ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року

м.Харків

справа № 638/6902/22

провадження № 1-кп/638/1353/22

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001123 від 30 листопада 2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньотехнічною освітою, військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України у військовому званні «солдат», який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України,

у с т а н о в и в:

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (по стройовій частині) від 08 березня 2022 року № 2 військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата запасу ОСОБА_5 призначено на посаду - стрілець 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України. Цим же наказом ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України та на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України (по особовому складу) від 16 червня 2022 року № 49-РС солдата ОСОБА_5 призначено на посаду - кулеметник снайперського відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Відповідно до приписів статтей 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Вимоги статтей 17, 65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують солдата ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог статтей 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ (зі змінами), статтей. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до п.п. 1, 3 частини третьої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог статтей 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 год. 30 хв. 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Однак, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог статтей 65, 68 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статтей 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу, статтей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді - кулеметник снайперського відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки, реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно, тимчасово ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення вимог статтей 65, 68 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статтей 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 30 серпня 2022 року самовільно залишив місце служби, а саме, розташування роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України в АДРЕСА_2 , та до 03 вересня 2022 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника останнього адвоката ОСОБА_6 , 30 листопада 2022 року укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до умов вказаної угоди ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України, вчиненого ним за викладених обставин у повному обсязі висунутого обвинувачення, під час досудового розслідування щиро покаявся у скоєному злочині та активно сприяв розкриттю злочину. Враховуючи вищевказані обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , та істотно впливають на прийняття рішення про можливість укладення угоди про визнання винуватості та обумовлення міри покарання за вчинений злочин, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи ОСОБА_5 , а також роз`яснень, що містяться у пункті 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», сторони вважають за можливе при призначенні покарання ОСОБА_5 застосувати положення статті 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 5 статті 407 КК України, у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. Крім того, відповідно до положень статті 58 КК України сторони погоджуються замість покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки призначити покарання у вигляді службових обмежень для військовослужбовців на той самий строк, тобто на 2 (два) роки. З урахуванням положень статтей 58, 69 КК України, сторони погоджуються на призначення покарання підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді службових обмежень для військовослужбовців на строк 2 (два) роки, що полягає у відрахуванні в доход держави із суми грошового забезпечення засудженого ОСОБА_5 двадцяти відсотків. Сторони дійшли згоди на призначення ОСОБА_5 остаточного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України, а саме: службові обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки, що полягає у відрахуванні в доход держави із суми грошового забезпечення засудженого ОСОБА_5 двадцяти відсотків. На підставі вищевикладених обставин, з урахуванням особи ОСОБА_5 , сторони погоджуються пропонувати суду призначити ОСОБА_5 покарання: за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України, у вигляді службових обмежень для військовослужбовців на строк 2 (два) роки, що полягає у відрахуванні в доход держави із суми грошового забезпечення засудженого ОСОБА_5 двадцяти відсотків.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив суд затвердити угоду між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості від 30 листопада 2022 року.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 підтримали укладення угоди про визнання винуватості, просили її затвердити, при цьому обвинувачений підтвердив свою згоду на застосування узгодженого в угоді виду та розміру покарання, зазначив, що укладення угоди між сторонами було добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин.

Також в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 надав показання, згідно яких в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні вказаного вище злочину, щиро розкаявся, не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, та підтвердив вчинення ним злочину за вищевказаних обставин, надавши відповідні пояснення. На уточнююче запитання суду ОСОБА_5 пояснив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним злочину, не заперечує інші докази, зібрані органом досудового розслідування. Зазначив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось.

Розглядаючи кримінальне провадження згідно статті 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за частиною п`ятою статті 407 КК України як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Судом вивчались дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 та встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд у відповідності до вимог статті 66 КК України визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадження може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Згідно статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до статті 470 КПК України, прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є в тому числі забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 щиро розкаявся у скоєному кримінальному правопорушенні.

Кримінальне провадження знаходиться на розгляді суду з 01 грудня 2022 року, укладення угоди сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, а саме забезпеченню швидкого та повного судового розгляду, а відтак - відповідатиме суспільному інтересу в забезпеченні швидшого судового провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє права, передбачені частиною четвертою статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Укладення угоди сторонами є добровільним, зміст та умови угоди відповідають вимогам статті 472 КПК України.

Узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК України, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого злочину (тяжкий злочин), обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, є військовослужбовцем, за місцем проживання та служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Суд, враховуючи усі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, вважає за можливе застосувати положення частини першої статті 69 КК України та перейти до іншого покарання не зазначеного в санкції частини п`ятої статті 407 КК України.

Відповідно до частини першої статті 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

За таких обставин, оскільки зміст зазначеної угоди про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України, укладання угоди сторонами є добровільним, а підстави для відмови в затвердженні угоди відсутні, суд, керуючись засадами диспозитивності кримінального провадження, вважає за можливе затвердити угоду.

Крім того, на підставі частини першої статті 58 КК України, суд, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який на даний час є військовослужбовцем, вважає за можливе замість покарання у вигляді позбавлення волі призначити йому службове обмеження строком на 2 (два) роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення обвинуваченого в дохід держави у розмірі 20 відсотків, оскільки саме таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами угоди покарання.

Кримінальним правопорушенням шкоди не завдано. Процесуальні витрати та речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись статтями 2, 7, 337, 368-371, 374-376, 472, 474, 475 КПК України, суд -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 листопада 2022 року, укладену між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , в присутності захисника останнього адвоката ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням частини першої статті 58, частиною першою статті 69 КК України у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1