ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/526/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/289/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника

потерпілих- адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 вересня 2022 року.

Даним вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тихотин Рожищенського району Волинської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, працюючого на посаді водія ТОВ «Агроінфест Криничні Луки», раніше не судимого,

визнано винуватим за ч.2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на два роки.

Судом постановлено стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_11 150000 грн. (сто п`ятдесят тисяч) моральної шкоди, 5254 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 24 (двадцять чотири) коп. майнової шкоди, в користь ОСОБА_12 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди, 29682 (двадцять дев`ять тисяч шістсот вісімдесят дві) грн. 89 (вісімдесят дев`ять) коп. матеріальної шкоди, спричиненої злочином.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком суду, 01 жовтня 2020 року приблизно о 08 години 20 хвилин, водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «КАМАЗ-55102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 18.03.2020 року ТСЦ 0744, громадянину ОСОБА_13 , жителю АДРЕСА_2 , а водій ОСОБА_8 керував ним на підставі наявного в нього свідоцтва про його реєстрацію), з одним пасажиром та вантажем (продуктами харчування), рухався автомобільною дорогою М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече» у напрямку від вул.Симона Петлюри, м.Кременець, Тернопільської області до м.Тернопіль (об`їзної автодороги м.Кременець), яка дугоподібно прилягає (зліва по напрямку його руху) до перехрестя з автомобільною дорогою Н-02 (М-06) сполученням «Кременець-Біла Церква-Ржичів-Канів-Софіївка» (стара назва - автодорога Р-26 сполученням «Остріг-Радивилів»).

Наближаючись до перехрестя вказаної автодороги М-19 з автомобільною дорогою Н-02 (М-06), водій ОСОБА_8 , не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами, відповідно не реагував на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б,д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі ПДР України), а також вимоги, які наведенні у пунктах 1, 2 частини 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХІІ від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями (надалі ЗУ «Про дорожній рух»), які зобов`язували його своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Як наслідок, перед виїздом на нерегульоване перехрестя автодоріг М-19 та Н-02 (М-06) водій ОСОБА_8 не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеку іншим учасникам руху та перед поворотом ліворуч зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч, продовжив свій рух у вказаному напрямку та розпочав зміщатися по дузі з викривленням ліворуч в напрямку об`їзної автодороги м.Кременець (до м.Тернопіль), при цьому виїхав з займаної смуги руху на зустрічну смугу руху, яка проходить по автодорозі Н-02 (М-06), у напрямку від м. Почаїв до м.Кременець, по якій в цей час рухався у зустрічному напрямку технічно справний автомобіль «СУБАРУ-ФУДЖІ» («SUBARU-FUJI») реєстраційний номер НОМЕР_3 (належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого 29.11.1997 року Кременецьким МРЕВ, громадянину ОСОБА_14 , жителю АДРЕСА_3 , а водій ОСОБА_15 керувала ним на підставі наявного в неї свідоцтва про його реєстрацію), під керуванням водія ОСОБА_15 , яка із двома пасажирами, без вантажу, рухалася в межах своєї смуги руху по головній дорозі, у порушення вимог п.п. 1.10 (в частині визначення поняття: «дати дорогу» і виконання його вимог), 10.1, 16.13 ПДР України, не надавши перевагу в русі автомобілю «SUBARU-FUJI», допустив з ним зіткнення, а саме зіткнення передньої правої частини автомобіля «КАМАЗ-55102» та передньої частини автомобіля «SUBARU- FUJI».

Внаслідок зіткнення транспортних засобів пасажир автомобіля «СУБАРУ-ФУДЖІ» («SUBARU-FUJI») р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми голови у вигляді імпресійного (втисненого) перелому передньої стінки верхньощелепової пазухи однойменної кістки справа з розвитком правобічного гемосинусу (накопичення крові в порожнині пазухи - Х.Ф.), із зовнішніми ушкодженнями - «скальпованою» раною правої надбрівної ділянки, саднами підборіддя, із забиттям м`яких тканин лобової і периорбітальної ділянки (без уточнення анатомічної локалізації), саден в проекції акроміального (зовнішнього) кінця правої ключиці із ознаками забиття м`яких тканин, рани правої надбрівної ділянки, які у своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень (п.п. 2.2.1, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995), а пасажир вищезазначеного транспортного засобу ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми із численними переломами кісток основи черепа та лицевого черепа із забиттям головного мозку, накопиченням повітря над лобовими, тім`яними долями обох півкуль головного мозку та в ретробульбарному просторі зліва, крововиливами у лобову пазуху справа, комірки решітчастої кістки та верхньощелепової пазухи однойменної кістки, скальповані рани альвеолярного відростка верхньої щелепи в ділянці 11-15 (першого - п`ятого верхніх правих) зубів, рваної рани нижньої губи зі сторони рота та рани скронево-тім`яної ділянки волосистої частини голови і лобової ділянки (без уточнення анатомічної локалізації), рани крила носа, твердого та м`якого піднебіння, синців повік та крововиливи у білкові оболонки обох очей, численні садна обличчя (без уточнення анатомічної локалізації), які належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення (п.п. 2.1, 2.1.1 (а), 2.1.2, 2.1.3 (б) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995).

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «дати дорогу», «дорожні умови», «дорожня обстановка» і виконання їх вимог), 2.3 (б,д), 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведені у абзацах 1, 2 ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353- XII від 30 червня 1993 року) із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 та спричиненням потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просять скасувати вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 вересня 2022 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вважають, що суд проводив судовий розгляд упереджено, необ`єктивно і не всебічно, надав перевагу стороні обвинувачення, обмежив сторону захисту в можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема, позбавив можливості подавати захисту докази, не приймав до уваги клопотання, не дав можливості стороні захисту довести і обґрунтувати свою позицію.

Апелянти посилаються на неповноту судового розгляду не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи і на те, що суд не зазначив чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

Вказують, що ОСОБА_8 засуджено за ч.2 с. 286 КК України, проте правова оцінка кваліфікації його дій за ч.1 ст. 286 КК за спричинення середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, відсутня.

Зазначають, що ні на досудовому слідстві, ні судом не встановлено чи сполучення автомобільних доріг, де сталася дорожньо-транспортна пригода, є перехрестям згідно ПДР, тобто чи облаштоване певними знаками, які неухильно повинні виконувати всі учасники дорожнього руху.

Звертають увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_16 пояснили, що рухалися автомобілем Камаз по дорозі в напрямку міста Кременець, асфальтне покриття було нове, у їхньому напрямку стояв знак головна дорога без допоміжного покажчика напрямку головної дороги, будь-яких знаків чи розмітки, які б вказували, що попереду перехрестя доріг не було, до місця зіткнення дорога змінювала свій напрямок ліворуч, з правої сторони дороги, де покриття дороги та розмітки не було, їм на зустріч виїхав автомобіль «субару-фуджі», тобто водій ОСОБА_8 керувався тими знаками та покриттям, які були на той час по ходу руху автомобіля.

Наголошують на тому, що допитані в суді свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які самої автопригоди не бачили, а лише зазначили, що працюють на автозаправці, яка розташована поряд з місцем ДТП, проте суд їх покази вказав у вироку, як доказ вини ОСОБА_8 ..

Звертають увагу на те, що свідок ОСОБА_19 в присутності обвинуваченого та захисників не допитувався, але його покази суд відобразив у вироку.

Зазначають, що свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які були понятими при складанні ОМП не пам`ятали обставин їхньої участі у цій слідчій дії.

Посилаються на те, що сторона захисту подавала клопотання про допит представника автомобільних доріг, просила долучити відео, на якому зображено напрямок руху автомобіля КАМАЗ із зазначеними знаками дорожнього руху на цій трасі до моменту зіткнення і на сьогоднішній день із схемою ділянки дороги, рух автомобіля в протилежному напрямку із зазначеними знаками, рух автомобіля субару із зазначеними знаками, просили витребувати із служби автомобільних доріг інформацію про організацію дорожнього руху на цій автодорозі на сьогоднішній день, але суд у вироку цього не зазначив як і про причини їх відмови.

Вказують, що судом було відхилено і не розглядались клопотання сторони захисту про допит свідка заступника начальника служби автомобільних доріг у Тернопільській області ОСОБА_22 , експерта ОСОБА_23 для надання пояснень щодо висновку автотехнічної експертизи від 17.12.2020 року для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення.

Зазначають, що в судовому засіданні сторона обвинувачення зачитала документи і надала суду, а суд, їх не оголошуючи долучив до матеріалів провадження. Вважають, що сторона обвинувачення не надали докази вини обвинуваченого, а суд, в порушення ст. 358 КПК, їх не дослідив.

Наголошують на тому, що стороною захисту в суді надавались клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими, зокрема протоколу огляду місця події від 01.10.2020 року з додатком план-схеми ДТП та висновків експертів (судово-автотехнічної експертизи від 17.12.2020 року №СЕ-19/120/20/11833-ІТ, транспортно-трасологічної експертизи від 02.11.2020 року №4/6-661/20), проте суд при отриманні клопотання не зупинив судовий розгляд та не вирішив його в нарадчій кімнаті, а прийняв рішення під час винесення вироку, що вважають порушенням змагальності сторін в поданні доказів.

В доповненнях до апеляційної скарги адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 посилаються на те, що суд першої інстанції при винесенні вироку, в порушення ст. 69, 75 КК України повністю не врахував характеризуючі дані ОСОБА_8 та його матеріальний стан.

Зазначають, що суд при визначенні моральної шкоди не врахував, що потерпілому ОСОБА_11 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потерпіла ОСОБА_12 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Звертають увагу на те, що кожен із водіїв мав страховий поліс, тому, стягуючи з ОСОБА_8 матеріальну та моральну шкоду на користь потерпілих суд першої інстанції порушив Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_8 , в судових дебатах його захисників, які підтримали подану апеляційну скаргу з доповненнями, просять її задовольнити, в судових дебатах представника потерпілих -адвоката ОСОБА_7 , прокурора, які заперечили апеляційну скаргу адвокатів, вважають вирок суду законним та обґрунтованим, просять його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи, визнаних судом доведеними, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених доказах та є правильними.

Зазначені в апеляційних скаргах захисників обвинуваченого факти перевірялися судом першої інстанції, вони не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються наступною сукупністю доказів.

Відповідно до даних протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.10.2020 року з план-схемою та фото таблицею встановлено, що місцем події є перехрестя між автодорогою М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече», в напрямку м. Кременець, м. Тернопіль та автодорогою Р-26 сполученням «Остріг-Радивилів» (м. Почаїв).

В протоколі огляду зазначено, що проїзна частина дороги (на фоні п.ч.д.) автодороги М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці- Тереблече», з мокрим асфальтовим покриттям, із поворотом ліворуч на об`їзну автодорогу в напрямку до м.Тернопіль, без механічних пошкоджень, призначена для руху транспортних засобів в обох напрямках і має по одній смузі руху в напрямку до м. Кременець. Зустрічні смуги руху поділені дорожньою розміткою 1.5 ПДР України. Ширина автодороги становить 8,6 м.

З протоколу вбачається, що на даній автодорозі зі сторони руху від м.Кременець, з права по напрямку огляду, розміщений дорожній знак 2.3 ПДР України (головна дорога) без напрямку, даний знак знаходиться на відстані 118 м до БЛ за місцем ДТП. Зі сторони від м. Тернопіль перед перехрестям знаходиться дорожній знак 2.1 ПДР України (дати дорогу).

Проїзна частина автодороги Р-26 сполученням «Остріг-Радивилів» (м. Почаїв) з мокрим асфальтовим покриттям, із поворотом до АЗС «Тернопільгазсервіс», без механічних пошкоджень, призначена для руху транспортних засобів в обох напрямках і має по одній смузі руху в напрямку до м. Почаїв. Зустрічні смуги руху поділені дорожньою розміткою 1.5 ПДР України. Ширина автодороги становить 8,6 м, ширина автодороги до АЗС «Тернопільгазсервіс» становить 7,5 м. Максимальна швидкість руху транспортних засобів в місці ДТП становить 50 км/год.

Таким чином, при огляді обстежено та зафіксовано, схематично та фото-зображено обставини, елементи, знаки виявлені на місці події. При цьому на місці ДТП виявлено слідову інформацію, яка детально зазначена в протоколі огляду.

Згідно з протоколом учасниками дорожньо-транспортної пригоди є транспортні засоби «КАМАЗ 55102», р.н. НОМЕР_1 , «SUBARU FUJI», р.н. НОМЕР_3 , «SKODA OCTAVIA», р.н. НОМЕР_5 .

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів власниками - Камаз 55102, р.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_13 , «SUBARU FUJI», р.н. НОМЕР_3 - ОСОБА_24 , «SKODA OCTAVIA», р.н. НОМЕР_5 ОСОБА_19 .

Як вбачається з матеріалів провадження, транспортними засобами керували: Камаз 55102, р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_8 , «SUBARU FUJI», р.н. НОМЕР_3 - ОСОБА_15 , «SKODA OCTAVIA», р.н. НОМЕР_5 - ОСОБА_19 , що підтверджують відповідні посвідчення водіїв.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку протоколу огляду місця події в сукупності з іншими доказами.

Так, зі змісту витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0000346 від 01.10.2020 року вбачається, що 01.10.2020 року близько 08.30 год на авто дорозі М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці- Тереблече» біля з`їзду на автодорогу Р-26 сполученням «Остріг-Радивилів», відбулося зіткнення вантажного автомобіля «КАМАЗ 55102», р.н. НОМЕР_1 , зеленого кольору, під керуванням водія ОСОБА_8 , який не надав перевагу в русі та допустив зіткнення в легковий автомобіль «SUBARU FUJI», р.н. НОМЕР_3 , сірого кольору, під керуванням водія ОСОБА_15 , яка рухалася по головній дорозі в напрямку м. Кременець.

Через зіткнення двох транспортних засобів, легковий автомобіль «SUBARU FUJI», р.н. НОМЕР_3 сконтактував із автомобілем «SKODA OCTAVIA», р.н. НОМЕР_5 , синього кольору, під керуванням водія ОСОБА_19 та внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_15 , пасажир ОСОБА_11 та пасажирка ОСОБА_12 автомобіля «SUBARU FUJI», р.н. НОМЕР_6 , отримали тілесні ушкодження.

Як ствердили свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 - поняті під час огляду місця події, всі заміри проводилися з використанням рулетки. Зазначили, що відстань від знаку ОСОБА_25 дорога до місця ДТП склала 118м. Свідки підтвердили всі дані, які зафіксовані у протоколі.

Свідок ОСОБА_26 пояснив, що під час огляду місця події, як спеціаліст, здійснював фотографування, вимірювання, виготовлення план-схеми місця ДТП.

З показів свідка ОСОБА_15 вбачається, що вона керувала автомобілем Субару -Фуджі та рухалася з м. Почаїв у м. Кременець.

Свідок зазначила, що перед перехрестям стоїть знак Головна дорога, по якій вона рухалась 15 км/год. Навпроти неї рухався автомобіль Камаз з включеним поворот ліворуч (з головної дороги на другорядну) і не затормозив, в результаті автомобіль КАМАЗ зіткнувся з її автомобілем, передня частина якого знаходилась на перехресті, автомобіль позаду неї також зіткнувся з її авто. Як пояснив їм водій Камаза, коли підійшов до них, у його автомобілі відмовили гальма.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_19 , він керував автомобілем Шкода-Октавія і рухався зі сторони м. Почаїв в м. Кременець позаду автомобіля Субару-Фуджі по головній дорозі зі швидкістю 20-25 км/год.

Зазначив, що Камаз рухався їм на зустріч і включив поворот ліворуч на другорядну дорогу. Однак не пропустив автомобілі і допустив зіткнення з автомобілем Субару, який зіткнувся з його автомобілем. Водій ОСОБА_8 підійшов до них і сказав, що в його автомобілі відмовили гальма.

Свідок вказав, що дорожнє покриття є новим зі сторони руху автомобіля Камаз і в напрямку руху на другорядній дорозі, куди повертав Камаз, при цьому знак Головна дорога розташований як зі сторони руху їх автомобілів, так і зі сторони руху автомобіля водія ОСОБА_8 ..

Свідок ОСОБА_16 підтвердив, що їхав в автомобілі Камаз в сторону Тернополя через Кременець по об`їзній дорозі. Вказав, що дорожнє покриття було новим і вони вважали, що рухаються головною дорогою. Знак Головна дорога не змінював напрямку руху і знаходився перед заправкою і перехрестям. Навпроти них їхав автомобіль Субару, який трішки притормозив і не зупинився, в результаті відбулося ДТП. Удар прийшовся на переднє праве колесо Камаза.

Як пояснили свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 - працівники автозаправки, поряд з якою відбулося ДТП, бачили як автомобіль Камаз повертав з головної дороги на другорядну і не пропустив зустрічний автомобіль Субару.

Як вказав ОСОБА_18 , дорожній знак Головна дорога знаходиться за 200 м до перехрестя (місця ДТП). На час ДТП покриття на другорядній дорозі було з нового асфальту, а головна дорога мала значно гірше покриття. Зазначив, що Камаз рухався по головній дорозі в напрямку руху ліворуч.

Свідок ОСОБА_17 підтвердив, що з обох сторін руху встановлені дорожні знаки, які вказують, що є прямо і не змінює напрямку руху головна дорога Кременець-Почаїв, а водій Камазу повертав ліворуч на об`їзну м.Кременець, тому повинен був пропустити легковий автомобіль.

Як ствердили потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , перебували в автомобілі Субару як пасажири.

ОСОБА_11 вказав, що їх автомобіль рухався зі швидкістю 15 км/год, він перебував на передньому пасажирському сидінні коли ліворуч побачив Камаз, відчув удар та втратив свідомість.

Пояснення потерпілих та свідків не містять розбіжностей, є послідовними, логічними, належними та допустимими, вони об`єктивно підтверджуються іншими доказами, тому суд підставно послався на них у вироку.

З матеріалів справи вбачається, що у даному кримінальному провадженні проведено ряд експертиз, висновки, за результатами проведення яких, судом обґрунтовано взято до уваги як належні та допустимі докази у справі.

Так, відповідно до актів та висновків медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у водіїв ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_19 ознак сп`яніння не виявлено.

Як стверджує висновок експерта від 02.11.2020 року №4/6-661/20 зіткнення автомобіля КАМАЗ 55102, р.н. НОМЕР_7 та автомобіля «SUBARU- FUJI», р.н. НОМЕР_3 відбулося у поперечному напрямку відносно елементів проїзної частини дороги - в межах перехрестя автодороги М-19 сполучення «Доманово- Ковель-Чернівці-Тереблече» та автодороги Р-26 сполучення «Остріг-Радивилів», а саме на смузі руху до м. Кременець автодороги Р-26 «Остріг -Радивилів», тобто на смузі руху автомобіля SUBARU.

У повздовжньому напрямку - в місці, що безпосередньо передує початку утворення зриву асфальтобетонного покриття, зафіксовано в протоколі огляді місця дорожньо-транспортної пригоди під умовним позначенням № 1, якщо переміщатись в напрямку руху автомобіля КАМАЗ.

Відповідно до висновку експерта від 17.12.2020 року № СЕ-19/120-20/11833-ТІ, при заданому слідством комплексі вихідних даних, в умовах цієї дорожньо-транспортної ситуації, яка склалася, водій автомобіля «КАМАЗ-55102» повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 16.3 Правил дорожнього руху України, водій автомобіля « SUBARU-Fuji» повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України.

При заданому слідством комплексі вихідних даних, водій автомобіля «SUBARU-Fuji» з моменту виникнення небезпеки для руху (виїзд вантажного автомобіля «КАМАЗ-55102» з головної автодороги на другорядну, а саме: виїзду передньої частини автомобіля «КАМАЗ-55102» (під час його руху по дузі ліворуч), на смугу руху, від м. Почаїв до м. Кременець, автодороги Н-02 (М-06), по якій в цей час рухався автомобіль «SUBARU-Fuji», не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення і тим самим уникнути зіткнення з автомобілем «КАМАЗ-55102».

При заданому слідством комплексі вихідних даних, в діях водія автомобіля «SUBARU-Fuji» не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися б в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Як зазначив експерт технічна можливість у водія автомобіля «КАМАЗ-55102» уникнути зустрічного зіткнення із автомобілем «SUBARU-Fuji», полягала у виконанні ним наведених вище технічних вимог Правил дорожнього руху України, і для цього завад технічного характеру у його водія не було. Водій автомобіля «КАМАЗ-55102» повинен був, з технічної точки зору, перш ніж розпочати виїзд на нерегульоване перехрестя переконатися, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху.

У висновку зазначено, якщо б водій автомобіля «КАМАЗ-55102» у заданій дорожній обстановці діяв так, як це викладено у п. 1(1 ) дослідницької частини висновку, то у цьому випадку його дії можна було б вважати такими, які б відповідали вимогам п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, і такі його дії, з технічної точки зору, не повинні були б призвести до скоєння зустрічного зіткнення.

На момент проведення експертизи не відомі причини технічного характеру, які б завадили водію автомобіля «КАМАЗ-55102» діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, отже його дії в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди не відповідали вказаним вимогам цих пунктів Правил дорожнього руху України.

Експерт вказав, що при заданому слідством комплексі вихідних даних, невідповідність дій водія автомобіля «КАМАЗ-55102» вимогам п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. При заданому слідством комплексі вихідних даних щодо механізму дорожньо- транспортної пригоди: причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «КАМАЗ-55102» вимогам п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожньою руху України, яка привела до виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, тобто причиною настання даної ДТП - зіткнення транспортних засобів, з технічної точки зору, були обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля «КАМАЗ -55102» вказаним вимогам п.п. 10.1, 16.13 цих Правил та створення небезпеки для руху водію автомобіля «SUBARU- Fuji» чим, позбавивши останнього технічної можливості уникнути зустрічного зіткнення.

Суд правомірно взяв до уваги висновок експерта від 22.10.2020 року № 4/6-670/20, відповідно до якого на момент експертного дослідження технічних несправностей (невідповідностей) вимогам п. 31.4.2 (Рульове керування), п. 31.4.1 (Гальмові системи) та п. 31.4.5 (Колеса і шини) Правил дорожнього руху України, наданого на дослідження автомобіля «КАМАЗ 55102», р.н. НОМЕР_7 - не виявлено.

Разом з тим, відповідно до висновку експерта від 26.10.2020 № 4/6-617/20, на момент експертного дослідження системи рульового керування наданого на дослідження автомобіля «SUBARU-FUJI», реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебуває у стані часткової відмови та вимогам п.п. 31.1., 31.4.2 в), г) (Рульове керування) Правил дорожнього руху України, не відповідає.

На момент експертного дослідження робоча гальмова система наданого на дослідження автомобіля «SUBARU-FUJI», реєстраційний номер НОМЕР_3 вимогам п.31.1. Правил дорожнього руху України не відповідають.

На момент експертного дослідження колеса та шини, наданого на дослідження автомобіля «SUBARU-FUJI», реєстраційний номер НОМЕР_3 , вимогам п. 31.1 Правил дорожнього руху України не відповідають.

Виявлені невідповідності носять аварійний характер та були утворені в ході ДТП, внаслідок дії динамічного зусилля.

Як вбачається з висновку експерта від 17.02.2021 за № СЕ-19/120-21/567-АВ із ілюстративними таблицями до нього та ремонтною калькуляцією № 21/567-АВ від 17.02.2021, ринкова вартість автомобіля «Subaru Legacy», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1990 року випуску, сірого кольору, станом на 01.10.2020 може становити 67313,47 грн., а сума матеріального збитку, завдана власнику автомобіля «Subaru Legacy», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1990 року випуску, сірого кольору, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 01.10.20, може складати 67313,47 грн.

Зазначені висновки експертів з наукової точки належно вмотивовані, відповідають фактичним обставинам справи та зібраним у справі доказам, зроблені на підставі вихідних даних, які здобуті слідством в установленому кримінально-процесуальним законом порядку. Тому, колегія суддів вважає, що суд прийняв вірне рішення, поклавши їх в основу вироку, як такі, що не викликають сумнівів в їх достовірності.

Заперечуючи вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, обвинувачений ОСОБА_8 вказав, що рухався автомобілем Камаз зі швидкістю 50 км/год по головній дорозі, відповідно до дорожніх знаків та покриття (новий асфальт), у світлу пору доби, трішки дощило. На перехресті доріг Почаїв- Тернопіль о 8 год відбулось зіткнення його автомобіля з автомобілем Субару- Фуджі під керуванням ОСОБА_15 , яка рухалась йому на зустріч.

ОСОБА_8 також підтвердив, що перед вказаним перехрестям стояв перший знак - напрямок головної дороги, він швидкість автомобіля не скидав, бо вважав рух свого авто по головній дорозі, яка звертає ліворуч, тому зустрічні автомобілі повинні були зупинитись і його пропустити.

Дані твердження перевіряв суд першої інстанції, вони суперечать матеріалам кримінального провадження та є необґрунтованими.

В ході судового слідства встановлено причину даної дорожньо-транспортної пригоди та обставини, за яких можна було її уникнути. При цьому причиною настання даної ДТП - зіткнення транспортних засобів, з технічної точки зору, були обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля «КАМАЗ -55102» вимогам п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України та створення небезпеки для руху водію автомобіля «SUBARU- Fuji», позбавивши останнього технічної можливості уникнути зустрічного зіткнення.

Однак, вказаних дій водій «КАМАЗ -55102» ОСОБА_8 не застосував. Як встановлено за результатами експертного дослідження, причини технічного характеру, які б завадили водію автомобіля «КАМАЗ-55102» діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 16.13ПДР на момент проведення експертизи, не відомі.

Висновком експерта № 1070 підтверджено, що у ОСОБА_11 було діагностовано травму голови у вигляді імпресійного (втисненого) перелому передньої стінки верхньощелепової пазухи однойменної кістки справа з розвитком правобічного гемосинусу (накопичення крові в порожнині пазухи - Х.Ф.), із зовнішніми ушкодженнями - "скальпованою" раною правої надбрівної ділянки, саднами підборіддя, із забиттям м`яких тканин лобової і периорбітальної ділянки (без уточнення анатомічної локалізації).

Крім цього, лікарями описано садно в проекції акроміального (зовнішнього) кінця правої ключиці із ознаками забиття м`яких тканин. Рана правої надбрівної ділянки в день вступу в стаціонар була піддана первинній хірургічній обробці із ушиванням країв.

Зазначені ушкодження, з огляду на їх вид, відсутність ознак консолідації (зрощення) перелому, свідчать, що вони утворились від дії тупих предметів, незадовго до госпіталізації ОСОБА_11 у лікувальний заклад, не виключено у термін 01.10.2020.

Відмічені в ОСОБА_11 тілесні ушкодження у своєму клінічному перебігу супроводжувалися тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Утворення ушкоджень у ОСОБА_11 в результаті наведених обставин дорожньо-транспортної пригоди, не виключається.

Як вбачається з висновку експерта № 1054 у неповнолітньої ОСОБА_12 було діагностовано: відкриту черепно-мозкову травму із численними переломами кісток основи черепа та лицевого черепа із забиттям головного мозку, накопиченням повітря над лобовими, тім`яними долями обох півкуль головного мозку та в ретробульбарному просторі зліва, крововиливами у лобову пазуху справа, комірки решітчастої кістки та верхньощелепові пазухи однойменної кістки.

Із зовнішніх ушкоджень в ділянці голови описані - "скальпована" рана альвеолярного відростка верхньої щелепи в ділянці 11-15 (першого - п`ятого верхніх правих) зубів, "рвана рана нижньої губи зі сторони рота" та рани скронево-тім`яної ділянки волосистої частини голови і лобової ділянки (без уточнення анатомічної локалізації), рани крила носа, твердого та м`якого піднебіння, синці повік та крововиливи у білкові оболонки обох очей, численні садна обличчя (без уточнення анатомічної локалізації).

У висновку зазначено, що ОСОБА_12 за період стаціонарного лікування було проведено ряд хірургічних втручань. Характер описаних у неповнолітньої ОСОБА_12 травматичних змін, відсутність рентгенологічних ознак консолідації (зрощення) переломів, відомості про проведення ряду хірургічних втручань, свідчать про їх утворення від дії тупих предметів незадовго до її госпіталізації у лікувальний заклад, не виключено у термін 01.10.2020.

Відмічені у неповнолітньої ОСОБА_12 травматичні зміни належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення. Утворення зазначених ушкоджень за наведених обставин дорожньо-транспортної пригоди, не виключається.

Суд дійшов правильних висновків, що порушення ОСОБА_8 вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «дати дорогу», «дорожні умови», «дорожня обстановка» і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричинення потерпілій ОСОБА_12 тяжких, а потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Колегія суддів відзначає, що висновки, яких дійшов суд, були зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи. Матеріали справи не містять обставин, що можуть викликати сумніви в правильності рішення суду, чи суперечливих доказів, які б суд невмотивовано відкинув.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі апелянти посилаються на те, що ОСОБА_8 засуджено за ч.2 с. 286 КК України, а правову оцінку кваліфікації його дій за ч.1 ст. 286 КК за спричинення середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, суд не надав.

Вказані твердження є необґрунтованими, оскільки за результатами проведеної судово-медичної експертизи під час досудового розслідування встановлено, що тілесні ушкодження, спричинені потерпілому ОСОБА_11 належать до середньої тяжкості, а потерпілій ОСОБА_12 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, які утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК. Під час судового розгляду судом досліджено постанову від 25.12.2020 року про зміну правової кваліфікації у кримінальному провадженні №0000346 від 01.10.2020 року, відповідно до якої дії обвинуваченого перекваліфіковані з ч.1 ст. 286 КК на ч.2 ст. 286 КК України, яка включає дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Не заслуговують на увагу доводи апелянтів, що під час досудового та судового слідства не встановлено чи сполучення автомобільних доріг, де сталася дорожньо-транспортна пригода, є перехрестям згідно ПДР, тобто чи облаштоване певними знаками, які неухильно повинні виконувати всі учасники дорожнього руху, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справи, зокрема, протоколом огляду місця події (з додатками), висновками експертиз, показами свідків та обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтвердив, що ДТП відбулося на перехресті доріг Почаїв-Тернопіль та перед перехрестям стояв перший знак- напрямок головної дороги.

Окрім того, свідок ОСОБА_16 - пасажир автомобіля Камаз вказав, що дорожнє покриття було новим і вони вважали, що рухаються головною дорогою, при цьому знак головна дорога не змінював напрямку руху і знаходився перед заправкою і перехрестям.

Що стосується показів свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 - працівників автозаправки, поблизу якої відбулося ДТП, то суд правомірно взяв їх показання до уваги, оскільки свідки попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та їхні показання підтверджуються іншими дослідженими у суді доказами.

Не відповідають дійсності твердження апелянтів, що свідок ОСОБА_19 в присутності обвинуваченого та захисників не допитувався, оскільки відповідно до відео- звукозапису судового засідання від 14.12.2021 року свідка ОСОБА_19 допитано в присутності обвинуваченого ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які, в тому числі задавали свідку питання.

Не заслуговують на увагу твердження апелянтів, що свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які були понятими при складанні ОМП не пам`ятали обставин їхньої участі на цій слідчій дії, оскільки останні в суді підтвердили все, що зазначено в протоколі огляду місця події.

Сторона захисту посилається на те, що судом було відхилено та не розглядалися клопотання про допит представника автомобільних доріг, просили долучити відео траси до моменту зіткнення і на сьогоднішній день, просили витребувати із служби автомобільних доріг інформацію про організацію дорожнього руху на цій автодорозі на сьогоднішній день. Окрім того вказують, що судом було відхилено і не розглядались клопотання сторони захисту про допит свідка заступника начальника служби автомобільних доріг у Тернопільській області ОСОБА_22 , експерта ОСОБА_23 для надання пояснень щодо висновку автотехнічної експертизи від 17.12.2020 року для підтвердження чи спростування обставин з`ясування яких може мати істотне значення.

Зазначені твердження є безпідставними, оскільки як стверджує відео-звукозапис судового засідання від 18.05.2021 року зазначені клопотання сторона захисту пред`явила суду у підготовчому судовому засіданні, які відповідно до ст. 314, 315 КПК України у підготовчому судовому засіданні не вирішуються. Тому суд правомірно відхилив клопотання сторони захисту, що не позбавляло сторону захисту права, відповідно до ст. 350 КПК, повторно заявити такі клопотання під час судового розгляду.

Не заслуговують на увагу доводи апелянтів, що сторона обвинувачення не надали докази вини обвинуваченого, а обмежилась оголошенням документів, оскільки відповідно до відео- звукозапису судового засідання від 12.09.2022 року сторона захисту погодилася з оголошеними документами, вказала, що вони всі були відкриті під час виконання ст. 290 КПК та зауважень до них не мали.

Необґрунтованими є доводи апелянтів щодо порушення змагальності сторін в поданні доказів, посилаючись на те, що суд при отриманні клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими не вирішив його відразу, а прийняв по ньому рішення під час ухвалення вироку в нарадчій кімнаті, оскільки відповідно до відео- звукозапису судового засідання від 12.09.2022 року сторона захисту не заперечила щодо вирішення цього клопотання в нарадчій кімнаті при постановленні вироку.

Окрім цього, апелянти просять призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції, проте підстав, передбачених ст. 415 КПК України, не вказали.

Вирішуючи питання цивільного позову, суд першої інстанції діяв згідно з вимогами ч.1 ст. 129 КПК України, відповідно до якої, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Судом встановлено, що в результаті заподіяння тілесних ушкоджень, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_12 отримала тяжкі тілесні ушкодження, потерпілий ОСОБА_11 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, обоє знаходилися на лікуванні в медичних закладах, перенесли ряд операцій.

Колегія суддів вважає, що визначені судом суми стягнення в користь потерпілих матеріальної шкоди в розмірі: неповнолітньої ОСОБА_12 - 29682 грн., ОСОБА_11 - 5254,24 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наявними та дослідженими в суді першої інстанції доказами, зокрема, медичними документами про проходження лікування потерпілими, товарними чеками про придбання ними ліків.

Окрім цього, потерпілим, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 , завдано моральну шкоду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Суд першої інстанції, роблячи висновок про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди на користь потерпілих по 150000 грн. кожному врахував характер та обсяг страждань як фізичних, так і душевних, яких вони зазнали внаслідок ушкодження здоров`я, характер та обсяг немайнових втрат, їх тривалість, можливість відновлення здоров`я.

Зокрема, внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілим спричинено моральну шкоду, яка проявилася як у фізичному болі, пов`язаному із оперативним втручанням та лікуванням у медичному закладі, так і у моральних стражданнях, оскільки внаслідок травм та проходженні лікування порушився встановлений ними звичайний спосіб життя та сім`ї, спокій в родині

За таких обставин, враховуючи характер та обсяг страждань як фізичних, так і душевних, яких зазнали потерпілі, характер немайнових втрат, колегія суддів вважає розмір стягнутої моральної шкоди на користь потерпілих співмірним, таким що відповідають вказаним моральним стражданням та критеріям розумності, виваженості та справедливості, тому посилання апелянтів на те, що суд не врахував критеріїв розумності та справедливості, є необґрунтованим.

При цьому, відповідно до правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду №910/426/17 від 26.03.2018 року, потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, оскільки згідно з висновками рішення Конституційного Суду України від 09.07.202 року №15-рп/2002 року, таке право може бути реалізоване безпосередньо щляхом подання відповідного позову до суду.

Щодо призначеного ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував, що обвинувачений вчинив необережний тяжкий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що становить підвищену суспільну небезпеку у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху, наслідком якого є спричинення потерпілим тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, взяв до уваги те, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, думку потерпілих, які просили покарати обвинуваченого суворо, оскільки останній не просив у них вибачення, не відшкодував шкоду та за відсутності пом`якшуючих і обтяжуючих обставин призначив обвинуваченому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, що є надто суворим.

Колегія суддів вважає, що суд не дав належної оцінки особі обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, а також не встановив та не надав належної оцінки наявним пом`якшуючим обставинам.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 офіційно працевлаштований, зокрема з 2019 року працює на посаді водія у ТОВ Агроінвест Криничні Луки з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу відповідно до посадового окладу штатного розпису, тому наявність водійських прав є його єдиним джерелом заробітку та доходом для сім`ї.

Зазначені обставини, відповідно до ч.2 ст.66 КК України, слід визнати такими, що пом`якшують покарання обвинуваченому.

Окрім цього, в суді апеляційної інстанції з`ясовано, що сторона захисту та представники товариства, в якому працює обвинувачений, пропонували кошти потерпілим, які відмовилися, обвинувачений шкодує про вчинене, бажає потерпілим одужання, що свідчить про щире каяття останнього, беручи до уваги відсутність обтяжуючих обставин колегія суддів вважає, що наведені обставини дають підстави призначити обвинуваченому покарання, передбачене санкцією статті обвинувачення у виді позбавлення волі без призначення додаткового покарання та можливість застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК та відповідає принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання.

Колегія суддів зазначає, що при призначенні покарання враховується думка потерпілої сторони, однак вона не є визначальною.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого - змінити вирок суду першої інстанції, пом`якшивши покарання обвинуваченому.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 вересня 2022 року в частині призначення покарання ОСОБА_8 - змінити.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки і покласти на нього, відповідно до ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді