Справа №694/1989/22
провадження № 1-кп/694/68/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2023 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Звенигородка клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000445 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ватутіне, Черкаської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 та фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, раніше судимого: 12.10.1997 року Ватутінським міським судом Черкаської області за ч. 1 ст. 140, ч. 3 ст. 140 до позбавлення волі строком 4 роки з конфіскацією майна, 24.07.2003 року Ватутінським міським судом Черкаської області за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, 08.04.2004 року Ватутінським міським судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст. 71 КК України приєднати частково невідбутий строк за вироком Ватутінського міського суду від 24.07.2003 у виді 6 місяців та остаточно призначити 4 роки 6 місяців; 25.07.2008 року Ватутінським міським судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 3 роки; 20.12.2022 ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 185, ч.ч. 1, 3 ст. 357 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до положень ст. 49 КК України,

за скоєння суспільно-небезпечного діяння, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю:

особи щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника особи, щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , близько 13:00 години 18.06.2020 року, перебуваючи біля магазину «АТБ», що за адресою: вул. Ювілейна, 1 в м. Ватутіне Черкаської області, шляхом вільного доступу, таємно, викрав належний ОСОБА_7 бувший у використанні велосипед марки «Toprider», вартість якого, згідно висновку експерта № 8/06-20-01 від 19.06.2020 року становить 3360 гривень, після чого із викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на вказану суму.

Він же, близько 11:00 години 03.07.2020, перебуваючи біля магазину «Українські ковбаси», що за адресою: вул. Б. Хмельницького в м. Звенигородка, Черкаської області, шляхом вільного доступу, таємно, викрав належний ОСОБА_8 бувший у використанні велосипед марки «Ардіс Славутич», вартість якого, згідно висновку експерта № 8/638 від 09.07.2020 становить 1666,67 гривень, після чого із викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану суму.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані як суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, оскільки під час досудового розслідування встановлено, що він вчинив суспільно-небезпечні діяння у стані неосудності.

Під час судового розгляду особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_4 , психічний розлад якого не перешкоджає його участі в судовому засіданні, у присутності його законного представника та захисника, не заперечував обставин, які викладені у фабулі клопотання прокурора та проти застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру. Крім того зазначив, що саме ним було вчинено суспільно-небезпечні діяння, обставини якого викладені у клопотанні прокурора.

Законний представник та захисник проти задоволення клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу психіатричної допомоги із звичайним наглядом, в зв`язку з вчиненням ним суспільно-небезпечних діянь, не заперечували.

Потерпілі звернулися до суду з заявами, в яких просили розгляд клопотання провести без їх участі, претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не мають, не заперечували щодо застосування до останнього примусових заходів медичного характеру.

Також судом в ході розгяду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 були досліджені наступні письмові докази, які підтверджують причетність останнього до вчинення суспільно-небезпечних діянь.

Так, причетність ОСОБА_4 до вчинених суспільно-небезпечного діяння, яке мало місце 18.06.2020 підтверджується зібраними по провадженню письмовими доказами, а саме:

- даними протоколу прийняття заяви від ОСОБА_7 про викрадення її майна від 18.06.2020, з якого вбачається, що остання повідомила про обставини викрадення належного їй велосипеда марки «Toprider», яким користувався її онук;

- даними протоколу огляду місця події від 18.06.2020 з фототаблицею до нього згідно якого оглянуте місце з якого було викрадено велосипед, належний потерпілій;

- даними заяви про добровільну видачу ОСОБА_4 речового доказу від 19.06.2020, відповідно до якого останній добровільно видав велосипед марки «Toprider», вказавши, що він викрав його коло магазину «АТБ»;

- даними протоколу огляду предметів від 19.06.2020 з якого вбачається, що технічні несправності на велосипеді відсутні;

- даними висновку експерта №8/630 від 08.07.2020 з якого вбачається, що ринкова вартість бувшого у використанні велосипеду марки «Toprider» станом на 18.06.2020 могла становити 3366,33грн.;

- даними розписки ОСОБА_7 від 19.06.2020 про отримання належного їй велосипеду марки «Toprider», відповідно до якої остання отримала належний їй велосипед та претензій щодо його цілісності не має;

- даними висновку судово-психіатричної експертизи №315 від 12.08.2020.

Причетність ОСОБА_4 до вчиненого суспільно-небезпечного діяння, яке мало місце 03.07.2020 підтверджується зібраними по провадженню письмовими доказами, а саме:

- даними протоколу прийняття заяви від ОСОБА_8 від 03.07.2020, з я кого вбачається що останній повідомив про обставини викрадення належного йому велосипеда, який він залишив в м. Звенигородка біля магазину «Українські ковбаси»;

- даними заяви про добровільну видачу ОСОБА_4 речового доказу від 03.07.2020, відповідно до якої останній добровільно видав велосипед марки «Ардіс Славутич», вказавши, що він викрав його біля магазину «Українські ковбаси»;

- даними протоколу огляду речового доказу з фототаблицею дло нього від 05.07.2020 згідно якого оглянутий велосипед марки «Ардіс Славутич» не має пошкоджень;

- даними висновку експерта №8/638 від 09.07.2020 з якого вбачається, що вартість бувшого у використанні велосипеду марки «Ардіс Славутич» станом на 03.07.2020 могла становити 1666,67грн.;

- даними висновку судово-психіатричної експертизи №315 від 12.08.2020.

Таким чином, у судовому засіданні, шляхом дослідження доказів, встановлено, що 18.06.2020 та 03.07.2020 мали місце суспільно-небезпечні діяння, передбачені ст.185 КК України, які вчинені саме ОСОБА_4 .

Разом з тим, згідно правової позиції Європейського суду з прав людини викладеної у п.18 справи "G.v.France", п.39 "Halilovic v.Bosnia and Herzegovina", почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів - психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №315 від 12.08.2020 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час він виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання - шизотипового розладу психопатоподібного варіанту в стані декомпенсації, з депресивно - параноїдальними переживаннями, що ускладнюються розладами психіки і поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин (опіоїди, алкоголь, психостимулятори) з синдромом залежності та позбавляло на вказані періоди часу і позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та в судовому засіданні.

З огляду на виявлені у ОСОБА_4 психопатологічні феномени, а саме хворобливі зміни в емоційно - вольовій сфері, прояви депресивно - параноїдальних переживань з хворобливим страхом за своє життя, враховуючи стійку, багаторічну психопатоподібну поведінку дисоціального спрямування, ускладнюючий вплив багаторічного вживання різноманітних психоактивних речовин, характеризуючі підекспертного, образ та спосіб життя, дані та а.п.26 особливості інкримінованих йому дій, комісія приходить до висновку, що ОСОБА_4 виявляє клінічні ознаки пасивного типу суспільної небезпеки, у зв`язку з чим відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Саме на підставі вказаних обставини, суд зробив висновок про вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечних діянь у стані неосудності та, як наслідок, необхідність застосування щодо останнього примусових заходів медичного характеру.

Разом із тим, враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутню у особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

Враховуючи вищевикладене та з врахуванням правового висновку Верховного Суду, який викладений в ухвалі від 17 березня 2020 року у справі №127/23789/17, відповідно до якої, у разі вчинення суспільно-небезпечного діяння особою у стані неосудності відповідне діяння не може бути кваліфіковане за ознакою повторності, суд вважає за необхідне виключити з фабули обвинувачення посилання сторони обвинувачення на повторність вчинення суспільно-небезпечного діяння.

Таким чином, дії ОСОБА_4 судом кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна, за що передбачена кримінальна відповідальність відповідно до ч.1 ст.185 КК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 93, ч. 1 ст. 94 КК України до такої особи можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, вид яких визначається залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусовий захід медичного характеру - госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Згідно ч.3 ст.94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності, при цьому, за своїм психічним станом потребує примусового лікування, суд вважає за необхідне застосувати щодо нього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Згідно зі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість), кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Пункт п. 1"е" даної статті, передбачає законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг.

Стосовно утримання осіб, які мають психічні розлади (п. 1 "е" ст. 5 Конвенції) Суд зазначає, що "їх може бути позбавлено волі або з метою проведення медичного лікування, або у зв`язку з потребами, що вимагає суспільство, або у зв`язку з медичними та суспільними підставами разом...» основна причина, чому Конвенція дозволяє позбавити волі осіб, зазначених у п. 1 "е" ст. 5 Конвенції, полягає не тільки в тому, що вони можуть представляти небезпеку для суспільства, а ще й у тому, що їх власні інтереси можуть потребувати їх утримання (п.37. Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року, справа «Горшков проти України», заява №67531/01).

Тримання особи, яку вважають психічно хворою, під вартою має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб волі у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е». У зв`язку з останнім Суд повторює, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення від 24 жовтня 1979 року у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (п. 99 Рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року, справа «Анатолій Руденко проти України», заява №50264/08)

Згідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Доля речових доказів має бути вирішена у відповідності до ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів становлять 1307,60 гривень.

Судові витрати не підлягають стягненню, оскільки згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у разі ухвалення обвинувального вироку. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», судові витрати покладаються тільки на засуджених.

Отже, покладення судових витрат за проведення експертизи ухвалою про застосування примусових заходів медичного характеру чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Керуючись ч. 1, 3 ст. 94 КК України, ст.ст. 513, 516 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ватутіне, Черкаської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 задовольнити повністю.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ватутіне, Черкаської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним типом нагляду.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази залишити у розпорядженні потерпілих, звільнивши останніх від обов`язків за зберігальними розписками.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга учасниками процесу до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення ухвали.

Копію ухвали негайно після проголошення вручити прокурору та захиснику, законному представнику.

Суддя ОСОБА_1