7 березня 2023 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області майора внутрішньої служби ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,
Начальник Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області майор внутрішньої служби ОСОБА_3 звернулася до суду з поданням про звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
У судове засідання засуджений ОСОБА_4 не з`явився, повідомлялася про розгляд справи, шляхом надіслання судової повістки на адресу його проживання, проте конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Фахівець Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника органу пробації, подання підтримує та просить його задовольнити.
Прокурор Вознесенівської окружної прокуратури ОСОБА_6 у судове засідання не прибула, подала до суду заяву про підтримку подання та розгляд за її відсутності.
Згідно з приписами абз. 2 ч. 5 ст. 599 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Таким чином, враховуючи те, що учасники судового засідання до зали суду не прибули, фіксація судового засідання технічними засобами судом не здійснювалась у відповідності до ст. 107 КПК України.
Суд розглянувши подання, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Кримінальне законодавство встановлює правило, згідно з яким звільненню від відбування покарання підлягають особи, відносно яких строки давності виконання обвинувального вироку закінчилися. Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку передбачено ст. 80 КК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано зокрема в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас, засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у звязку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Окрім того, частиною третьою статті 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
В частині четвертій статті 80 КК України також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.
Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
За загальними правилами, особа (крім тих, що засуджені за злочини, передбачені ст. ст. 437-439 і ч. 1 ст. 442, або за інші злочини до довічного позбавлення волі) звільняється від відбування покарання, відповідно до ст. 80 КК України, при наявність трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення зазначених у ч. ч. 1 і 3 ст. 80 КК України строків; 2) невчинення протягом цих строків нового середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; 3) неухилення засудженого від відбування покарання.
Отже, строк давності виконання обвинувального вироку починає спливати з моменту набрання вироком законної сили і триває весь час, доки вирок не виконується з причин, не пов`язаних з ухиленням особи від його виконання.
Судом встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2020 ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 850,00 грн., судове рішення набрало чинності 05.10.2020.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2020 надійшов на виконання до Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області 07.10.2020, заведено особову справу № 22/2020.

Разом з цим, за місцем проживання ОСОБА_4 неодноразово направлялись повідомлення із роз`ясненнями щодо сплати штрафу, наслідки у разі його несплати та здійснювалися виходи інспектором відділу пробації. Проте, станом на 07.02.2023 до уповноваженого органу з питань пробації документи про сплату штрафу від засудженого не надходили.

Заводським районним відділом уповноваженого органу з питань пробації до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя направлялось подання відповідно до вимог ч. 3 ст. 26 КВК України, ч. 5 ст. 53 КК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2022 подання органу пробації про заміну покарання відносно ОСОБА_4 у виді штрафу, призначеного вироком суду, на громадські роботи, залишено без задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 80 Кримінального кодексу України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2020 ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України засуджено до покарання у виді штрафу у розмірі 850,00 грн., судове рішення набрало чинності 05.10.2020. Строк давності виконання обвинувального вироку закінчився 05.10.2022.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого ухилення від виконання вироку суду, суд виходив з наступного.

Статтею 26 КВК України передбачено порядок виконання кримінального покарання у виді штрафу та порядок заміни несплаченої суми штрафу іншим покаранням.

Наведеним нормам КВК відповідають норми КК України.

Так, згідно з ч. 5 ст. 53 КК України, у разі несплати штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, призначеного як основне покарання, та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді позбавлення волі із розрахунку один день позбавлення волі за вісім неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 389 КК України передбачаються наслідки ухилення особи від виконання покарання у виді штрафу.

Проте, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми. Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення від відбування покарання у виді штрафу у відповідності до ч. 1 ст. 389 КК України є злочином. Отже, особа визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку. Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дія або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Водночас, відомостей щодо притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 КК України (ухилення від відбування покарання у виді штрафу), матеріали провадження не містять.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, слід дійти до висновку, що несплата штрафу та ухилення від сплати штрафу не тотожні поняття і тягнуть за собою різні наслідки. З метою виконання вироку суду та невідворотності покарання за вчинення кримінального правопорушення законодавцем передбачено, що у разі неможливості сплатити штраф з певних об`єктивних причин, штраф повинен бути замінений на інше покарання. Ухиленням від відбування покарання є дії засудженого, спрямовані на те, щоб уникнути приведення обвинувального вироку у виконання, зокрема виїзд з місця проживання, перехід на нелегальне становище, приховання доходів тощо. А за змістом ст.389 КК України ухилення від виконання покарання у виді штрафу супроводжується прямим умислом, утворює склад злочину та тягне кримінальну відповідальність. Сюди не відносяться випадки, коли вирок не був виконаний з незалежних від засудженого причин (неналежне виконання своїх обов`язків працівниками державних органів, зміна чинного законодавства щодо визначення компетентних органів, які повинні виконувати покарання тощо).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відомостей про те, що ОСОБА_4 з дати постановлення вироку вчинив нове кримінальне правопорушення останні, не містять.

Матеріали справи містять відомості про те, що працівником органу пробації вживались заходи щодо забезпечення належного виконання вироку суду (направлялись подання про заміну покарання у виді штрафу, призначеного за вироком суду, на громадські роботи), однак у його задоволенні судом було відмовлено.

Існування в Кримінальному кодексі України звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання покарання за вироком суду обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що невчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

З врахуванням вищенаведеного, є всі законні підстави для задоволення подання начальника Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області майора внутрішньої служби ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Керуючись ст. 53, п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, ст.ст. 26, 27 КВК України, ст.ст. 369-372, 376, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Запорізькій області майора внутрішньої служби ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, від відбування покарання у виді штрафу у розмірі 850,00 грн., призначеного йому вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 2 вересня 2020 р. за скоєння кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1