печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1533/23-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідування ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування, у кримінальному провадженні №00003000 від 19.04.2021,-

ВСТАНОВИВ:

12.01.2023 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідування ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування, у кримінальному провадженні №00003000 від 19.04.2021.

Так, в обґрунтування скарги адвокат зазначає, що 06 вересня 2022 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова постановив ухвалу про проведення обшуку за місцем проживання приватного нотаріуса ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення документів щодо укладення договорів відступлення права вимоги між ТОВ «Арагон» та ТОВ «Укрбуддевелопмент» № 15/07/2020 від 15.07.2020 та укладених на його підставі договорів застави, іпотеки, поруки та інших правочинів, в т.ч.: передачі в іпотеку майна та майнових прав ТОВ «Укрбуддевелопмент» на користь ТО «ФК «Арагон»; передачі в іпотеку майна та майнових прав ТОВ «ІК «Укрбуд Інвест» на користь ТОВ «ФК «Арагон»; документів щодо нотаріального посвідчення та реєстрації у реєстрі договору від 29.09.2020 про відступлення права вимоги між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «ФК «Вертуоз»; документів щодо нотаріального посвідчення та реєстрації угоди з купівлі-продажу офісних приміщень по вул. Пушкінська, 27, в м. Києві між ТОВ «ФК «Вертуоз» та ТОВ «Кілментон», інших документів щодо незаконного заволодіння корпоративними правами, майном та майновими правами ТОВ «Укрбуд девелопмент» та заснованих ним компаній, майном ТОВ «Решіональні ресурси», чорнових записів, тощо, у паперовому та електронному вигляді, комп`ютерної техніки, з використанням якої виготовлялись фіктивні документи, що використовувались для заволодіння корпоративними правами, майном та майновими правами ТОВ «Регіональні ресурси» ТОВ «Укрбуд Девелопмент» та заснованих (пов`язаних) з ними юридичних осіб (ТОВ «Регіональні ресурси (), ТОВ «ФК «Арагон» (0), ТОВ «Уіфбуд Девелопмент» (код ЄДРПОУ 3292218), ТОВ «Кілментон» (), ТОВ «ФК «Віртуоз» () та інших; засобів зв`язку, які використовувалися під час вчинення злочинів, документів, що містять вільні зразки почерку та підпису та інші документи наступних осіб: ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 ) та інших.

14 вересня 2022 року на підставі вказаної ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова проведено обшук у ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час обшуку у ОСОБА_4 було складено протокол обшуку та вилучено: зовнішній (портативний) носій інформації марки «Transcend» s/N:E 65566-3329, мобільний телефон марки «iPhone 12» EVLEI НОМЕР_2 ІМЕІ2 НОМЕР_3 та сім-картку з номером НОМЕР_4 .

Так, адвокат стверджує, що в ухвалі слідчого судді не було вказано ідентифікуючі ознаки жорсткого диска та телефону, а лише вказано комп`ютерна техніка та засобів зв`язку, то вилучений жорсткий диск та телефон вважаються такими, що набули статусу тимчасово вилученого майно.

Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлена належним чином. Разом з цим, представником було подано заяву в якому останній просить розглядати скаргу без його відсутності, вимоги підтримав.

Слідчий у судове засідання не з`явився, однак до суду направив лист в якому зазначив, що в ході обшуку на підставі вказаної ухвали слідчого судді у ОСОБА_4 були вилучені предмети, які відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України не є тимчасово вилученим майном. Окрім цього, слідчий зазначив, що телефон скеровано для проведення експертного дослідження. Також, зазначив, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 , від 20.12.2022 було відмовлено в задоволенні скарги, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування, у кримінальному провадженні №00003000 від 19.04.2021

Відатк, просив відмовити в задоволенні скарги та розглядати без його участі.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000300 від 19.04.2021 за підозрою ОСОБА_8 та інших осіб у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. З ст.206-2 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч.ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Разом з цим, з матеріалів скарги, які були надані слідчому судді, не можливо встановити правомірність вилучення речей та документів, оскільки заявником не було надано копії ухвали слідчого судді на підставі якої здійснювався обшук, протоколу обшуку з якого можна було б встановити чи дійсно вилучалось зазначене майно, який просить повернути адвокат.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідування ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування, у кримінальному провадженні №00003000 від 19.04.2021 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1