Справа № 462/8110/19
Провадження 1-кп/462/337/22
У Х В А Л А

20 грудня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді зі складу колегії: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених п. 13 ч. 2 ст.115, ч. 1 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки такий спливає 24.12.2022. Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти життя та здоров`я особи, вчиненого особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, та умисного злочину проти власності. З метою уникнення притягнення до відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, може: переховуватися від суду та як обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років або довічного позбавлення волі, із місця скоєння кримінального правопорушення втік; вчинити інше кримінальне правопорушення, так як спосіб вчинення злочину, характеризує ОСОБА_6 , як особу, що немає достатніх моральних цінностей, соціально-стримуючих факторів, схильного для досягнення своїх злочинних цілей, свідоме нехтування підозрюваним не лише вимогами законодавства, але і загальноприйнятими морально-етичними цінностями, який залишаючись на волі може вчинити інші кримінальні правопорушення. Вказані кримінальні правопорушення підозрюваний вчинив, будучи 10.05.2019, згідно із ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.05.2019, звільнений умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України, від подальшого відбування покарання на невідбутий термін 2 роки 2 місяці 6 днів, після засудження 16.11.2015 Личаківським районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі. Просить врахувати, що зазначені у ст. 177 КПК України ризики, а саме: спроби переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати ходу розслідування кримінального провадження, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшились і не зникли.

Обвинувачений та його захисник заперечили проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Згідно із ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку, зокрема з дня застосування до обвинуваченого судом запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема тяжкість покарання, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків.

Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей. Суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді від 10.07.2019 р. ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26.10.2022 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24.12.2022 року включно.

За змістом закону, тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 №33977/96 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризиками, які дають підстави суду продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати той факт, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти життя та здоров`я особи, вчиненого особою, яка раніше вчинила умисне вбивство та умисного злочину проти власності, тяжкість покарання, вік обвинуваченого, факт того, що він офіційно не працює, відтак немає постійних джерел для існування, що свідчить про відсутність у нього соціально-стримуючих факторів та його можливість переховуватись від суду. Відтак наявні всі підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Питання наявності зазначених ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, було встановлено судом при обранні та продовженні застосуванні запобіжних заходів. При обранні запобіжного заходу відносно обвинуваченого були враховані всі дані про особу обвинуваченого.

Суд вважає, що встановлені раніше ризики, визначені ч.1 ст. 177 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу відносно обвинуваченого на даний час продовжують існувати, а тому дані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

У відповідності до п. п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, незважаючи на презумпцію невинуватості, з урахуванням серйозності висунутого обвинувачення, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даному етапі є адекватним превентивним заходом.

Оскільки заявлені при обранні та продовженні запобіжного заходу ризики щодо неналежної поведінки обвинуваченого не зменшилися, що виправдовує подальше його тримання під вартою, суд знаходить доцільним продовження раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів.

Керуючись ст. ст. 177, 331 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 18.02.2023 року включно.

Ухвала щодо продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуюча суддя:

Суддя:

Суддя: