляду, якщо держава не зможе показати, що існують «відповідні та достатні» причини, що виправдовують продовження тримання під вартою (справа ЄСПЛ «YaрcэandSargэn v. Turkey», рішення від 08.06.1995р., Серія A № 319A, п.52). Недоведеність прокурором будь-яких ризиків, наявність певних висновків щодо обставин продовження тримання під вартою ОСОБА_9 Європейського суду з прав людини, обов`язкових до виконання державою України у відповідності до ст.8 та 9 Конституції України ставлять під обґрунтований сумнів перебування невинуватої людини під вартою більш ніж 8 років.

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підтримали клопотання захисника ОСОБА_13 про негайне звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 з-під варти.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_13 за відсутністю обставин, які б свідчили про негайне звільнення обвинуваченого з-під варти, доводи захисту вже неодноразово були розглянуті судом. Вважає, що захист безпідставно порівнює такі категорії як запобіжний захід та покарання особи.

Представник потерпілих ОСОБА_14 просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_13 про негайне звільнення ОСОБА_9 з-під варти, яке, на його думку, необґрунтоване.

Також захисник ОСОБА_13 подав до суду клопотання про негайне звільнення ОСОБА_10 з-під варти. В обґрунтування клопотання зазначив, що станом на даний час ОСОБА_10 саме як невинувата особа знаходиться під вартою вже 8 років та 7 місяців. Обґрунтованість підозри, про яку більше 8 років стверджує прокурор, не встановлювалася Пирятинським районним судом, який розглядає справу по суті, а стандарти доведення вини поза розумним сумнівом, визначені ст.17 КПК України, не дають жодних підстав прокурору стверджувати про обґрунтованість обвинувачення. Натомість, докази, які вже досліджені судом, дають підстави захисту стверджувати про те, що ОСОБА_10 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні за відсутності належного повідомлення уповноваженою особою йому про підозру, а як наслідок - це призвело до незаконного та безпідставного тримання особи під вартою. Захисник вказує на те, що СУ УМВС України в Полтавській області є неуповноваженим органом досудового розслідування, а слідчі ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , крім того, є неуповноваженими особами, оскільки керівником повноважного органу не доручалося здійснення досудового розслідування і ці слідчі не входили до групи слідчих, а тому не повинні були мати доступ до матеріалів та до проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні №0002195 від 26.07.2014, а також не мали права приймати в ньому будь-які процесуальні рішення. Крім цього 25 червня 2020 року Європейським судом з прав людини було ухвалено остаточне рішення у справі «Бевз та інші проти України» (в тому числі по заяві ОСОБА_10 № 1838/18), у якому констатовано порушення Україною міжнародних зобов`язань щодо певних осіб, зокрема і ОСОБА_10 , а саме: порушення п. 3 ст. 5 Конвенції та п. 1 ст. 6 Конвенції щодо надмірної тривалості кримінального провадження. 10 лютого 2022 року Європейський суд з прав людини ухвалив остаточне рішення у справі «Горбачов та інші проти України» (заяви номери 14693/20 та інші), в межах якої встановив триваюче порушення права ОСОБА_10 (заява №1442/21) на особисту свободу та недоторканість. Також захисник наголошує на тому, що суду відомі висновки судово - медичної експертизи №12 стану здоров`я ОСОБА_10 , яку було проведено в період з 25.11.2022 по 20.02.2023. ОСОБА_10 страждає на низку хронічних хвороб, що, в свою чергу, є додатковою гарантією запобігання ризикам, про які припускає прокурор. Крім цього, захисник наголошує, що абзац 6 ч.5 ст.72 КК України Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015р. №838-VIII (так званий «Закон Савченко») застосовується до осіб, відносно яких вирок у справі не винесений, зокрема, і до ОСОБА_10 . Недоведеність прокурором ризиків ставить під обґрунтований сумнів перебування невинуватої людини під вартою майже 9 років. Захисник наголошує на тому, що суд має звільнити ОСОБА_10 з- під варти, обравши відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підтримали клопотання захисника ОСОБА_13 про негайне звільнення ОСОБА_10 з-під варти.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_13 з огляду на відсутність у ньому будь-яких нових доводів для негайного звільнення ОСОБА_24 з-під варти. Зазначив, що викладені в клопотанні доводи вже неодноразово були розглянуті судом при вирішенні питання доцільності подальшого тримання ОСОБА_10 під вартою. Зазначив, що рішення ЄСПЛ щодо ОСОБА_10 не позбавляє суд обов`язку розглянути справу щодо нього у розумні строки.

Представник потерпілих ОСОБА_14 просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_13 про негайне звільнення ОСОБА_10 з-під варти, яке, на його думку, необґрунтоване.

Розглянувши вище вказані клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд присяжних зазначає наступне.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При розгляді судом клопотань прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотань сторони захисту про негайне звільнення обвинувачених з-під варти на стадії судового розгляду суд не з`ясовує обставини вчинення кримінальних правопорушень та не перевіряє їх дослідженням доказів, оскільки вказане є недопустимим на даній стадії судового провадження з огляду на принципи змагальності та диспозитивності кримінального судочинства. Суд лише визначає на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Також суд приймає до уваги принцип невинуватості особи, враховує повагу до особистої свободи і недоторканості особи, однак зважує ці принципи у сукупності із цілями і завданнями кримінального провадження, передбаченими до ст. 2 КПК України.

Даючи оцінку ризикам, про які вказує прокурор у своїх клопотаннях, суд враховує таке.

Так, ризик переховування від суду залишається реальним з огляду на тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суворістю можливого покарання, передбаченого ч.2 ст.115 КК України, зокрема, у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, та пов`язаними із цим негативними для обвинувачених наслідками.

До того ж є важливим та обставина, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, та продовжений Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, в обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, адже правоохоронні органи задіяні у діяльності з відсічі збройної агресії російської федерації та у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинувачених.

Наведені обставини у сукупності дають підстави дійти висновку, що обвинувачені, ймовірно, можуть переховуватись від суду.

Актуальними наразі залишаються ризики незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні.

Попри те, що свідки, заявлені стороною обвинувачення, вже були допитані в судовому засіданні, однак відповідно до ч. 14 ст.352 КПК України свідок може бути допитаний повторно в тому самому або наступному судовому засіданні за його клопотанням, за клопотанням сторони кримінального провадження або за ініціативою суду, зокрема, якщо під час судового розгляду з`ясувалося, що свідок може надати показання стосовно обставин, щодо яких він не допитувався.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.358 КПК України, не виключається додатковий виклик вже допитаних свідків після дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення. Про що також наголошувалось та роз`яснювалось судом під час допиту певних свідків, які брали участь у проведенні слідчих дій та за наслідками яких складались процесуальні документи.

Так, судом були повторно допитані свідки ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , а також за результатами дослідження певних письмових доказів судом вирішено допитати свідка ОСОБА_32 .

Наразі залишається ймовірність додаткового допиту свідка ОСОБА_20 .

Також судом присяжних враховується думка потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про те, що зміна запобіжного заходу призведе до додаткових емоційних хвилювань, оскільки є загроза їх життю та членів їх сім`ї і вони сприймають таку загрозу як реальну.

Зважаючи на усі обставини цього кримінального провадження, наведені вище, суд присяжних переконаний, що прокурор довів наявність достатніх підстав уважати, що існують ризики того, що обвинувачені, ймовірно, можуть переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілих. Тобто прокурором доведено, що заявлені ним раніше ризики не зменшилися.

Про наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто про наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, свідчить наступне.

З доказів, на які посилається прокурор та які містяться у справі, убачається, що родина ОСОБА_8 володіє бізнесом, засобами масової інформації, є заможною. ОСОБА_8 має тісні зв`язки в органах влади. Зазначені фінансові та статусні можливості ОСОБА_8 в сукупності доводять існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Докази, долучені захисником ОСОБА_11 до клопотання про негайне звільнення ОСОБА_8 з під-варти, не спростовують наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК.

Щодо ОСОБА_10 встановлено, що останній у серпні 2022 року написав заяву про відмову від громадянства України. Вказана заява містить в собі такі висловлювання ОСОБА_10 , які свідчать про нехтування та зневажливе ставлення як до представників органів державної влади і до держави в цілому, так і до законів України.

Суд присяжних уважає, що ці обставини вказують на наявність в діях ОСОБА_10 ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, тобто перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Також слід зазначити, що поведінка обвинувачених у судових засіданнях, яка полягала в образливих та принизливих висловлюваннях в бік прокурора, застосуванні нецензурної лексики, та неприпинення такої поведінки після зауважень головуючої, характеризує особи обвинувачених та не може бути не прийнято судом в контексті аналізованих ризиків та оцінюється як ризик недобросовісної поведінки обвинувачених, що, в свою чергу, вказує на підвищений ризик вчинення дій, спрямованих на перешкоджання здійсненню правосуддя.

Слід зазначити, що у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки злочини, що інкримінуються обвинуваченим, відносяться до категорії злочинів проти життя та здоров`я особи, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У даному кримінальному провадженню існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, розцінюючи вище вказані ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд присяжних з урахуванням викладеного, приймає рішення про продовження ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою на 60 днів. Характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватими обвинувачених у вчиненні злочинів у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводять, що суспільний інтерес переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинувачених.

При цьому суд відповідно до положень ст.178 КПК України враховує дані, що характеризують особи обвинувачених, їх вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність родин й утриманців, місця роботи, репутацію та майновий стан обвинувачених, відсутність судимостей у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та наявність судимості у ОСОБА_10 .

Наявність у обвинувачених родин та соціальних зв`язків, нагород у ОСОБА_8 , не є обставинами, які безумовно виключають чи мінімізують до маловірогідності ймовірність настання ризиків стосовно обвинувачених.

Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою за станом здоров`я, та суду таких доказів не надано.

Розглядаючи доцільність зміни запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, суд, враховуючи особи обвинувачених, суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, вважає, що ризики переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є настільки вагомими, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, у т.ч. домашній арешт, не може забезпечити належну поведінку обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . На думку суду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу та існування реального і справжнього суспільного інтересу. З огляду на те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 висунуто обвинувачення у скоєнні злочинів, що спричинило загибель людей, а також враховуючи встановлені судом обставини, передбачені ст.177, 178 КПК, суд в силу приписів ч.4 ст.183 КПК України, не вбачає підстав для застосування застави.

За таких умов продовження тримання під вартою обвинувачених може бути виправданим заходом, який не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.

Доводи захисників про те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повинні бути негайно звільнені з-під варти, оскільки останні не набули статусу підозрюваних, а також досудове розслідування проводилось неуповноваженим органом та неуповноваженими особами, не заслуговують на увагу з огляду на те, що на даній стадії судового розгляду суд не дає оцінки обґрунтованості підозри, статусу особи підозрюваного чи обвинуваченого та не дає відповідної правової оцінки доказам через призму їх належності, допустимості та достовірності, які суд в силу ч.1 ст.89 КПК України повинен вирішувати під час оцінки доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

Підстави для застосування положень ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 №838-VIII («Закон Савченко»), на застосуванні яких наполягає сторона захисту, відсутні, оскільки такі положення закону можуть бути застосовані лише до особи, стосовно якої ухвалено обвинувальний вирок та призначено відповідне покарання.

Доводи захисника ОСОБА_12 про те, що висновки тимчасової слідчої комісії Верховної Ради, викладені у звіті ТСК, свідчать про тиск на Пирятинський районний суд та про підпорядкування суду ТСК, є лише припущеннями ОСОБА_12 , оскільки у вказаному звіті не міститься будь-яких вказівок, зауважень та/або висновків, прямих чи завуальованих, щодо розгляду даного кримінального провадження саме Пирятинським районним судом Полтавської області.

Щодо інших доводів сторони захисту суд зазначає, що суд не повинен надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін, про що неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, «Серявін та інші проти України від 10 лютого 2011 року).

Підсумовуючи все вищевикладене, суд присяжних дійшов висновку, що запобіжний захід обвинуваченим у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити на строк шістдесят днів, а тому клопотання прокурора слід задовольнити, а клопотання адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Керуючись ст.176-178, 183, 194, 331, 350, 372, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Манулівка Козельщинського району Полтавської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 03 червня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 про негайне звільнення з-під варти відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м.Кременчук Полтавської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 03 червня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_13 про негайне звільнення з-під варти відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м.Христинівка Черкаської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 03 червня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 про негайне звільнення з-під варти відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам, прокурору та направити до ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Повний текст ухвали оголошено 10.04.2023.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Присяжні ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5