Справа № 203/4511/22
Провадження № 1-кс/0203/3531/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на бездіяльність третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві,

у с т а н о в и в:

1. 17 листопада 2022 року заявники звернулися до суду зі скаргою на бездіяльність третього СВ (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що заявники звернулися до органу досудового розслідування із заявою про вчинення кримінального правопорушення від 03.11.2022, проте останній не вчинив дії, передбачені процесуальним законом, а саме: не вніс відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не вжив заходів до проведення такого розслідування. Заявники просять суд зобов`язати третій СВ (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.а.с. 1, 2, 5).

2. Заявники до суду повторно не з`явилися, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності.

3. Слідчий до суду також не з`явився, був повідомлений належним чином.

4. Відповідно до частини 3 статті 306 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

5. При цьому норми КПК не визначають порядку розгляду таких скарг у випадках неявки до суду їх ініціаторів.

6. Разом з цим аналіз другого речення частини 3 статті 306 КПК у логічному зв`язку з рештою зазначеної норми абсолютно свідчить про те, що відсутність у судовому засіданні особи, яка подала скаргу, її захисника, представника є перешкодою для розгляду скарги.

7. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантоване право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у яких вона є стороною.

8. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

9. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, метою яких є недопущення перетворення судового розгляду у безладний процес.

10. Таким чином, небажання заявників брати участь у розгляді ініційованої ними же скарги суд сприймає як законну підставу для залишення її без задоволення.

11. При цьому суд вважає клопотання заявників про розгляд справи за їх відсутності таким, що не має правового значення, оскільки воно прямо суперечить приписам частини 3 статті 306 КПК.

12. Відмовляючи у задоволенні заявленої у справі скарги, суд також вважає за необхідне звернути увагу заявника на недотримання ним принципу добросовісності.

13. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, §45, 06.12.2007).

14. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004).

15. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

16. У цій справі суд вважає за можливе застосувати доктрину «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

17. Очевидно, що дії заявників, які звернулися до суду зі скаргою, а згодом попри імперативну норму кримінального процесуального закону просили розглядати її за їх відсутності, суперечать одна одній і містять ознаки недобросовісності.

18. Суд зважає на неможливість вирішення справи в іншій спосіб (зокрема, повернення скарги), оскільки відповідної правової підстави, передбаченої частиною 2 статті 304 КПК, у справі не встановлено.

19. Крім того, суд не вбачає й підстав для подальшого відкладення розгляду справи, оскільки заявники не з`явилися повторно, отже таке відкладення потягне істотне порушення строків, визначених частиною 2 статті 306 КПК.

20. Суд також звертає увагу заявників на свідоме нехтування ними інституту розгляду справ у режимі відеоконференції.

21. Керуючись статтями 303, 306, 307, 369 - 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на бездіяльність третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, залишити без задоволення.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1