Справа № 629/5614/21
провадження № 1-кп/632/21/23

У Х В А Л А

11 січня 2023 року місто Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі колегії суддів: головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області перебуває наведене кримінальне провадження.

10 січня 2023 року прокурор подав до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , без визначення застави.

Вмотивовуючи клопотання прокурор зазначив, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України особливо тяжкого злочину, за який передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років з конфіскацією майна, ОСОБА_13 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України тяжкого злочину, за який передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Разом із цим, ОСОБА_11 і ОСОБА_13 , в період дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у даному кримінальному провадженні, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб, зокрема, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , події якого мали місце 18 вересня 2022 року.

15 листопада 2022 року ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання змінений на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, з метою забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_11 і ОСОБА_13 покладених на них процесуальних обов`язків, запобігання наявним щодо кожного із обвинувачених ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуванню від суду; незаконному впливу на потерпілих та свідків, вчиненню іншого кримінального правопорушення та продовженню кримінального правопорушення, у якому вони обвинувачуються, які ґрунтуються на тому, що обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути їм призначене у разі визнання їх винуватими, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть вчинити дії щодо переховування; впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані судом; вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на обставини та характер вчинених кримінальних протиправних дій, у яких вони обвинувачуються та повідомлення про підозри у спільному вчиненні іншого злочину, прокурор просить продовжити застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_11 і обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід здатний у повній мірі запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, про які йдеться вище.

При цьому, враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_11 і ОСОБА_13 , прокурор просив не визначати обвинуваченим розмір застави.

В судовому засіданні прокурор подані ним клопотання підтримав з наведених у них підстав та просив їх задовольнити, оскільки вважає мету і підстави продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_13 законними та обґрунтованими.

Обвинувачений ОСОБА_11 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, оскільки вважає його необґрунтованим.

Захисник ОСОБА_15 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим, а ризики не доведеними.

Разом із цим захисником ОСОБА_15 було подане клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Своє клопотання захисник обґрунтовує тим, що ризики, які були враховані судом під час застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_11 зі спливом часу вже не існують, підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, повідомлена у іншому кримінальному провадженні, є необґрунтованою і даного кримінального провадження не стосується.

Обвинувачений ОСОБА_13 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, зазначивши, що воно є необґрунтованим, а ризики не доведеними.

Також ОСОБА_13 вказав, що обов`язки, покладені на нього у межах запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, він виконував належним чином.

Про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, йому повідомлено не законно.

При цьому ОСОБА_13 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу щодо нього на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Прокурор проти задоволення клопотань захисника ОСОБА_15 та обвинуваченого ОСОБА_13 заперечував.

Представник потерпілого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , просив суд клопотання прокурора задовольнити, зазначивши, що тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 і ОСОБА_13 зможе запобігти ризикам, про які йдеться вище, зокрема незаконному впливу на потерпілого ОСОБА_6 та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених. Вважає, що клопотання захисника ОСОБА_15 задоволенню не підлягає.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах питання, яке вирішується, суд доходить наступного.

Так, згідно із частинами 1 - 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, поміж іншого, до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

14 квітня 2021 року ОСОБА_11 був затриманий на підставі ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

17 квітня 2021 року щодо нього був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

Щодо ОСОБА_13 , який підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був застосований 13 вересня 2021 року.

Підставою для прийняття таких рішень слідчим суддею стала наявність обґрунтованої підозри у вчиненні, окрім інших, ОСОБА_11 , у складі організованої групи, кримінального правопорушення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а ОСОБА_13 , окрім інших, у вчиненні за попередньою змовою групою осіб, кримінального правопорушення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, яка підтверджувалася зібраними у кримінальному провадженні доказами, метою - запобігання ризикам, для ОСОБА_11 , передбаченим пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - переховуванню від органів досудового розслідування та/або суду; знищенню, схованню або спотворенню будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконному впливу на потерпілих та свідків; перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином; вчиненню іншого кримінального правопорушення, продовженню кримінального правопорушення, у якому підозрюється зазначена особа; для ОСОБА_13 , передбаченим пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуванню від органів досудового розслідування та/або суду; незаконному впливу на потерпілого та свідків; перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином; вчиненню іншого кримінального правопорушення, продовженню кримінального правопорушення, у якому підозрюється зазначена особа.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2021 року, окрім інших, щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , кожного окремо, був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 грудня 2021 року, включно.

Підставою для прийняття такого рішення стала наявність обвинувачення у вчиненні ОСОБА_11 кримінального правопорушення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_13 - кримінального правопорушення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, метою - запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зміст яких наведений вище.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 01 грудня 2021 року, постановленої під час підготовчого судового засідання, з наведених вище підстав, окрім інших, щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , кожного окремо, обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 29 січня 2022 року, який у подальшому був продовжений.

Згідно із ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09 березня 2022 року обраний щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був змінений відносно кожного окремо на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладанням на них певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Зазначені обов`язки щодо ОСОБА_11 і ОСОБА_13 в рамках вказаного запобіжного заходу неодноразово продовжувалися останній раз 17 жовтня по 17 грудня 2022 року.

Підставою застосування саме такого запобіжного заходу щодо ОСОБА_11 і ОСОБА_13 стала наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні обвинуваченими зазначених кримінальних правопорушень, метою запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуванню від суду, незаконному впливу на потерпілих і свідків.

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_11 і ОСОБА_13 , а також наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, відносно цих обвинувачених, неодноразово встановлювалася судом під час розгляду питань щодо запобіжних заходів.

Окрім наведеного, з повідомлень про підозру від 20 та 26 жовтня 2022 року вбачається, що ОСОБА_13 і ОСОБА_11 у ці дні, а ОСОБА_13 ще й повторно, було повідомлено про підозру у спільному вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України - хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб, події якого мали місце 18 вересня 2022 року, внаслідок яких потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження, тобто, із застосуванням насильства, що також підтверджується витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань - кримінальне провадження № 0000767 від 25 липня 2022 року та повідомленням прокурора (т. 11, а.с. 58 61, 114 - 124).

За таких обставин ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 15 листопада 2022 року запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_13 був змінений на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 13 січня 2023 року.

Положеннями ст. 199 КПК України передбачено, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, враховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як вбачається зі ст. 194 КПК України, під час розгляду вказаного питання суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, визначені пунктами 1 - 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу обвинуваченого та визначені у пунктах 1 - 12 частини 1 вказаної статті.

Так ОСОБА_11 , який має постійне місця проживання, однак не має міцних соціальних зв`язків, які б забезпечили його належну процесуальну поведінку, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого у складі організованої групи, за який передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років з конфіскацією майна.

ОСОБА_13 , який також має постійне місце мешкання, однак не має міцних соціальних зв`язків, які б забезпечили його належну процесуальну поведінку, оскільки його доводи у судовому засіданні жодними даними не підтверджені, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися, або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і у сукупності, в нарадчій кімнаті, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, суд на даній стадії судового провадження не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри (обвинувачення) шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Разом із цим, відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Враховуючи наведені вище критерії, на обґрунтованість обвинувачення для вирішення питань у цій стадії кримінального провадження вказує те, що в результаті проведеного досудового розслідування ОСОБА_11 було повідомлено про підозру, а згодом висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, пошкодження та знищення їхнього майна, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, вчиненому організованою групою; ОСОБА_13 було повідомлено про підозру, а згодом висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, пошкодження та знищення їхнього майна, за попередньою змовою групою осіб.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству, суд, враховуючи викладене доходить висновку про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_13 з огляду на таке.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Суворість покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторно вчинити злочин.

Суд зазначає, що ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання. А в контексті з тим, що 24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала військову агресію проти України, у зв`язку з чим цього ж дня Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який триває дотепер, і на даний час для громадян України існує реальна можливість спрощеного режиму перетину кордону та отримання дозволу на проживання в багатьох країнах світу, спроба переховуватися від суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням дозволу на проживання в певній країні, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу, поданням документів на отримання статусу біженця тощо.

При встановленні наявності ризику впливу на як на потерпілого, так і на свідків слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, в тому числі й на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ст. ст. 352, 353 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.

Крім того, наявність зазначеного ризику обґрунтовується характером та обставинами вчинення злочину, а також тим, що на теперішній час обвинуваченим відомі особи як потерпілих, так і свідків, місця їх проживання, що дає можливість впливу на них з метою отримання свідчень на користь обвинувачених.

Враховуючи те, що ОСОБА_11 і ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, злочини, що їм інкримінуються, характеризуються корисливою метою, на цей час як потерпілі, так і свідки у даному кримінальному провадженні з об`єктивних причин не допитані, докази з боку обвинувачення та захисту не досліджені, проаналізувавши наявні дані, що характеризують обвинувачених, їх майновий стан, соціальні зв`язки та репутацію у сукупності з обставинами інкримінованих їм кримінальних правопорушень, враховуючи також те, що вони мають постійні місця мешкання, однак не мають міцних соціальних зв`язків та осіб - чинників, що забезпечували б їх належну процесуальну поведінку, під час дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, суд доходить висновку, що зазначені обставини об`єктивно вказують на наявність ризику продовження ОСОБА_11 та ОСОБА_13 кримінально - протиправної діяльності та вчинення ними інших кримінальних правопорушень; ризику переховування від суду та ризику незаконного впливу на потерпілих і свідків.

В світлі цього ризики, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою і були підставами для зміни їм запобіжного заходу, не зменшилися і продовжують існувати.

Відповідно до положень ст. ст. 177, 178, 183, 196, 197, 331 КПК України та приймаючи до уваги ті обставини, що заявлені ризики, наведені прокурором, відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_13 не зменшилися та продовжують існувати; обвинувачені хоча і мають постійне місце мешкання, джерело доходу, зокрема, ОСОБА_11 займався підприємницькою діяльністю; однак у період дії запобіжного заходу підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення проти громадського порядку та моральності; строк дії ухвали від 15 листопада 2022 року закінчується 13 січня 2023 року, до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з поважних причин; а також, з врахуванням періоду воєнного стану, запровадженого на всій території України, з метою запобігання спробам ухилитися від суду, незаконного впливу на потерпілих і свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, що обґрунтовано можуть мати місце, при цьому враховуючи і тяжкість покарання, за злочини, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у інкримінованих їх кримінальних правопорушеннях, суд вважає за необхідне та доцільне клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та продовжити ОСОБА_11 та ОСОБА_13 строк тримання під вартою на 60 днів.

Щодо можливості запобігання наявним ризикам шляхом застосування до обвинувачених іншого запобіжного заходу, то суд з урахуванням даних, які їх характеризують, тяжкості злочинів у вчиненні яких вони обвинувачуються, наявних ризиків, стану здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження про неможливість перебування вказаних осіб під вартою, вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам.

Крім того, згідно із сформованою практикою ЄСПЛ, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (справа «Летельє проти Франції»).

При цьому, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, на думку суду, у цій справі наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

Що ж стосується клопотання захисника ОСОБА_15 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, то, суд вважає, що зазначене клопотання задоволенню не підлягає виходячи з того, що при зміні обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу, вже були враховані ті обставини, на які посилається захисник.

При цьому хвороба батька обвинуваченого не є тим чинником, який зменшує встановлені судом ризики настільки, що їм можливо запобігти шляхом застосування до ОСОБА_11 такого запобіжного заходу як особисте зобов`язання, який вже застосовувався до нього у даному кримінальному провадженні.

До того ж доводи сторони захисту не спростовують наведених вище висновків суду щодо наявності підстав для задоволення клопотання прокурора.

Крім того, посилаючись на необґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, до клопотання захисником долучені копії постанов слідчого СВ ВП № 2 Харківського РУП, винесені під час досудового провадження кримінального провадження № 0000767 від 25 липня 2022 року, лист Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова, а також листи слідчого на ім`я захисника.

Однак, слід зауважити, що суд під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні не має повноважень надавати оцінку процесуальним рішенням, постановленим в ході досудового розслідування у іншому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного суд також доходить висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 про зміну йому запобіжного заходу на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою задоволенню не підлягає.

З урахуванням положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченим розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 201, 331, 369 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_13 задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, строком на шістдесят днів, тобто по 11 березня 2023 року в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, строком на шістдесят днів, тобто по 11 березня 2023 року в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_15 про зміну обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України - відмовити.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 про зміну йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам та прокурору негайно після її оголошення та направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий:ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3