Житомирський апеляційний суд
Справа №287/1482/20 Головуючий у 1-й інст. Винар
ОСОБА_1 ч.1 ст. 240-1, ч.2 ст. 309 КК україни Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргоюпрокурора Коростенської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_7 на ухвалу Олевського районного суду Житомирської області 13 липня 2022 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.240-1, ч.2 ст.309 КК України,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 13 липня 2022 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 від 13.04.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 240-1, ч. 2 ст. 309 КК України - повернуто прокурору Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції із стадії підготовчого судового засідання.

Вказує, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 складений та затверджений у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, підписаний слідчим та прокурором, належним чином затверджений прокурором, відтиску печатки не потребує, оскільки чинний КПК України та Інструкція має вичерпний перелік відомостей, які повинні міститись у обвинувальному акті, до яких не входить його обов`язкове посвідчення печаткою. Суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про необхідність повернення обвинуваченого акту прокурору у зв`язку з тим, що він не відповідає вимогам закону. Крім того, повернення обвинувального акту із зазначених в ухвалі підстав, не передбачених законом призведе до затягування розгляду кримінального провадження, і як наслідок, до порушення передбачених ст. 28 КПК України розумних строків судового розгляду.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги. Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце апеляційного розгляду провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення прокурора, перевіривши обвинувальний акт та додані до нього документи, ухвалу суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором. Зокрема, обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

71) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувачення, згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.283 КПК України, обвинувальний акт є формою закінчення досудового розслідування та формою звернення прокурора до суду.

Кримінальним процесуальним законом передбачено, що після закінчення досудового розслідування до суду передається обвинувальний акт, до якого додається реєстр матеріалів досудового розслідування, та інші, передбачені ст. 291 КПК України, документи.

Закон не висуває інших вимог до обвинувального акту, крім тих, які зазначенні в ст. 291 КПК України.

Окрім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, єдиним процесуальним документом, що підлягає дослідженню судом під час підготовчого судового засідання, є обвинувальний акт. Додатки до обвинувального акту, визначенні ч. 4 ст. 291 КПК України, не є і не можуть бути предметом судового контролю під час підготовчого судового засідання.

Таким чином, єдиною законною підставою для повернення обвинувального акту прокурору є невідповідність змісту самого обвинувального акту вимогам саме ст. 291 КПК України.

В ст. ст. 109, 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Згідно положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України обвинувальний акт підлягає поверненню у разі його невідповідності вимогам КПК України. Безпосередніх випадків невідповідності вимогам КПК обвинувального акту кримінально-процесуальним законодавством України не передбачено, лише в ст. 291 КПК України зазначено вимоги, за якими він складається та затверджується.

Згідно пункту третього частини шостої статті другої листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 "Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам статті 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному; у документі наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; він не підписаний слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджений прокурором; до нього не долучено передбачені законом додатки. Інших підстав для повернення обвинувального акту, чинним кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено.

Суд зазначених вимог закону в повній мірі не дотримався та прийшов до хибного висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000019 від 13.04.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 240-1, ч. 2 ст. 309 КК України, складено та затверджено згідно із нормами КПК України.

В ухвалі суду першої інстанції вказано, що прокурором всупереч вимогам ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не зазначена адреса місця реєстрації або фактичного проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , за якою його можливо було б викликати у судове засідання.

Однак із вищенаведеним не можливо погодитися за наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів провадження, будь-який запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не обирався. Підстав для оголошення обвинуваченого ОСОБА_8 в розшук не встановлено.

Згідно змісту обвинувального акту, в ньому міститься адреса місця реєстрації та місця проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме: АДРЕСА_1 , при цьому будь-яких докази того, що обвинувачений не проживав за вказаною адресою на момент складання та затвердження обвинувального акту відсутні, судом не вичерпано процесуальні можливості належного повідомлення та виклику обвинуваченого, встановлення його місця знаходження (проживання) на час проведення підготовчого судового засідання. Крім того обвинувальний акт затверджений прокурором, тобто складений відповідно до ст. 291 КПК України та містить всі відомості та реквізити, передбачені ч.2 ст.291 цього Кодексу.

Висновки суду про невідповідність обвинувального акту положенням ст. 291 КПК України через щодо неможливості повідомлення та виклику обвинуваченого судовими повістками є безпідставними, оскільки ці обставини є лише процесуальною перешкодою для проведення підготовчого судового засідання, яке проводиться, за правилами, передбаченими КПК України для судового розгляду, що чітко регламентується нормами ч.2 ст.314 та п.24 ч.1 ст. 3 КПК України.

Відповідно до приписів п.5 ч.2 ст.315 КПК України з метою підготовки до судового розгляду суд вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду, у тому числі, у порядку, передбаченому ст.333 КПК України, - шляхом дачі доручень органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії для встановлення місця знаходження обвинуваченого, а також оголошення розшуку обвинуваченого, оскільки участь обвинуваченого під час судового розгляду є обов`язковою.

Разом з цим, оскільки обвинувальний акт вручався обвинуваченому ОСОБА_8 під час досудового розслідування, то у разі невстановлення місця проживання обвинуваченого на час судового розгляду вказана обставина може при дотриманні усіх процесуальних умов бути підставою для оголошення обвинуваченого у розшук, а решта питань підлягає вирішенню у підготовчому засіданні після розшуку обвинуваченого.

Матеріали провадження не містять офіційних відомостей щодо зняття обвинуваченого ОСОБА_8 з реєстрації з місця проживання, або відомостей стосовно того, що вказана особа тривалий час не проживала за адресою, вказаною у обвинувальному акті.

Таким чином, факт не встановлення місцезнаходження обвинуваченого може свідчити про ухилення обвинуваченого від суду, наслідком чого є виконання процесуальних дій, передбачених ст. 335 КПК України.

Крім того не може бути підставою повернення обвинувального акту прокурору і те, що за твердженням суду після додатків до обвинувального акту не зазначений підпис прокурора ОСОБА_9 , який його затверджував, оскільки зазначена обставина не може бути підставою для повернення обвинувального акту з додатками прокурору, оскільки безпосередньо обвинувальний акт відповідно до положень ч.З ст. 291 КПК України підписаний слідчим ОСОБА_10 та прокурором ОСОБА_9 , який його затвердив.

Не є підставою для повернення прокурору обвинувального акту і те, що за твердженням суду реєстр матеріалів досудового розслідування суперечить вимогам ч.2 ст.109 та п. 1 ч.4 ст. 291 КПК України та не містить усіх необхідних реквізитів процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування та реквізитів процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, оскільки оцінка додатків до обвинувального акту не входить в обсяг питань , які перевіряються судом при вирішенні відповідності обвинувального акту положенням ст. 291 КПК україни

Не знайшли свого підтвердження також і висновки суду про те, що причиною для повернення обвинувального акту є також і те, що при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_8 , слідчим порушено принцип презумпції невинуватості, закріплений у ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, п.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки в обвинувальному акті містяться твердження слідчого, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 240-1, ч.2 ст. 309 КК України, що на думку суду є тотожним визнанню його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення до ухвалення судом обвинувального вироку

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п. 13 ч. 1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з правовими висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 24.11.2016 року №5-328кс16 проаналізовано зміст вказаної норми закону, яка вимагає обов`язкового відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва формула обвинувачення), формулювання обвинувачення.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально- правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Що стосується обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

При цьому, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінальних правопорушень (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у їх вчиненні, розмір спричиненої шкоди, процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.

З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_8 , не викликає сумнівів та не є підставою для висновків про встановлення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів замість суду.

Таким чином, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладається в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне прокурор.

Неспроможними є й посилання суду на те, що обвинувальний акт належним чином не затверджений прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , оскільки підпис в графі «Затверджую» не скріплений печаткою.

Ст. 291 КПК України містять вичерпний перелік відомостей та реквізитів, які повинен містити обвинувальний акт для того, щоб він вважався таким, який відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Проте, зазначений перелік не містить вимоги щодо скріплення підпису слідчого та прокурора печаткою, а посилання суду на примітку до ст. 358 КК України не є доречним, оскільки в цьому випадку норми закону мають вищу юридичну силу, ніж норми примітки, тому саме вимогам ст. 291 КПК України в цьому випадку необхідно надавати перевагу.

Крім того, відповідно до пункту 9.28.2 Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України № 27 від 12.02.2019 гриф затвердження розміщується у правому верхньому куті першого аркуша документа і складається з таких елементів: слово «ЗАТВЕРДЖУЮ», найменування посади, підпис, ініціали та прізвище особи, яка затвердила документ, дата затвердження.

Пунктом 18.2.4 «Інструкції» передбачено, що перелік документів, підписи на яких скріплюються гербовою печаткою у разі їх створення у паперовій формі або засвідчуються кваліфікованою електронною печаткою прокуратури у разі їх створення в електронній формі, наведено у додатку 55 Інструкції.

Відповідно до Додатку №55 Інструкції не передбачено застосування гербової печатки щодо затвердження обвинувального акту або ж іншого процесуального документу. Зазначено лише, що в інших необхідних випадках гербова печатка проставляється на документах за рішенням Генерального прокурора, його першого заступника чи заступника, керівників регіональних, окружних прокуратур, що здійснюють процесуальне керівництво досудовим розслідуванням.

Процесуальне керівництво по даному кримінальному провадженню здійснюється прокурорами, а не керівником Коростенської окружної прокуратури, а тому завірення обвинувального акту гербовою печаткою не вимагається.

Разом з тим, суд першої інстанції при прийнятті рішення на зазначені вимоги кримінального процесуального закону та Інструкції уваги не звернув.

Висновки суду про те, що затвердження прокурором обвинувального акту щодо обвинуваченого та не скріплення його печаткою є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу в контексті примітки до ст. 358 КК України є безпідставними.

Враховуючи викладене, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 складений та затверджений у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, підписаний слідчим та прокурором, належним чином затверджений прокурором, відтиску печатки не потребує, оскільки чинний КПК України та Інструкція має вичерпний перелік відомостей, які повинні міститись у обвинувальному акті, до яких не входить його обов`язкове посвідчення печаткою.

До обвинувального акту додані документи відповідно до ч. 4 ст. 291 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування та розписки про отримання підозрюваним копії обвинувального акту.

Твердження суду про те, що реєстр матеріалів досудового розслідування суперечить вимогам ч.2 ст.109 та п. 1 ч.4 ст. 291 КПК України та не містить усіх необхідних реквізитів процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування та реквізитів процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, що є також підставою для повернення обвинувального акту, є помилковим, оскільки оцінці судом підлягає лише сам обвинувальний акт, а не додатки до нього.

Таким чином, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з тим, що він не відповідає вимогам закону, тому підстави, на які послався суд в ухвалі, не відповідають вимогам кримінального процесуального закону та не тягнуть за собою повернення обвинувального акту прокурору.

При цьому колегія суддів звертає особливу увагу на те, що наведені в даній ухвалі обставини вже були предметом перегляду апеляційного суду в інших кримінальних провадженнях, та апеляційний суд неодноразово звертав увагу Олевського районного суду Житомирської області на помилковість таких висновків та безпідставність повернення обвинувального акту за аналогічних обставин, що в свою чергу створює необгрунтоване затягування строків судового розгляду кримінальних проваджень, усунення суду від здійснення правосуддя та безпідставне задіяння апеляційного перегляду рішень суду по аналогічним питанням.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги прокурора знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, ухвала суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000019 від 13.04.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 240-1, ч. 2 ст. 309 КК України з доданими матеріалами підлягає направленню до суду першої інстанції для розгляду

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а

Апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Олевського районного суду Житомирської області 13 липня 2022 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.240-1, ч.2 ст.309 КК України, скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: