Справа №758/6723/22 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-сс/824/4318/2022 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,
адвоката, який діє в інтересах
власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000141 від 26.04.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.258-5 КК України,

В С Т А Н О В И В :

12 серпня 2022 року до Подільського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000141 від 26.04.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.258-5 КК України, а саме на iPhone 12 pro max, ІМЕІ НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 та був вилучений під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року вказане клопотання задоволено та накладено арешт на зазначене у ньому майно. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчим суддею зазначено, що арешт на вказане майно накладається з метою збереження речових доказів, так як воно відповідає вимогам ч.1 ст.98 КПК України.

На вказану ухвалу слідчого судді, адвокат, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною, через неповне з`ясування обставин справи та не врахування норм кримінального процесуального законодавства України. Стверджує, що вилучений у ОСОБА_6 мобільний телефон не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки у ньому встановлюються події, які відбувалися протягом 2014 2017 років, а модель вилученого телефону було виготовлено та представлено у 2020 році, окрім цього, в матеріалах клопотання відсутні будь-які докази причетності ОСОБА_6 до подій вказаних в ухвалі. Разом з цим, апелянт посилається на ст.168 КПК України та зазначає, що телефон було вилучено незаконно, з урахуванням, що доступ до нього ОСОБА_6 не обмежувався. Також вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею не враховано порушення правил підслідності. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , без його участі, також в клопотанні прокурора містилося прохання залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін, як законну та обґрунтовану.

Згідно положень ст.422 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш, як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

Тому, з огляду на приписи ст.422 КПК України колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану апеляційну скаргу за відсутності прокурора, оскільки це не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
адвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі;
ознайомившись з матеріалами клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки вказані норми узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак, на переконання колегії суддів зазначених вимог закону ні слідчим, ні слідчим суддею не дотримано та не з`ясовано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач

.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно положень ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.
Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.
У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

При цьому, відповідно до ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 21.07.2022 року дозвіл на вилучення iPhone 12 pro max, ІМЕІ НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , надано не було, жодних підстав для дозволу тимчасового вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, в ухвалі слідчого судді не вказано.

Окрім цього, з матеріалів клопотання, а саме протоколу обшуку від 10.08.2022 року, вбачається, що обшук за адресою АДРЕСА_1 , здійснювався у присутності власника ОСОБА_6 , якому було запропоновано видати вказане в ухвалу слідчого судді майно, однак в даному протоколі відсутня інформація, що власником майна обмежувався до будь-яких виявлених та вилучених у майбутньому речей, зокрема iPhone 12 pro max, ІМЕІ НОМЕР_1 , а отже у слідчого, який здійснював обшук було достатньо часу для зняття з нього необхідної інформації, як це передбачено положеннями ст.168 КПК України.

Однак, вказані вимоги Закону при здійсненні обшуку та вилученні виявленого майна, виконані не були, з чого можна зробити висновок, що відсутні достатні фактичні дані на підтвердження підстав вважати, що вилучене майно, а саме iPhone 12 pro max, ІМЕІ НОМЕР_1 ,містить на собі доказову інформацію, а тому можливість його використання в якості речових доказів у кримінальному провадженні є необґрунтованою.

До того ж, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

У відповідності до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з наведеної норми права, матеріальні обєкти, які на переконання органу досудового розслідування мають одну або декілька ознак наведених в ст.98 КПК України можуть набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч.3 ст.110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності вказаного у клопотанні майна тим чи іншим ознакам ст.98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч.5 ст.110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст.98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Звертаючись до суду з клопотанням про накладення арешту на майно з метою забезпечити збереження речового доказу, орган досудового розслідування першочергово мав визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій мав зазначити підстави визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст.98 КПК України, проте, таких дій органом досудового розслідування вчинено не було, в матеріалах по розгляду клопотання відсутня постанова про визнання речовими доказами вищезазначеного майна, а згідно положень ст.171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, які слідчий додає до свого клопотання.

Разом з тим, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя не звернув уваги на відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, не надано такої постанови прокурором і під час апеляційного перегляду справи.

Дана обставина свідчить про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, так як без відповідної постанови слідчого майно не може набути статусу речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання не зазначено.

Враховуючи викладене та мотивування клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що в розумінні вимог ст.132 КПК України слідчий, з урахуванням недотримання вимог ст.168 КПК України при здійсненні обшуку та вилученні майна, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, тобто у такому випадку не можливо досягти інтересів досудового розслідування, забезпечити збереження речових доказів, які у подальшому можуть досліджуватись судом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_7 , підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді, за недоведеності необхідності арешту майна, який явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання органу досудового розслідування, як такого, що внесене до суду із порушенням вимог ст.171 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 ОСОБА_7 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року, якою накладеноарешт на майно в рамках кримінального провадження №0000141 від 26.04.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.258-5 КК України, а саме на iPhone 12 pro max, ІМЕІ НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 та був вилучений під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000141 від 26.04.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.258-5 КК України, а саме на iPhone 12 pro max, ІМЕІ НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 та був вилучений під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4