Справа №573/1067/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/162/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

30 січня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду ОСОБА_2 перевіривши апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 17 січня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 17 січня 2023 року, клопотання представника ГУ ДПС у Сумській області ОСОБА_4 було задоволено. Звільнено Управління по роботі з податковим боргом «Головного управління Державної податкової служби у Сумській області від відповідальності за збереження посівів сільськогосподарської культури соя, що ростуть на самовільно занятих частинах земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0034, а саме: на трьох ділянках, які мають такі площі - 3,5 га, 4,5 га та 6,0 га, розташовані на території Ворожбянської міської ради Сумського району Сумської області.

Не погоджуючись з вищевказанию ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні начальник Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 25.01.2023 року подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 17.01.2023 року про задоволення клопотання представника ГУ ДПС у Сумській області, про звільнення від відповідальності за збереження арештованого майна - скасувати, та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні зазначеного клопотання відмовити.

Вивчивши апеляційну скаргу, перевіривши надані матеріали, вважаю необхідним відмовити у відкритті апеляційного провадження за скаргою обвинуваченого з таких підстав.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У частині 1 цієї статті міститься загальна норма про те, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому однією з основних засад судочинства за п. 8 ч. 1 ст. 129 Основного Закону є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Порядок кримінального провадження на території України відповідно до положень ч. 1 ст. 1 КПК визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Так, у ч. 1 ст. 392 КПК встановлений перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. При цьому в ч. 3 цієї статті зазначено, що в апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Спеціальний порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування регламентовано у главі 26 КПК, зокрема, у параграфі 2 встановлено порядок оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування, у тому числі законодавець у ст. 309 КПК вказав чіткий їх перелік.

Так, у ч. 1 цієї статті зазначено, що під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про: 1) відмову у наданні дозволу на затримання; 2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні; 3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні; 4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні; 5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні; 51) застосування запобіжного заходу у вигляді застави або про відмову в застосуванні такого заходу; 6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні; 7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні; 8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні; 9) арешт майна або відмову у ньому; 10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність; 11) відсторонення від посади або відмову у ньому; 11-1) продовження відсторонення від посади; 12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування; 13) закриття кримінального провадження на підставі частини дев`ятої статті 284 цього Кодексу.

Крім того, у ч. 2 ст. 309 КПК встановлено, що під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.91 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Отже, системний аналіз зазначених положень КПК свідчить про те, що законодавець у ст. 309 КПК вказав вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку,постановлених під час досудового розслідування.

До таких ухвал відповідно до п. 9 цієї статті віднесено і ухвалу про арешт майна або відмову у ньому, оскільки арешт майна у кримінальному провадженні відповідно до вимог ч. 2 ст. 131 КПК є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Проте зовсім іншу правову природу має ухвала слідчого судді про звільнення від відповідальності за збереження арештованого майна.

Так, речові докази відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК є процесуальним джерелом доказів у кримінальному провадженні. При цьому їх зберігання є однією з гарантій реалізації завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК, та умовою дотримання прав осіб, права котрих було обмежено, у тому числі й майнові, щодо речей чи майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні і на яке ухвалою слідчого судді уже накладено арешт.

Тобто це судове рішення вирішує інше питання, яке перебуває поза межами розділу ІІ КПК, що визначає заходи забезпечення кримінального провадження та підстави їх застосування, у тому числі й глави 17 КПК, яка регламентує порядок накладення арешту на майно у кримінальному провадженні. Зокрема, така ухвала слідчого судді, якою визначається порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні шляхом передачі в управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Сумській області або звільнення від відповідальності за збереження арештованого майна.

Таким чином, потрібно розрізняти підстави для арешту майна від передачі такого майна на зберігання як речового доказу у кримінальному провадженні, у тому числі передачі майна в управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Сумській області, а їх ототожнення є помилковим.

Чинний кримінальний процесуальний закон у ст. 100 чітко передбачає порядок зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію. Зокрема, у ч. 2 цієї статті регламентовано, що зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - порядок).

Так, забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна врегульовано у п. 27 вказаного Порядку, де зазначено, що схоронність такого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно. При цьому за п. 28 Порядку речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у КПК, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Отже, кримінальне процесуальне законодавство передбачає спеціальну процедуру (особливий спосіб) визначення порядку зберігання речових доказів у кримінальному провадженні або звільнення від відповідальності за збереження арештованого майна.

Частина 4 статті 399 КПК України визначає не право, а обов`язок суду апеляційної інстанції відмовити у відкритті провадження, тому що законом визначено чіткий перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню, і не надає можливості діяти вибірково щодо кожного конкретного випадку.

Оскільки чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено оскарження у апеляційному порядку ухвали слідчого судді про звільнення від відповідальності за збереження арештованого майна, то вважаю, що підстави для відкриття провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні начальника Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 309, 392, 399 КПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні начальника Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 17 січня 2023 року.

Апеляційну скаргу на ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 17 січня 2023 року, повернути прокурору у кримінальному провадженні начальнику Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 , як особі, що її подала.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня винесення судового рішення.

СуддяОСОБА_2