УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2023 року

м. Київ

справа № 753/3426/18

провадження № 51-4241ск22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня

2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року

щодо нього,

встановив:

За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за частинами 4, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 127 КК України

до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Апеляційного суду м. києва від 13 червня 2018 року

ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк

8 років.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник не погоджується

з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд

у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України,

суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 3 зазначеної статті.

Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи,

яка подає скаргу, до суду касаційної інстанції та її думка з приводу участі

у касаційному розгляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини,

що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання

про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону

(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК України).

Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Однак, всупереч вищевказаному захисник у касаційній скарзі, посилаючись

на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,

як на підставу для скасування оскаржених судових рішень, доводів

на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 413 КПК України не наводить.

Натомість, захисник, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу

статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім того, вимоги захисника про ухвалення нового вироку, яким він просить виправдати засудженого та відмовити в задоволенні цивільного позову, після скасування оскаржених судових рішень не узгоджується з положеннями

ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції

за наслідками розгляду касаційної скарги.

Також захисник, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, не вказує у скарзі

чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається

без руху.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду

від 29 вересня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк

з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3