Справа № 159/4075/22
Провадження № 1-кс/159/184/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000091

ВСТАНОВИВ

Прокурор звернувся із клопотанням про арешт квартири АДРЕСА_1 шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування з метою запобігання знищення, пошкодження та відчуження як речового доказу.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Постановою від 27.12.2022р. слідчій визнав вказане майно речовим доказом після його огляду. Притому мотивів за яким критерієм слідчий визнає квартиру речовим доказом не вказав, а лише послався, що квартира має значення речового доказу.

Слідчій в обґрунтування своїх вимог в клопотанні вказує, щодо зміни функціонального призначення (із житлового в нежитлове). За таких умов з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, запобіганню подальшого знищення, пошкодження та відчуження квартири виникла необхідність повного арешту квартири із всіма видами заборон.

Притому які обставини виникли для побоювання слідчого після ухвалення рішення про визнання квартири речовим доказом на день звернення із клопотанням не наведено.

Отже з досліджених документів вбачається, що власник майна має правовий статус свідка у цьому кримінальному провадженні.

В ч.3 ст.170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (з метою збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Притому як вказано в ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене слідчий суддя констатує, що підставою внесення відомостей в ЄРДР явилося вчинення діяння передбаченого ч.3 ст.362 КК України, за диспозицією якої відбулася несанкціоновані зміна, інформації, яка оброблюється в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчинені собою, яка має право доступу до неї за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином:

1) Об`єкт злочину - власність на комп`ютерну інформацію, встановлений порядок її зберігання та використання.

2) Предметом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362, комп`ютерна інформація, що не призначена для відкритого доступу і вільного користування, тобто комп`ютерна інформація з обмеженим доступом або комп`ютерна інформація, доступ до якої є платним.

3) Об`єктивна сторона злочину полягає у вчиненні щодо відповідної комп`ютерної інформації несанкціонованих: 1) зміни; 2) знищення; 3) блокування (ч. 1 ст. 362); 4) перехоплення; 5) копіювання (ч. 2 ст. 362). У двох останніх випадках обов`язковим елементом об`єктивної сторони є наслідки у вигляді витоку інформації.

Зміною комп`ютерної інформації слід визнавати заміну або вилучення будь-якої складової частини відповідної інформації чи внесення до цієї інформації будь-яких додаткових, раніше відсутніх у ній складових частин. Під знищенням комп`ютерної інформації розуміються дії, наслідком яких є зникнення інформації в ЕОМ, АС, комп`ютерній мережі чи на носії. При цьому знищенням слід вважати не лише ліквідацію файла, каталогу тощо, у вигляді яких існувала інформація, а й приведення певної інформації у такий стан, який виключає можливість її використання, оскільки у цьому випадку результатом також є зникнення початкової інформації.

Якщо зміна чи знищення комп`ютерної інформації здійснювались задля викрадення чи заволодіння чужими грошовими коштами, іншим чужим майном, дії винної особи, за наявності відповідних ознак, мають додатково кваліфікуватись за статтями 185, 190 або 191.

Блокування комп`ютерної інформації - це дії, внаслідок яких унеможливлюється доступ до інформації, а перехоплення її - дії, внаслідок яких комп`ютерна інформація, що передається певному адресату каналами зв`язку, потрапляє у розпорядження іншої особи. Копіювання комп`ютерної інформації означає виготовлення із застосуванням можливостей комп`ютера електронної копії певної комп`ютерної інформації.

Під доступом до комп`ютерної інформації слід розуміти можливість ознайомлення з інформацією та її обробки із застосуванням можливостей комп`ютера.

Зміна, знищення, блокування, перехоплення, копіювання інформації є несанкціонованими, якщо вони здійснені без дозволу (згоди) власника інформації або уповноваженої ним особи.

Несанкціоноване перехоплення чи копіювання можуть бути визнані злочином, передбаченим у ч. 2 ст. 361, лише у випадку настання передбачених цією нормою наслідків злочину, тобто витоку перехопленої чи скопійованої інформації.

У випадках зміни, знищення, блокування інформації злочин вважається закінченим з моменту фактичної зміни, знищення чи блокування відповідної інформації, а у випадках перехоплення чи копіювання інформації - з моменту настання наслідків, спеціально передбачених законом.

4) Суб`єктом даного злочину є особа, яка має право доступу до інформації, що є предметом злочину, у зв`язку з виконанням нею трудових, службових обов`язків або внаслідок наданого власником інформації дозволу, і зловживає цим правом, використовуючи надані їй можливості для вчинення заборонених цією статтею дій.

5) Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом щодо заборонених дій і прямим або непрямим умислом щодо передбачених у ч. 2 ст. 362 наслідків злочину.

Відповідно до ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

З наведеного слідує, що предметом дослідження, являється інформація, що знаходиться в реєстрі речових прав та підставність її внесення уповноваженою особою.

Отже, знищення, відчуження, перепланування, користування квартирою власником не впливає на інформацію яка знаходиться в електронному реєстрі речових прав та документи, що стали підставою внесення уповноваженим суб`єктом відомостей в цей реєстр, щодо зміни її функціонального призначення.

Крім того, слідчим не зазначено, для досягнення якої мети в сенсі предмета доказування злочинних дій передбачених ст. 362 КК України необхідно накласти арешт на квартиру та тимчасового позбавлення власника нею володіння.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 172, 173 КПК України слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання про арешт майна відмовити

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1