КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/7270/17 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/654/2022
Категорія ч. 1 ст. 358 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року у кримінальному провадженні №0003605 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, за даним вироком і вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Судом також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 у невстановлені досудовим розслідуванням день та час, знаходячись на АДРЕСА_2 , на землі знайшов паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданий 02.03.2007, який приніс до місця проживання - до кв. АДРЕСА_3 , де у невстановлені день та час, з метою подальшого використання зазначеного паспорта, вклеїв в нього свою фотокартку, чим вніс зміни в первинний зміст паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_9
21 березня 2017 року на АДРЕСА_4 ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції, які виявили і вилучили у нього з лівої кишені куртки паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданий 02.03.2007, який мав ознаки підроблення.

В апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі та на підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України вирок Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року виконувати самостійно.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор посилається на положення п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами покарання» від 24.10.2003, згідно з якими у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів, рішення про її звільнення від відбування покарання з випробовуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосовано таке звільнення, вчинила до постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається, за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

За позицією прокурора, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 70, 72 КК України реальне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, призначене обвинуваченому, та покарання, призначене із застосуванням ст. 75 КК України за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року, не можуть поглинатися чи частково складатися одне з одним. Призначивши обвинуваченому реальне покарання у виді обмеження волі, як вважає прокурор, суд повинен був ухвалити рішення про самостійне виконання вироку Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року, проте проігнорував вимоги ст. 70, 72 КК України. Отже неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність потягло за собою призначення ОСОБА_7 покарання, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; заперечення обвинуваченого щодо апеляційного прохання, який також пояснив, що періодично прибував на реєстрацію до органу пробації на виконання вироку від 06 квітня 2017 року і не ухилявся від суду, постійно проживав за місцем реєстрації та про те, що перебуває у розшуку дізнався випадково, тому самостійно звернувся до працівників поліції та прибув до суду; провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

За визначеним обсягом доказів, що підлягали дослідженню, в суді першої інстанції за погодженням з усіма учасниками судового провадження у відповідності з ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та роз`яснено наслідки щодо таких обставин, а саме позбавлення права оскаржити їх.

Оскільки застосування вказаного порядку учасниками судового розгляду не оспорюється, колегія суддів виходить виключно із встановлених судом першої інстанції обставин та висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, яке кваліфіковано за ч. 1 ст. 358 КК України, не переглядає згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України.

Що стосується покарання, то доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання.

Зокрема, положеннями ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на вимогах закону України про кримінальну відповідальність, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі та в порядку ст. 75 КК України, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно із ч. 4 ст. 70 КК України.

Призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк у порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

Як убачається з матеріалів провадження та слідує з вироку, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України, яке інкримінується ОСОБА_7 , було припинено 21 березня 2017 року.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року ОСОБА_10 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

При призначенні ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні покарання судом першої інстанції, на виконання вимог ст. 65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; дані про особу винного, який на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення був не судимим, характеризується позитивно; за відсутності обставин, які обтяжують покарання, обставину, що його пом`якшує, - щире каяття, і призначено ОСОБА_7 зач. 1 ст. 358 КК України покарання у виді обмеження волі.

Крім того, судом прийнято рішення про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 в умовах звільнення від відбування покарання з випробуванням, з чим погоджується колегія суддів, а тому призначено остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням вироку Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, після чого застосовано положення ст.ст. 75, 76 КК України.

Отже твердження прокурора про те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, яке належить відбувати реально, а відтак, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, неправильно застосував положення ст. 70, 72 КК України, не відповідає фактичним обставинам провадження. Водночас колегія суддів зауважує, що в апеляційній скарзі прокурора відсутні доводи про неможливість виправлення ОСОБА_7 в умовах застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що призначене судом ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65, 70, 75 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, отже апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________________ _____________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4