Справа№ 953/857/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2023 м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю прокурора - ОСОБА_2 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000687 від 26.10.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 04.06.2021 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 (вісімдесят) годин громадських робіт, 2) 08.08.2022 Київським районним судом м. Харкова ч. 1 ст. 125, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2022 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт. 13 жовтня 2022 року засуджений прибув до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, де був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також був попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 389 КК України, про що у останнього відібрано підписку.

Після чого ОСОБА_3 під особистий підпис було видано направлення до Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області, що розташоване за адресою м. Харків, вул. Алчевських, 49, та зобов`язано приступити до виконання громадських робіт з 18 жовтня 2022 року.

Однак, засуджений ОСОБА_3 , будучи працездатним, маючи змогу працювати та відбувати призначене вироком Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2022 року покарання, діючи умисно, з метою ухилення від відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт, ігноруючи обов`язки пов`язані із відбуттям призначеного покарання, та відповідно до табелю виходу на роботу з 18.10.2022 року по 31.10.2022 року (не вийшов на відпрацювання покарання: 18.10.2022 року, 19.10.2022 року, 20.10.2022 року, 21.10.2022 року, 22.10.2022 року, 24.10.2022 року, 25.10.2022 року, 26.10.2022 року, 27.10.2022 року, 28.10.2022 року, 29.10.2022 року, 31.10.2022 року ), з 01.11.2022 року по 30.11.2022 року (не вийшов на відпрацювання: 01.11.2022 року, 02.11.2022 року, 03.11.2022 року, 04.11.2022 року, 05.11.2022 року, 07.11.2022 року, 08.11.2022 року, 09.11.2022 року, 10.11.2022 року, 11.11.2022 року, 12.11.2022 року, 14.11.2022 року, 15.11.2022 року, 16.11.2022 року, 17.11.2022 року, 18.11.2022 року, 19.11.2022 року, 21.11.2022 року, 22.11.2022 року, 23.11.2022 року, 24.11.2022 року, 25.11.2022 року, 26.11.2022 року, 28.11.2022 року, 29.11.2022 року, 30.11.2022 року) та з 01.12.2022 по 13.12.2022 (не вийшов на відпрацювання: 01.12.2022 року, 02.12.2022 року, 03.12.2022 року, 05.12.2022 року, 06.12.2022 року, 07.12.2022 року, 08.12.2022 року, 09.12.2022 року, 10.12.2022 року, 12.12.2022 року, 13.12.2022 року) без поважних причин не з`явився до Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області, для відбування громадських робіт чим ухилився від їх відбування.

Таким чином ОСОБА_3 у період з 18.10.2022 по 13.12.2022 під час перебування на обліку у Київському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області призначене вироком Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2022 року покарання у виді громадських робіт у визначеному обсязі не відпрацював, що відповідно до вимог ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України є ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 389 КК України як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними та не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб, а також форму вини і спрямованість умислу, мотив кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого, визнає їх доказаними у судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати у повному обсязі докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження відповідно до положень ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваного, дослідженням матеріалів експертиз, речових доказів та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів у частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, неодружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття, яке полягає у тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого ним кримінального правопорушення, у скоєному щиросердечно розкаявся, критично оцінює свою протиправну поведінку, осуджує її, та пообіцяв, що подібне більше ніколи не повториться.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При призначенні покарання суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, репутацію, у зв`язку з чим суд вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання у виді арешту в межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки його виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства та відсутні передбачені законом підстави для застосування положень ст.75 КК України, які б давали суду можливість прийти до висновку про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Саме покарання у вигляді арешту на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, вироком Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2022 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт, яке на даний час не відбуте в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи із співвідношення, що одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Виходячи з вимог п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, невідбута частина покарання ОСОБА_3 за вироком Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2022 року у виді 200 годин громадських робіт відповідає 25 дням арешту.

З урахуванням викладеного, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2022 року, перевівши при складанні покарань відповідно до вимог ст. 72 КК України менш суворе покарання у виді громадських робіт в більш суворий вид - арешт, виходячи із співвідношення: одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт і остаточно визначити до відбування покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць 25 (двадцять п`ять) днів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні немає.

Під час досудового слідства та судового розгляду запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, і призначити йому покарання у виді арешту строком на (1) один місяць.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного ОСОБА_3 покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2022 року у виді 200 годин громадських робіт, що згідно зі ст. 72 КК України відповідає 25 дням арешту та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць 25 (двадцять п`ять) днів.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1