Справа № 736/468/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/589/22
Категорія - ч.2 ст. 185 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000023 від 28 січня 2021 року, за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2022 року,

щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою загальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз 08 квітня 2021 року Корюківським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та за вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 08 квітня 2021 року, ОСОБА_8 остаточно призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 9 781 грн. 77 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене згідно вимог ст. 100 КПК України.

Судом ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 28 січня 2021 року, близько 16 години, перебуваючи на території подвір`я своєї знайомої ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, через відчинені двері зайшов до господарського приміщення, де повторно, таємно скоїв крадіжку бувших у використанні інструментів в асортименті на загальну суму 3 845, 69 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, просить вирок суду змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Посилання на ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання виключити. ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 08 квітня 2021 року виконувати самостійно.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року визначено, що коли особа щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. Аналогічна позиція з цього питання була висловлена і у постанові об`єднаної палати Верховного Суду.

ОСОБА_8 раніше був засуджений вироком Корюківського районного суду Чернігівської області 08 квітня 2021 року за ч. 2 ст. 185 із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

У даному провадженні ОСОБА_8 вчинив крадіжку 28 січня 2021 року, до постановлення попереднього вироку.

Прийшовши до переконання, що за вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_8 має відбувати покарання реально, суд помилково застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України, адже у даному випадку суд мав призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення, а вирок з випробуванням ухвалити рішення виконувати самостійно.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у таємному викраденні майна (крадіжці) потерпілої ОСОБА_9 , вчиненому повторно, відповідають фактичним обставинам справи, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються та колегією суддів не перевіряються.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 409 КПК України, підставою для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначення обвинуваченому ОСОБА_8 остаточного покарання, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим за часом) вироком. У даному випадку діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, не застосовуючи ч. 4 ст. 70 цього Кодексу.

Тому, призначаючи покарання за кримінальне правопорушення, вчинене 28 січня 2021 року, суд не мав законних підстав, змінювати умови відбування покарання засудженим за вироком від 08 квітня 2021року, який набрав законної сили і є обов`язковим.

Якщо до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших кримінальних правопорушеннях, учинених до постановлення цього вироку, то в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватися залежно від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку і яке рішення ухвалює суд у новому вироку щодо покарання за кримінальні правопорушення, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У разі, коли попередній вирок залишився незмінним й ухвалене в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконується самостійно.

Таке тлумачення закону про кримінальну відповідальність є усталеною практикою, оскільки суд, який призначає такій особі покарання за інше кримінальне правопорушення, вчинене до постановлення вироку в першій справі, не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 08 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 виконувати самостійно.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12