Справа №760/3766/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваної - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого слідчого відділення ВП на СЗТ Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 01.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, відносно підозрюваної:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Яготин, Київської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого слідчого відділення ВП на СЗТ Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 01.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, відносно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше судимою, тобто, маючи не зняту та не погашену в передбаченому чинним законодавством порядку судимість, належних висновків для себе не зробила та вчинила нове умисне корисливе кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 28.01.2023, приблизно о 10:00 год., ОСОБА_4 , знаходячись у кафе «Кафетерій», що за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, спільно з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , побачили раніше незнайому їм жінку, якою виявилась потерпіла ОСОБА_8 , яка мала при собі власний мобільний телефон «Infinix Note 12 6/128GB NFC Force Black» вартістю 7499 гривень і в цей момент у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник спільний злочинний корисливий умисел спрямований на шахрайське заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

В подальшому, ОСОБА_4 , та ОСОБА_7 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та настання суспільно небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, керуючись спільним злочинним умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 підійшли до потерпілої ОСОБА_8 , познайомились з нею, підсіли до неї за стіл та вступили з нею в розмову, з метою послаблення пильності.

В ході спілкування, ОСОБА_7 попросив у ОСОБА_8 її мобільний телефон під приводом телефонного дзвінка, та в силу сформованих довірливих відносин, будучи в свою чергу впевненою у добропорядності намірів ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_8 на це погодилась та передала свій мобільний телефон «Infinix Note 12 6/128GB NFC Force Black» вартістю 7499 гривень ОСОБА_7 .

Після цього, ОСОБА_7 , утримуючи при собі мобільний телефон, що належить потерпілій, запропонував ОСОБА_8 разом піти до входу залізничного вокзалу «Центральний» для зустрічі з чоловіком потерпілої, який приїхав за нею на Залізничний вокзал, при цьому, пообіцявши, що телефон потерпілій поверне.

Після чого, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_8 покинули приміщення «Кафетерію» та разом направились в сторону залізничного вокзалу «Центральний».

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 діючи умисно, повторно, за попередньою змовою, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді спричинення майнових збитків та бажаючи настання таких наслідків, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, заволодівши чужим майном, шляхом зловживання довірою, обравши момент, коли навколо було багато людей та потерпіла ОСОБА_8 втратила пильність, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 , утримуючи при собі незаконно здобуте майно, належне ОСОБА_8 , втекли в напрямку вул. Саксаганського.

В подальшому, ОСОБА_4 , та ОСОБА_7 розпорядились незаконно набутим майном потерпілої на власний розсуд, а саме здали мобільний телефон «Infinix Note 12 6/128GB NFC Force Black» до ломбарду, заподіявши своїми умисними злочинними діями потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 7499 гривень.

Таким чином, своїми умисними злочинними діями, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.276 Кримінального процесуального кодексу України, повідомлення про підозру ОСОБА_4 здійснювалось у зв`язку із наявністю достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, а саме 16.02.2023 року о 17 год. 50 хв. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

В діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.2 ст.190 КК України.

Вина ОСОБА_4 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.190 КК України повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами:

1)протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення ОСОБА_8 ;

2)рапортом ЄО;

3)рапортом о/у ОСОБА_9 ;

4)показами потерпілої ОСОБА_8 ;

5)протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілій ОСОБА_8 ;

6)протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілій ОСОБА_8 ;

7)протоколом перегляду відеозапису за участю потерпілої ОСОБА_8 ;

8)показами свідка ОСОБА_10 ;

9)показами свідка ОСОБА_11 ;

10)протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_11 ;

11)протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_11

12)протоколом перегляду відеозапису;

13)рапортом о/у ОСОБА_9 ;

14)повідомленням про підозру у вчиненні злочину ОСОБА_4 ;

15)протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_4 ;

16)повідомленням про підозру у вчиненні злочину ОСОБА_7 ;

17)протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 ;

18)іншими матеріалами в їх сукупності.

Таким чином, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_4 вчинила нетяжкий злочин.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

- усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення, що пов`язане з позбавленням волі, ОСОБА_4 може значний термін переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки остання, не працююча, не має постійного джерела доходу, не має стійких соціальних зв`язків, що не перешкоджатиме їй покинути територію Київської області, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення;

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Враховуючи мету, спосіб та обстановку вчинення даного злочину, особу підозрюваної ОСОБА_4 , наявність у останньої непогашених судимостей, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ОСОБА_4 , не має постійного джерела доходу, не працює, суспільно-корисною працею не займається, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, а тому може продовжити свою протиправну діяльність та вчиняти злочини майнового характеру.

- перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на потерпілу, свідків, тобто, перебуваючи на свободі вона буде мати можливість зустрічатись з потерпілим, свідками поза межами кримінального процесуального судочинства, що дає йому можливість незаконно впливати на них та психологічним чином або умовляннями змушувати їх змінити свої показання, надати нові або відмовитись від наданих раніше з метою створення умов для уникнення від кримінальної відповідальності;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів: домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання не зможуть запобігти ризикам, передбаченим вище, що підтверджуються вищевикладеними обставинами.

Крім того, відповідно до ст. 178 КПК України, при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, орган досудового розслідування посилається на наступні обставини:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною вказаного кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_4 , у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, в якому вона підозрюється;

- вік та стан здоров`я підозрюваної ОСОБА_4 .

Крім того, питання щодо наявності захворювань, які б вказували про неможливість тримання ОСОБА_4 під вартою і були б підставами для її звільнення, встановлюється відповідним висновком лікарської комісії та вирішується у передбаченому законом порядку.

Під час досудового розслідування не встановлено будь-яких даних про те, що підозрювана не може утримуватися в Київському слідчому ізоляторі, не встановлено того, що підозрювана має хронічні захворювання, що у відповідності до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 №1348/5/572 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20.08.2014 за №990/25767.

Вищевикладене свідчить про неможливість запобігання наявним ризикам, які передбачені п.п.1, 3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, забезпечення належного виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та її належну поведінку, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала, просила задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у ньому.

Підозрювана заперечувала проти задоволення клопотання, просила застосувати до неї більш м`який запобіжний захід - домашній арешт. Також підозрювана вказувала на те, що вона є матір`ю чотирьох неповнолітнх дітей, при йьому на її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей.

В матеріалах провадження міститься заява підозрюваної від 20.02.2022 по про розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без адвоката.

Заслухавши прокурора та підозрювану, вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання, у зв`язку з наступним.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені статтею 178 КПК України.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, яке відноситься до нетяжкого злочину, а відтак наявні підстави, з якими закон пов`язує можливість обрання особі запобіжного заходу.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 01.02.2023 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.190 КК України.

16.02.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

В матеріалах клопотання є розписка від 17.02.2023 про те, підозрюваній ОСОБА_4 було вручено клопотання та матеріали, якими обґрунтовуються необхідність застосування такого запобіжного заходу.

Відповідно до Закону України від 30 червня 1993 року № 3352-XII «Про попереднє ув`язнення» таке ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Метою попереднього ув`язнення згідно з цим законом є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю, а також забезпечення виконання вироку та видачі (екстрадиції) або транзитного перевезення особи.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу (в тому числі у вигляді тримання під вартою) відповідно до ч.2 ст.177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Запобіжні заходи, у тому числі тримання під вартою, як і затримання особи, є видами заходів забезпечення кримінального провадження (ст.131 КПК України). Ці заходи, як і направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної судово-медичної або судово-психіатричної експертизи та переміщення особи, яка відбуває покарання, в установу попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі в судовому розгляді кримінального провадження не можуть переслідувати мету покарання особи за вчинений злочин, оскільки це суперечить презумпції невинуватості.

Затримання, тримання особи під вартою, направлення її до медичного закладу для проведення стаціонарної судово-медичної або судово-психіатричної експертизи, переміщення особи, яка відбуває покарання, в установу попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі в судовому розгляді кримінального провадження є заходами не кримінально-правового, а кримінально-процесуального характеру, що мають на меті виключно забезпечення належного здійснення кримінального провадження. Застосування цих заходів не може розглядатись як безпосередній наслідок вчиненого злочину, оскільки вони обумовлені не визнанням судом особи винною, а застосовуються до моменту постановлення вироку та/або до набрання ним законної сили за наявності відповідних підстав, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

В силу ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, згідно з п.9 ч.2 ст.131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та про наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, але не доведе обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні, що має місце по даному кримінальному провадженню, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу підозрюваному, суд також враховує, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно дотримуватися вимог ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, при цьому, ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

При розгляді даного клопотання, суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, виходить з усвідомлення, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, і що це питання не може вирішувати «in abstracto». Це питання має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими суд мотивує своє рішення, та належно задокументованих фактів. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення в справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy) [ВП], заява № 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Також, у Рішеннях ЕСПЛ «Летельє проти Франції», «Мамедова проти Росії», а також правових позицій, викладених у п. 80 Рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», та у рішенні від 12 січня 2012 р. у справі «Тодоров проти України», визначено принцип призначення альтернативного запобіжного заходу, згідно з яким «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».

У справі «Ігнатов проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 і 4, є серед основоположних прав, що захищають фізичну безпеку особистості і в цій якості її важливість має першорядне значення. Її головна мета полягає в тому, щоб не допустити свавільного або необґрунтованого позбавлення волі. Зокрема, можна ідентифікувати три основні засади у практиці Суду: вичерпний характер винятків, які повинні бути інтерпретовані строго і які не допускають широкого трактування відповідно до інших положень Конвенції (зокрема, статті 8-11 Конвенції); законності затримання, включаючи матеріальне та процесуальне право, що є вимогою ретельного дотримання принципу верховенства права. Одним з найбільш поширених видів позбавлення волі у кримінальному провадженні є досудове тримання під вартою. Таке тримання є одним із винятків із загального правила, що кожна людина має право на свободу (параграф 1 статті 5), та передбачено в підпункті (с) пункту 1 статті 5 Конвенції.

Відповідно до ч.2 ст.181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, аналізуючи доводи прокурора щодо необхідності застосування до підозрюваної ОСОБА_4 найбільш суворого виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також зіставляючи їх з вищевказаними вимогами кримінального процесуального закону і практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя вважає, що прокурором не наведено достатніх і належних доказів існування у сукупності всіх ризиків зазначених прокурором.

Аналізуючи можливість обрання щодо підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу, слідчий суддя звертає увагу на те, що на початковій стадій досудового розслідування ризики перешкоджання підозрюваною у проведенні досудового розслідування, зокрема - збиранні доказів, є найвищими, і забезпечення найбільш ефективного та оперативного розслідування в даному випадку, на переконання суду, можливе у випадку тримання підозрюваного під домашнім арештом, який є найм`якшим запобіжним заходом на даній стадії кримінального провадження серед ефективних.

В той же час, суд вважає, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а саме, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, наявність у підозрюваної постійного місця проживання, стан її здоров`я, майновий стан, слідчий суддя дійшов висновку, що підозрюваній необхідно обрати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, що передбачено ст.181 КПК України та полягає в забороні їй залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, строком до 19 квітня 2023 року включно, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки, на думку слідчого судді, застосування такого, менш суворого запобіжного заходу, зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 176-179, 184, 193, 194, 196, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, практикою Європейського суду з прав людини, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділення ВП на СЗТ Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погодженого прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 01.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт строком до 19 квітня 2023 року включно.

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачені ч.5 ст.194 КПК України наступні обов`язки:

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою;

- цілодобово не залишати постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити в межах строку досудового розслідування до 19 квітня 2023 року включно.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї обов`язків.

Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваною - в той самий строк з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Слідчий суддя - ОСОБА_1