ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

суді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000020 від 13.03.2021 року, за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2022 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Задубрівка Чернівецького району Чернівецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, який працює охоронцем в АТБ - Маркет, неодруженого, військовозобов`язаного, раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року шести місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

ЄУНСС: 716/1271/21 Головуюча у 1-ій інстанції: ОСОБА_10

НП: 11-кп/822/35/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язок протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України додатково покладено на ОСОБА_6 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_6 покладено на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання обвинуваченого.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 6206,68 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 50 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 7 264 гривень в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що в загальному становить 63 470 гривень 68 копійок. З урахуванням сплачених обвинуваченим ОСОБА_6 грошових кошів в сумі 7 000 грн в рахунок завданої шкоди, остаточно стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 56 470 гривень 68 копійок.

Як встановлено судом першої інстанції та апеляційним судом, ОСОБА_6 13 березня 2021 року біля 00:40 годин, перебуваючи на АДРЕСА_1 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в ході словесної суперечки із ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс останньому не менше восьми ударів в область обличчя, голови та шиї. Чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді - синців навколо обох очей, в ділянці спинки носу, по задній поверхні шиї з переходом на потиличну ділянку голови, по зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу; гематоми - у проекції кута нижньої щелепи зліва з переходом на ліву щоку і шию зліва, по передній поверхні шиї, у проекції кута нижньої щелепи справа з переходом на вилицеву ділянку справа; садна - в ділянці перенісся по центру, в ділянці чола справа, в ділянці спинки носа, в ділянці правої скроні, в тім`яно-потиличній ділянці голови зліва, по зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу; преривистих дрібновогнищеві крововиливи в склеру обох очей; закритого перелому склепіння черепу з переходом на основу, забій головного мозку легкого ступеня; множинні переломи кісток лицьового черепу (переломи передньої латеральної верхньої стінок лівої гайморової пазухи, переломи лівої виличної кістки, перелом латеральної стінки лівої орбіти). Дані тілесні ушкодження відповідно до висновку експерта Чернівецького обласного бюро СМЕ № 027 від 27.04.2021-28.05.2021 відносяться: до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності його вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, вважає, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, судом не було враховано, ставлення обвинуваченого до скоєного, відсутність щирого каяття, відсутність здійснення жодних дій, спрямованих на виправлення негативних наслідків, спричинених його діями, зокрема, ним не було принесено вибачення потерпілому ОСОБА_9 у судових засіданнях та не було повністю відшкодовано шкоду.

Стверджує, що судом не було враховано і думки потерпілого, який категорично проти застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України.

Вважає, що районним судом було неповно досліджено обставини справи, у зв`язку із чим не було враховано наявність обтяжуючої обставини, передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки на день вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_9 було 63 роки, тобто він є особою похилого віку.

Апелює на те, що суд безпідставно обрав найменшу міру покарання для обвинуваченого, враховуючи нібито визнання ним вини та часткове відшкодування шкоди потерпілому, однак призначення більш м`якого покарання можливе лише за наявності пом`якшуючих обставин, встановлених ст. 66 КК України, які згідно змісту вироку відсутні.

Крім цього зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що цивільний позов у частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме 50 000 грн, оскільки потерпілому вчиненим кримінальним правопорушенням спричинено моральну шкоду внаслідок одержаних тілесних ушкоджень, він переніс як фізичний біль, так і психологічні страждання через втрату здоров`я, звичного нормального способу життя, а також проходив тривале лікування у медичних закладах, а саме в нейрохірургічному відділенні. Множинні травми обличчя призвели до порушення його звичного способу життя. Завданні тілесні ушкодження в область голови на фоні похилого віку потерпілої особи призвели до непоправних наслідків фізичного та психологічного здоров`я потерпілого, а тому з врахуванням вимог розумності і справедливості, відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню у розмірі 240 000 грн.

Враховуючи наведене, просить вирок скасувати в частині призначення покарання, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 240 000 в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Потерпілий ОСОБА_9 , який будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, до апеляційного суду не з`явився та не повідомив суд про поважність причини своєї неявки, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає подальшому судовому розгляду апеляційної скарги без його участі.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, у ній зазначених, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти поданої апеляційної скарги, вважаючи рішення районного суду законним та обґрунтованим, міркування прокурора ОСОБА_5 , яка також підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України в апеляційній скарзі представника потерпілого не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження.

Представником потерпілого ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_8 оскаржується, зокрема, правильність призначення покарання обвинуваченому з огляду на положення статтей 65, 75 КК України.

Відповідно до змісту ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Нормами статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» встановлено, що призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі та застосовуючи при цьому вимоги статтей 75, 76 КК України, на підставі яких останнього звільнено від відбування покарання на 1 (один) рік 6 (шість) місяців іспитового строку, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, характеристику злочину, особу винного, обставини справи, а також те, що на обліках - психіатричному та наркологічному він не перебуває, по місцю проживання характеризувався посередньо, раніше є не судимим і що пом`якшуючих та обтяжуючих обставин судом не встановлено.

Однак, колегія судів із даними висновками районного суду не погоджується і звертає увагу на те, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, належним чином не мотивував, які саме обставини справи і дані про особу ОСОБА_6 давали підстави дійти до висновку про можливість виправлення та перевиховання останнього без ізоляції від суспільства.

Зокрема, належним чином не було враховано те, що обвинувачений вчинив злочин, щодо особи похилого віку, по місцю проживання останній характеризується з негативної сторони, оскільки останній період часу почав зловживати спиртними напоями в результаті чого стає агресивним до оточуючих, спосіб його життя, відсутність жодних обставин, які пом`якшують покарання.

Поза увагою районного суду залишилась тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є умисним нетяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, а також настання наслідків після скоєного обвинуваченим по відношенню до потерпілого.

За таких обставин, звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим та не відповідає вимогам закону.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі, зокрема, необхідності застосування більш суворого покарання, яке буде, на думку колегії суддів, достатнім та необхідним для перевиховання та виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним в майбутньому нових правопорушень.

Отже, вирок суду в частині призначення покарання слід скасувати та ухвалити новий вирок з підстав, що передбачені статтями 407, 409, 413 ч.1 п. 2, 414, 420 КПК України, оскільки внаслідок неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність (ст. 75 КК України) судом призначене покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого і є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст. 65 КК України, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України, є умисним нетяжким злочином проти життя та здоров`я особи, те, що обвинувачений вчинив злочин, щодо особи похилого віку, спосіб вчинення злочину, а також настання наслідків, після скоєного обвинуваченим по відношенню до потерпілого, у виді фізичного та психологічного розладів потерпілого, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше не судимий, неодружений, на утриманні неповнолітніх чи непрацездатних членів сім`ї немає, відсутність перебування останнього на психіатричному та наркологічному обліках, негативну характеристику по місцю проживання.

Також бере до уваги судова колегія і посткримінальну поведінку обвинуваченого, який одразу після вчиненого злочину не намагався її змінити, не розкаявся у вчиненому, не усвідомив протиправності своєї поведінки, не приніс свої вибачення потерпілому, який тривалий час проходив і далі проходить лікування у медичних закладах.

Навіть в апеляційній інстанції при розгляді справи обвинувачений не висловив жалю з приводу скоєного та не бажав виправити ситуацію, яка склалася.

Обставин, які згідно вимог ст. 66 КК України пом`якшують, або обставин, які згідно вимог ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому покарання, згідно пред`явленого обвинувачення, колегією суддів не встановлено.

Зазначене дає апеляційному суду достатні підстави для призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, тобто в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 122 КК України.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме ступеню тяжкості скоєного і особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення, та попередження вчинення ним нових злочинів.

Судовою колегією апеляційного суду, не встановлено підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Що стосується доводів представника потерпілого в частині цивільного позову, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. (ч. 1 ст. 1168 Цивільного кодексу України).

Крім того, в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди » № 4 від 31.03.1995 року з наступними змінами передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування з ОСОБА_6 заподіяної злочином моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 , недостатньо врахував обставини справи та без належного обґрунтування визначив суму в розмірі 50 000 (п`ятдесяти тисяч) грн.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, не врахував вимоги розумності і справедливості, характер та глибину спричинених по вині ОСОБА_6 потерпілому моральних страждань.

Так, при визначенні розміру моральної шкоди, колегія суддів враховує те, що потерпілому були нанесенні тілесні ушкодження середньої тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Крім цього, звертає увагу і на глибину фізичних та душевних страждань, яких потерпілий зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою ОСОБА_6 , наслідком якої стали перенесені потерпілим травми і втрата тимчасової працездатності.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і твердження апелянта про те, що обвинувачений упродовж тривалого часу не вживає жодних заходів до відшкодування моральної шкоди за власною ініціативою, не надавав ніякої допомоги у лікуванні та реабілітації потерпілому.

Враховуючи сукупність зазначених обставин, які впливають на визначення розміру заподіяної моральної шкоди, конкретні обставини справи, характер правопорушення, глибину та тривалість завданих потерпілому душевних та фізичних страждань, керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів вважає, що саме розмір моральної шкоди в сумі 70 000 (сімдесяти тисяч) гривень, відповідатиме ступеню тяжкості перенесених моральних страждань потерпілим ОСОБА_9 .

А тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок районного суду скасуванню з постановленням нового вироку.

Керуючись статтями 370, 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяці.

Взяти під варту ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в залі суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його затримання, а саме з 08 лютого 2023 року.

Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 70 000 (сімдесяти тисяч) гривень.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя-доповідач: Судді:

___________ ______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3