Дата документу 14.03.2023 Справа № 332/2335/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/2335/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/498/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжя, громадянина України, який має базову загальну середню освіту, не працевлаштований, неодружений, утриманців не має, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04 жовтня 2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, яке є пропорційним скоєному кримінальному правопорушенню та особі обвинуваченого.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, сторона захисту не погоджується з призначеним покаранням та вважає, що воно не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Так, захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 проживає разом з матір`ю ОСОБА_9 та бабусею ОСОБА_10 . Мати обвинуваченого є особою з інвалідністю першої групи, яка потребує постійного догляду. Бабуся ОСОБА_10 , 1939 року народження, є престарілою особою.

Сам обвинувачений ОСОБА_6 є особою з інвалідністю третьої групи, який може виконувати працю, як підсобний працівник. На цей час ОСОБА_6 , хоч і не офіційно, але працює у фірмі «Інтелгрифінгруп» підсобним робітником. Фактично і мати і бабуся обвинуваченого ОСОБА_6 знаходяться на його повному утриманні.

Виконуючи покарання у виді громадських робіт, обвинувачений ОСОБА_6 може втратити свою неофіційну роботу, що його дуже хвилює. Захист, згідний з позицією обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому захисник просить призначити обвинуваченому більш м`який вид покарання - у виді штрафу, який обвинувачений в змозі оплатити.

Згідно з вироком суду, 25 листопада 2021 року, приблизно о 00 годині 50 хвилині, ОСОБА_6 , маючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись біля будинку № 67 по вулиці Історичній в м.Запоріжжя, на ґрунті особистих неприязних відносин, під час конфлікту з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс йому один удар дерев`яною качалкою, яку тримав у правій руці, в область лоба та один удар в область тім`яної ділянки голови, чим своїми діями спричинив потерпілому ОСОБА_11 , відповідно до висновку експерта № 176п від 31 січня 2022 року, рани у ділянці лоба праворуч у верхній третині та тім`яно-потиличній ділянці ліворуч, слідом загоєння яких стали виявлені при огляді рубці, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання, підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Діюче кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст. 84 КПК України) та надати ним відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст. 349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст. 125 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У зв`язку з тим, що в апеляційній скарзі захисника не оспорюються доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Разом з цим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи вид та розмір покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , суд вказав на характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого проступку, конкретні обставини справи та особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; з 1998 року неодноразово був оглянутий лікарем-психіатром, востаннє 25 січня 2021 рок та йому встановлений певний діагноз.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може і вважає, що суд першої інстанції хоча і послався у вироку, проте не в повній мірі врахував відомості про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, свою вину визнав, тяжких наслідків від його дій не настало, мешкає разом з матір`ю, яка є особою з інвалідністю, обвинувачений сам є особою з інвалідністю, обставин, які обтяжують покарання, немає, проте, є обставина, яка його пом`якшує.

На думку колегії суддів, з урахуванням всіх обставин, вказаних вище, ОСОБА_6 може бути призначено менш суворе покарання ніж громадські роботи - у виді штрафу в розмірі, що передбачений законом за вищевказане кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст.ст.407, 409 КПК України, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні з призначенням обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопрушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04 жовтня 2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4