ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2129/22 Справа № 214/6401/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скарга адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянин України, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого:

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вказаною ухвалою було задоволено частково клопотання слідчого СВ ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Застосовано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 58 (п`ятдесят вісім днів), тобто до 24.01.2023 року.

Приймаючи оскаржуване рішення, слідчий суддя зазначив, що обставини викладені в клопотанні та матеріалах, наданих слідчим довели наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України та свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України і дають підстави вважати, що підозрюваний зможе: переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у провадженні; перешкодити кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність в якій підозрюються.

Також, слідчим суддею було взято до уваги, що підозрюваний ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, звільнився з останнього місця роботи 18.10.2022 року, доказів звернення до Державного центру зайнятості суду не надано, крім того, ОСОБА_6 має на утриманні неповнолітню доньку- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не має законних, належних та достатніх засобів для існування як його самого так і своєї неповнолітньої дитини, не одружений, не працевлаштований, що, на думку слідчого судді, свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримувати його залишити межі міста.

Вимоги апеляційної скарги з доповненнями до неї та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , просять ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити частково та обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вважають, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим вона є незаконною та без будь-яких сумнівів підлягає скасуванню, з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Адвокати зазначають, що на момент закінчення шістдесяти чотирьох годин (у 16 год. 41 хв. 28.11.2022 року) після фактичного затримання ОСОБА_6 не був доставлений до суду для розгляду клопотання про обрання тримання під вартою. Обмеження свободи ОСОБА_6 після закінчення шістдесяти годин з моменту затримання то до провадження до суду поза межами цього строку під конвоєм та розгляд відповідного клопотання за участю конвоїрів є істотним порушенням ч. 2 ст. 211 КПК України та конвенційного права на свободу ОСОБА_6 . За змістом ст. 209 КПК України ОСОБА_6 після спливу шістдесятигодинного строку був незаконно позбавлений свободи, внаслідок чого розгляд клопотання про обрання тримання під вартою є також незаконним.

Вважають, що підозра є необґрунтованою, та докази, на які посилається слідчий суддя, є неналежними та не можуть бути використані для підтвердження інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, остільки слідчі дії були проведені за відсутності захисника ОСОБА_6 , що є суттєвим порушенням основоположних прав і свобод людини.

На думку адвокатів, ризики передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України є недоведеними. Стороною обвинувачення не надано жодного доказу, у розумінні ч. 2 ст. 84 КПК України, який би підтвердив навіть спробу ОСОБА_6 переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Не було наведено доказів відносно якого саме свідка може бути вчинено тиск та у якій формі. В яких взаємовідносинах перебуває підозрюваний з цими свідками та чи знає останній взагалі про їх існування. Крім того, вважають, що не було наведено й доводів щодо будь-якої залежності будь-якого свідка від підозрюваного. ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, і не дивлячись на те, що на теперішній час тимчасово не працює він має де отримати тимчасові кошти для проживання. Має матір, котра готова допомагати, співмешканка, яка може допомагати, були також кошти, які він отримав у якості заробітної плати на попередньому місці роботи (довідка про доходи в матеріалах справи).

Адвокати вважають, що слідчим суддею в повній мірі не було враховано вимоги ст.178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має позитивну характеристику з останнього місця роботи, має на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мав постійний доход, має постійне місце проживання, має досягнення у спорті, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває, що, вважають, спростовує наведені в ухвалі ризики.

Позиція учасників апеляційного перегляду.

В апеляційному суді підозрюваний ОСОБА_6 та його адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожен окремо, підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту

Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив рішення слідчого судді залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали за скаргою, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частиною першою ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст. 29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При апеляційному перегляді ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримано не в повній мірі.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчим суддею встановлено, що слідчим в клопотанні та під час судового засідання доведено наявність ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, на думку слідчого судді матеріали судового провадження за клопотанням слідчого дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, дійшовши вірного висновку про існування ризиків, передбачених п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, помилково встановив наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, доведеність прокурором тієї обставини, що належну процесуальну поведінку підозрюваного не зможе забезпечити інший більш м`який запобіжний захід, та у цьому аспекті не врахував окремі обставини, передбачені статтею 178 КПК Укрїани.

Щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 , за ч. 3 ст. 307 КК України, апеляційний суд зазначає наступне.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, у рішенні в справі Fox, CampbellandHartley v. TheUnitedKingdomвід 30.08.1990, заяви № № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175).

Що стосується доводів апелянта в частині необґрунтованості висунутої підозри ОСОБА_6 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, апеляційний суд вважає слушними посилання апелянта на те, що до попередніх слідчих (розшукових) дій слідчий був зобов"язаний залучити захисника як того вимагає п. 3 ч. 1 ст. 49 КПК України.

З матеріалів провадження вбачається, що протокол огляду ділянки місцевості від 25.11.2022 року було розпочато о 16.30 годин та закінчено о 17.29 годин та ця слідча дія була проведена за участі підозрюваного ОСОБА_6 але без участі захисника.

Також, протокол обшуку автомобіля Cherry Tiggo від 25.11.2022 року було розпочато о 18.48 годин та закінчено о 18.45 годин за участі підозрюваного та відсутності захисника.

Крім того, в матеріалах провадження наявна заява ОСОБА_11 про добровільне надання дозволу співробітникам поліції на проведення невідкладного обшуку від 25.11.2022 року, однак нормами КПК України не регламентується одержання заяви на проведення невідкладного обшуку та, відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України, невідкладний обшук можливий лише у випадках, пов"язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчинення кримінального правопорушення. Добровільна згода підозрюваного на проведення невідкладного обшуку, отримана також без участі захисника, не є підставою для його проведення без ухвали слідчого судді.

З матеріалів провадження також вбачається, що протокол обшуку житла від 25.11.2022 року було розпочато о 19.47 годин та закінчено о 23.31 годин. Ця слідча дія також була проведена без участі захисника, а також вбачається, що на момент здійснення цього обшуку слідчий не склав протоколу про затримання ОСОБА_6 . Підозрюваний не міг вільно залишити місце здійснення цих процесуальних дій, оскільки по суті був затриманий у розумінні ст. 209 КПК України та був змушений залишатися поряд із уповноваженою службовою особою, а сам протокол про затримання підозрюваного був складених 25.11.2022 року о 23.32 годин, з чого випливає, що слідчим було порушено право на свободу та право не свідчити проти себе, закріплені ст.ст. 12, 18 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 63 Конституції України.

Вище зазначене кореспондується з висновками, викладеними в постанові ВС від 21.01.2020 року (справа № 756/8425/17), в якій зазначено, що використання огляду для обмеження свободи без складання протоколу про затримання є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Крім цього, висновками, викладеними в постанові ВС від 06.10.2021 року (справа № 756/11581/15-к), в якій зазначено, що протокол слідчої (розшукової) дії є недопустимим доказом, якщо згода на її проведення надана власником під тиском працівників поліції.

Однак, апеляційний суд зазначає, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України на наступних етапах досудового розслідування та судового розгляду.

Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості (рішення ЄСПЛ у справах «Нестак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), п. 88 та «Гарицкі проти Польщі» (Garycki v. Poland), п. 66).

Більше того, докази на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення надаються стороною обвинувачення до суду та, відповідно, оцінюються судом лише на стадії дослідження доказів, що також позбавляє суд навіть теоретичної можливості встановити обґрунтованість підозри на даній стадії провадження.

З вищезазначених підстав апеляційний суд також не переглядає доводи апеляційної скарги щодо завищеної кваліфікації даного злочину.

На переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України доведена доданими до клопотання матеріалами, сукупність яких на даному етапі є достатньою для висновку про вірогідну причетність останнього до даного злочину.

Що стосується ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд зазначає наступне.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (Буров проти України п. 51).

Слідчому судді, суду необхідно враховувати, що ризик утечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні узи, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності ( Becciev v.Moldova п. 58).

Хоча національний суд має певну свобод розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Суомінен проти Фінляндії п. 36).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Співставляючи доводи клопотання сторони обвинувачення з обґрунтуванням, наведеним в оскаржуваній ухвалі, на предмет наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про його існування.

Ризик переховування від правосуддя апеляційний суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації (обставин) підозрюваного ОСОБА_6 (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

Даний ризик обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Така позиція повністю відповідає практиці ЄСПЛ, зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, у справі "Москаленко проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Щодо наявності ризику можливого впливу на свідка.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що вказаний ризик є наявним.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Що стосується ризику можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, то на думку апеляційного суду, він є недоведеним з огляду на особу підозрюваного, який раніше не судимий.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, апеляційний суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів вважає, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України можливо шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Апеляційним судом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога не перебував та не перебуває, не одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, позитивно характеризується за останнім місцем роботи, має постійне місце проживання.

Прокурор, заперечуючи проти апеляційної скарги, не довів, що цілодобовий домашній арешт з покладенням ряду процесуальних обов`язків не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленому ризику.

На думку колегії суддів, запобіганню можливостям: виїзду ОСОБА_12 за кордон, у зв`язку з наявністю у нього паспорта для виїзду за кордон, або можливості переховуватись від органів досудового розслідування чи суду; впливу на свідка, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин кримінального провадження, особи підозрюваного та те, що станом на день розгляду справи матеріали даного кримінального провадження не містять та стороною обвинувачення не надано жодних даних щодо спроб підозрюваного ОСОБА_6 впливати як на свідка, - можливо шляхом покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених 194 КПК України.

За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу (пункт 2 частини 3 статті 407 КПК).

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження (пункти 2 частини 1 статті 409 КПК). Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо серед іншого суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки (пункт 2 частини 1 статті 411 КПК).

Оскільки КПК не передбачає повноваження суду апеляційної інстанції щодо зміни ухвали слідчого судді, а лише щодо залишення її без змін або її скасування, то оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскаржувану ухвалу слідчого судді слід скасувати та постановити нову ухвалу про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 303, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого СВ ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 24 січня 2023 року включно, із забороною не відлучатися із місця свого проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки, а саме:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, чи суду;

- не відлучатися з місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово до 24.01.2023 року, включно;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Звільнити негайно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ______________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3