УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року

м. Київ

справа № 607/24261/21

провадження № 51-1942ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 грудня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 8 березня 2023 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області від 7 грудня

2022 засудив

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Мирне Бережанського району Тернопільської області, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначив їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 5000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 8 березня 2023 року зазначений вирок залишив без зміни.

За обставин, установлених судом першої інстанції та детально викладених

у вироку, ОСОБА_4 12 травня 2021 року близько 16:00 перебуваючи в салоні краси «Міра краси» на вул. Грушевського 7 в м. Тернополі, на ґрунті неприязних відносин, під час словесного конфлікту з ОСОБА_6 , діючи умисно, кидала в останню фалоімітатори чоловічого статевого члену і пусту картонну коробку, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_4 , а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). На обґрунтування своїх доводів зазначає, що вирок і ухвала є незаконними, необґрунтованими, невмотивованими, а винуватість його підзахисної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК не доведена належними та допустимими доказами в справі. Вважає, що протокол огляду відеозапису події від 30 грудня 2021 року, висновок експерта від 17 травня 2021 року № 395, заява ОСОБА_6 , протоколи проведення слідчого експерименту за участю потерпілої

й свідка ОСОБА_7 , показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 неналежними доказами, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються показаннями свідків ОСОБА_9 й ОСОБА_10 .

Крім того, на думку сторони захисту, постанова т.в.о. начальника сектору дізнання Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 від

24 грудня 2021 року прийнята ним поза межами його повноважень, і як наслідок, обумовлює недопустимість доказів зібраних під час досудового розслідування. Стверджує, що повідомлення про підозру та обвинувальний акт від 30 грудня

2021 року є такими, що затверджені неуповноваженою особою.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні та перевірених у судовому засіданні доказах, оцінених у сукупності, і є обґрунтованим.

Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника про необхідність закриття кримінального провадження щодо засудженої за ч. 1 ст. 125 КК у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, є безпідставними.

Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 438 КПК неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Зі змісту касаційної скарги захисника убачається, що він, надаючи оцінку доказам, по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірки відповідно до ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.

Разом із тим висновок суду про доведеність винуватості засудженої у заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , зроблено з дотриманням

ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Так, суд першої інстанції у вироку вказав, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, підтверджується зокрема, наданими в суді показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка підтвердила, що 12 травня 2021 року близько 16:00 до салону краси, в якому вона працювала, прийшла ОСОБА_4 і почала кричати, висловлюватися нецензурною лайкою, кидатися в неї фалоімітаторами та картонною коробкою. Вказані показання потерпілої повністю узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту від 29 грудня 2021 року за її участю; показаннями свідка ОСОБА_7 , яка підтвердила показання потерпілої ОСОБА_6 ; показаннями свідка ОСОБА_8 , згідно з якими 12 травня 2021 року вона знаходилася в салоні краси на масажі, почувши крики виглянула в коридор, де побачила ОСОБА_4 , яка кидалася в

ОСОБА_6 фалоімітаторами; показаннями свідка ОСОБА_10 , який повідомив суду, що 12 травня 2021 року він разом з ОСОБА_4 прийшов в салон краси, де у ОСОБА_4 з ОСОБА_12 відбувся конфлікт. ОСОБА_4 мала з собою приблизно вісім штук гумових предметів (фалоімітаторів), які вона кидала в ОСОБА_6 , декілька з них влучили в потерпілу.

Окрім показань потерпілої та свідків вина засудженої підтверджується протоколом прийняття заяви від ОСОБА_6 від 13 травня 2021 року про вчинення ОСОБА_4 щодо неї кримінального правопорушення; електронним рапортом від 13 травня 2021 року, згідно з яким було отримано повідомлення від лікаря про те, що в приймальну міської лікарні за медичною допомогою звернулася ОСОБА_6 з діагнозом забій грудної клітки зліва, забійні підшкірні гематоми грудної клітки та лівого плеча і яка пояснила, що травми отримала від ОСОБА_4 ; висновком експерта від 17 травня 2021 року

№ 395, згідно з яким у ОСОБА_6 виявлені легкі тілесні ушкодження, а саме синці лівої молочної залози, передньої і задньої поверхні грудей зліва, лівого плеча, правої гомілки і ділянки правого гомілково-ступневого суглоба. Тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів і не властиві для утворення при падінні на площинні; даними протоколу огляду відеозапису з камер відеоспостереження від 30 грудня 2021 року на якому зображено, як

ОСОБА_4 в приміщенні салону краси « Міра краси » кидається в

ОСОБА_6 гумовими предметами та картонною коробкою; протоколом слідчого експерименту від 29 грудня 2021 року за участю свідка ОСОБА_7 , відповідно до якого свідок детально та послідовно розповіла про обставини події та спосіб нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 та іншими доказами.

Зіставивши докази у їх взаємозв`язку, місцевий суд умотивовано визнав, що показання потерпілої та свідків, як і дані, що містяться у протоколах слідчих дій та в експертному висновку, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, і правомірно поклав їх в основу вироку. Ці докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, місцевий суд визнав їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2 та 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Відповідно до статей 370, 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , апеляційний суд дотримався зазначених вимог та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для її задоволення, оскільки вирок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку відповідно до

ст. 94 КПК.

Доводи касаційної скарги захисника, які є аналогічними з доводами апеляційної скарги про недопустимість, як доказу показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і спростовуються показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , колегія суддів вважає необґрунтованими, адже вищевказані свідки впевнено підтвердили факт того, що засуджена прицільно кидала у потерпілу гумові предмети. Показання цих свідків узгоджуються з висновком експерта від

17 травня 2021 року № 395, відповідно до якого виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів.

Твердження сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_8 взагалі не була присутня в той день на місці події, є голослівними та спростовуються матеріалами за скаргою, зокрема, з показань свідка ОСОБА_9 , на які посилається захисник, слідує, що цей свідок 12 травня 2021 року повний робочий день працювала в салоні краси і серед її відвідувачів була присутня ОСОБА_8 , а свідок ОСОБА_10 , згідно з записом з камер відеоспостереження не весь час знаходився на місці події. У зв`язку з чим спростовуються його показання надані в суді першої інстанції, що він постійно перебував поряд із засудженою та потерпілою і все знімав на свій мобільний телефон.

Жодних інших підстав з яких показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слід вважати недопустимими або недостовірними доказами, тобто такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, захисник не навів. Те ж саме стосується і доводів сторони захисту щодо визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 .

Відносно заявлених захисником вимог про визнання неналежним доказом протокол огляду відеозапису з камери відеоспостереження від 30 грудня

2021 року, оскільки на даному відеозаписі відсутні відомості щодо спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , не заслуговують на увагу, з огляду на те, що суд першої інстанції під час судового розгляду встановив, що на даному відеозаписі чітко зафіксовано, як засуджена кидає в потерпілу гумові предмети та картонну коробку, яку тримала в руках.

Доводи захисника про те, що повідомлення про підозру та обвинувальний акт від 30 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_4 складено не уповноваженою на те особою, а саме дізнавачем ОСОБА_13 позбавлені підстав і були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, які зазначили, що в матеріалах кримінального провадження наявна постанова т.в.о. начальника сектору дізнання Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 про визначення групи дізнавачів для здійснення досудового розслідування, в тому числі і ОСОБА_13 . Всіх дізнавачів було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З урахуванням цього, суд дійшов висновку, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні проведено уповноваженою на те службовою особою, яка була призначена керівником органу дізнання шляхом прийняття постанови.

Твердження захисника про те, що постанова т.в.о. начальника сектору дізнання Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 від

24 грудня 2021 року прийнята ним поза межами його повноважень, визначених

ст. 39-1 КПК, то вони не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до цієї статті керівник органу дізнання уповноважений визначати дізнавача, який здійснюватиме дізнання, і будь-яких обмежень для керівника органу дізнання, щодо кількості дізнавачів, які будуть здійснюватимуть дізнання не встановлено, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання сторони захисту на практику Верховного Суду, викладену у постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у справі 640/5023/19 (провадження № 2917 кмо 20) та Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 9 березня 2023 року провадження № 51-1819 км 20 (справа

№ 761/42548/17), є не релевантними.

Отже, суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційну скаргу захисника

ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_4 належним чином перевірив доводи у ній, які за змістом аналогічні доводам у касаційній скарзі захисника та погоджуючись із викладеними у вироку суду першої інстанції висновками і мотивами прийнятого ним рішення, законно й обґрунтовано постановив рішення залишити цей вирок без змін.

Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.

Призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципам індивідуалізації, справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винної та попередження вчинення нею нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_4 , судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні допущено не було, а тому законних підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження за доводами, наведеними в касаційній скарзі захисника, Верховний Суд не вбачає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 грудня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 8 березня 2023 року щодо ОСОБА_4 . Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3