Березівський районний суд Одеської області
09.11.2022
Справа № 494/682/20
Провадження № 1-кп/494/84/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.11.2022 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березівці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000256 від 12.08.2018 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Сахарове Березівського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, із середньої освітою, не працюючого, маючого на утриманні малолітніх дітей 2013, 2016 та 2017 років народження, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 11.08.2018, приблизно о 19:30 год., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21033», реєстраційний номер " НОМЕР_1 , здійснював рух по автодорозі сполученням с. Мар`янівка - с. Вікторівка, з боку с. Мар`янівка в напрямку с. Вікторівка в Березівському районі Одеської області, на відстані 350 метрів від домоволодіння АДРЕСА_2 , будучи неуважним та не враховуючи дорожню обстановку, яка не забезпечує безпеку, і не дає можливість постійно контролювати рух автомобіля, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував та своєчасно не відреагував на її зміну у вигляді закруглення автодороги ліворуч, чим порушив вимоги п. 1.5., п/п «б» п. 2.3. «Правил дорожнього руху» України, що зобов`язують водія:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: п/п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення шантажу, технічнім станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».

Маючи реальну і об`єктивну можливість здійснювати рух в межах своєї смуги для руху та своєчасно впевнитися у тому, що зустрічна смуга вільна від транспортних засобів, водій ОСОБА_4 , перед зміною напрямку руху ліворуч, не впевнився у безпечності свого маневру, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, чим порушив вимоги п. 10.1., п. 11.3 зазначених Правил, які наказують:

п.10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

п.11.3. «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи доповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу».

Діючи з необережності, що виразилася у злочинній самовпевненості, водій ОСОБА_4 , нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, продовжив рух у вказаному режимі по зустрічній смузі для руху, де допустив зіткнення передньою лівою частиною кузову керованого ним автомобіля «ВАЗ-21033» із передньою частиною мопеда «Honda» без реєстраційного номера, під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної водій мопеда «Honda» ОСОБА_5 отримав наступні тілесні ушкодження, від яких загинув на місці ДТП: закритий перелом склепіння та основи черепа, крововилив під м`які оболонки головного мозку, закритий перелом 1 поперекового хребця з розривом спинного мозку; відкритий перелом правого стегна, відкритий перелом лівого стегна, колінного суглоба та лівої гомілки; численні садна та синці голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок; рвані та забиті рани нижніх кінцівок.

Смерть ОСОБА_5 настала внаслідок поєднаної травми у вигляді закритого перелому склепіння та основи черепа з крововиливом під м`які оболонки головного мозку, що потягнув за собою набряк головного мозку; закритого перелому першого поперекового хребця з розривом спинного мозку, відкритих переломів стегон та лівої гомілки, що потягли за собою травматичний шок і знаходяться в прямому причинному зв`язку з виявленими на трупі тілесними ушкодженнями.

Допущені водієм ОСОБА_4 порушення вимог п. 1.5., п/п «б» п. 2.3., 10.1., п. 11.3. Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно- наслідковому зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних тяжких наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Ствердив, що 11.08.2018 року керував автомобілем «ВАЗ 21033», їхав з с. Сахарове до с.Вікторівка на заправку. На мості при заокругленій дорозі допустив виїзд на зустрічну смугу, де їхав на мопеді потерпілий ОСОБА_5 . Відбулось зіткнення, оскільки обвинувачений зазначив, що зрізав свій напрямок руху, внаслідок чого опинився на зустрічній смузі. Ствердив, що побачив потерпілого ОСОБА_5 за 10 метрів, однак все відбулось швидко і він не встиг відреагувати на ситуацію. В подальшому викликав швидку допомогу, однак до приїзду такої ОСОБА_5 помер. ОСОБА_4 пояснив, що до моменту ДТП його водійський стаж становив 4 роки, раніше до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не притягався. Зазначив, що щиро шкодує за вчинене, розкаюється, звертався до потерпілої для відшкодування шкоди, перевів три рази кошти на картку, яка належить дочці померлого. Розмір відшкодування становив приблизно 7600 грн. В подальшому зобов`язується кожного місяця переводити кошти дочці потерпілого. Раніше кошти не відшкодовував, так як не працював і не мав фінансової змоги. Попросив вибачення у потерпілої за вчинене.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання 09.11.2022 року з`явилась, зазначила, що обвинувачений чотири роки до неї не звертався та не відшкодовував заподіяну шкоду. З липня місяця здійснив тричі переведення коштів на рахунок її доньки. Якого розмірі не знає, так як дитина перебуває на навчанні за кордоном. Ствердила, що не має особистих претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого, однак сподівається на відшкодування заподіяної шкоди її доньці, яка втратила батька. Також сподівається, що обвинувачений, хоча б щомісячно буде продовжувати відшкодовувати заподіяну шкоду внаслідок втрати годувальника її доньки. Вважає за можливим не призначати обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі, так як у нього є також діти на утриманні і при таких обставинах він хоча б частково не зможе відшкодовувати заподіяну шкоду. Просить звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком.

З огляду на те, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, надав показання, в яких повністю підтвердив порушення ним правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, інші докази не досліджувалися, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину є повністю доведеною, а тому він повинен за такі дії нести кримінальну відповідальність та підлягає покаранню.

Відтак, дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, так як він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення.

Загальні засади призначення покарання визначені ст.65 КК України. Даною нормою закону визначено, що суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбаченихчастиною другоюстатті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, доведення якого встановлено судом, карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту з необережності, його наслідки загибель потерпілого, дані про особу винного, який раніше не судимий; перебуває на обліку у психіатра; має виключно позитивну характеристику за місцем проживання; пом`якшуючу вину обставину, передбачену ст. 66 КК України: щире каяття, що знайшла своє підтвердження під час судового провадження; відсутність, як зазначено органом досудового розслідування в обвинувальному акті, обтяжуючих вину обставин, передбачених ст. 67 КК України; відсутність матеріальних і моральних претензій зі сторони потерпілої та часткове відшкодування такої шкоди. Також суд враховує ту обставину, що потерпіла просила суд призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не пов`язане з позбавленням волі.

За сукупності вище наведених обставин, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Разом з тим, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням за ч.1 ст.75 КК України у відповідній редакції.

Обвинувачений, за наданими суду даними, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, не одружений, має трьох дітей на утриманні, вчинив злочин з необережною формою вини, після вчиненого залишився на місці події, висловив щирий жаль з приводу скоєного і осуд своєї поведінки, за місцем проживання характеризується позитивно, частково відшкодовує потерпілій ОСОБА_5 шкоду щомісячними виплатами, будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого у потерпілої немає.

Наведене у своїй сукупності безумовно свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку. Тому обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк три роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України. Саме такий вид та розмір покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень.

Також при призначенні покарання особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, суд повинен віднайти розумний баланс між обов`язком держави забезпечити правопорядок, інтересами потерпілих щодо міри покарання та правом обвинуваченого на справедливе покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

За змістом п.20,21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення не транспорті» при призначені покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Вирішуючи питання, щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, суд виходить із того, що наслідком вчинення обвинуваченим злочину є загибель людини, яка відбулася із-за необережності обвинуваченого та недотримання ним правил Дорожнього Руху, а тому вважає за необхідне позбавити обвинуваченого права керування транспортними засобами строком на три роки.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Так, ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 16.08.2018 накладено арешт на тимчасово вилучене майно автомобіль «ВАЗ 21033», реєстраційний номер НОМЕР_1 та мопед «Хонда», шасі № НОМЕР_2 , що постановою слідчого від 13.08.2018 визнані речовими доказами.

Відтак, накладений арешт слід скасувати, а транспортний засібмопед «Хонда», шасі № НОМЕР_2 повернути власнику.

Ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 27 травня 2020 року повернуто ОСОБА_7 під відповідальне зберігання належний їй автомобіль «ВАЗ 21033» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі на проведення судової авто-технічної експертизи, судової транспортно-трасологічної експертизи, авто технічної експертизи в загальному розмірі 7258,20 гривень слід стягнути з обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід до обвинуваченого не був застосований.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України суд,
у х в а л и в:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробовуванням, встановивши іспитовий строк в 3 (три) роки, та згідно із ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.

Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку, а саме 09.11.2022 року.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 16.08.2018 року на автомобіль «ВАЗ 21033», реєстраційний номер НОМЕР_1 та мопед «Хонда», шасі № НОМЕР_2 .

Транспортний засіб «ВАЗ 21033» реєстраційний номер НОМЕР_1 , вважати поверненим за належність власнику - ОСОБА_7 .

Транспортний засіб,мопед «Хонда», шасі № НОМЕР_2 повернути власнику.

Речові докази: два змиви речовини бурого кольору на марлеві тампони, які поміщені до двох паперових конвертів; уламки скла, які поміщені до експертного пакету, EXP0116909; частини і уламки корпусу мопеда «Хонда» та автомобіля ВАЗ 21033, плоскогубці, поміщені до чорного поліетиленового пакету, опечатаного біркою №1; одяг та взуття: камуфляжний кашкет, камуфляжна куртка, камуфляжні штани, резинові чоботи, лівий резиновий шльопанець, які поміщені до чорного поліетиленового пакету, опечатаного паперовою біркою №2, що вилучені 11.08.2018 року та речові докази: зелену футболку, темно-сині шорти та сірі труси, на яких наявні плями бурого кольору, що поміщені до фіолетового пакету та опечатані, що вилучені 12.08.2018 року знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 7258 гривень 20 копійок процесуальних витрат за проведення експертиз.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1