Номер провадження: 11-сс/813/344/23
Справа № 521/3271/23 1-кс/521/661/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 10.02.2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000828 від 11.12.2022 року, щодо:

ОСОБА_8 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в Республіці Молдова, громадянина Республіки Молдови, з середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

встановив:

В провадженні СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000828 від 11.12.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за фактом вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та в подальшому продовжений Указами Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, від 18.04.2022 року № 259/2022; від 17.05.2022 року № 341/2022; від 12.08.2022 року № 573/2022; від 07.11.2022 року №757/2022.

Так, у невстановленому в ході досудового розслідування місці та час, однак не пізніше середини грудня 2022 року, ОСОБА_10 вступив у злочинну змову зі ОСОБА_8 , яка полягала у вчиненні розбійного нападу із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та будучи обізнаними із невстановлених джерел щодо способу життя потерпілого ОСОБА_11 , щодо наявності у останнього грошових коштів, які він перевозив при собі, вирішили здійснити на вказану особу розбійний напад з метою заволодіння майном останнього.

В подальшому, ОСОБА_10 заздалегідь домовившись зі ОСОБА_8 про спільне вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_11 , діючи узгоджено, та маючи єдиний умисел на вчинення вказаного злочину, попередньо розподілили між собою ролі.

Так, згідно розподілених ролей під час здійснення розбійного нападу на ОСОБА_11 , який ОСОБА_10 разом зі ОСОБА_8 обумовили здійснити під час руху потерпілого по вулиці, 31.01.2023 року, приблизно о 16:00 год., прибули на перетин вулиць Скісна, Комітетська та Степова у м. Одеса, для реалізації свого злочинного наміру.

На місці вони повинні були встановити маршрут руху потерпілого для того, щоб підібрати безпосередньо місце скоєння злочину, спланувати час скоєння злочину для мінімізації кількості ймовірних свідків, шляхів втечі з місця запланованого ними злочину.

Надалі, 09.02.2023 року, приблизно о 17:00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_10 , діючи в злочинній змові зі ОСОБА_8 , будучи достовірно обізнаними про час та місце перебування потерпілого ОСОБА_11 , прибули на вул. Степова в м. Одесі, де почали очікувати на потерпілого.

Того ж дня, приблизно о 17:30 год., перебуваючи на вул.. Степовій в м. Одесі, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, згідно розподілених ролей, ОСОБА_10 спільно зі ОСОБА_8 , озброївшись наявними у них пістолетом та ножем відповідно, вдягнувши на себе шапки, капюшони та перчатки для маскування своєї зовнішності, побачили потерпілого ОСОБА_11 , який в той час пересувався по АДРЕСА_3 .

В цей час, ОСОБА_10 , діючи спільно, за попередньою змовою у групі зі ОСОБА_8 , відповідно до заздалегідь розробленого плану та згідно розподілених ролей, підбігли до потерпілого ОСОБА_11 оточуючи останнього - ОСОБА_10 з переду, а ОСОБА_8 відповідно ззаду.

Використовуючи фактор раптовості і свою фізичну перевагу над потерпілим, ОСОБА_8 наніс близько 4 ударів в область голови та тулубу, а ОСОБА_10 в свою чергу наніс один удар кулаком правої руки в область підборіддя потерпілого.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу ОСОБА_10 , демонструючи наявний у нього пістолет, висловлював погрози в бік потерпілого щодо застосування зброї відносно останнього, таким чином подолавши опір потерпілого, позбавили його можливості покликати на допомогу.

В подальшому, після подолання опору потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , вихопив належну потерпілому сумку, в якій знаходилися грошові кошти у розмірі 1000 доларів США, та разом із ОСОБА_8 почали втікати з місця вчинення кримінального правопорушення, тим самим заволоділи майном потерпілого на зазначену суму шляхом вчинення розбійного нападу, однак під час спроби залишити місце злочину, були затримані співробітниками правоохоронних органів.

09.02.2023 року ОСОБА_8 затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

10.02.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

10.02.2023 року старший слідчий СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідків та іншого підозрюваного, у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу задоволено та підозрюваному ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою,строком на 60 (шістдесят) днів, в межах строку досудового розслідування, до 09.04.2023 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати менш суворий запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Захисник вказує, що ризики у кримінальному провадженні слідчим та прокуроромне доведені.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки клопотання про розгляд апеляційної скарги в його присутності не заявлялось.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування/суду; може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, вік та стан його здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків (неодружений, дітей немає), відсутність місця реєстрації на території України, є громадянином іншої держави - Республіки Молдови, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, та є раніше не судимим.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, що долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо вчинив інкримінований йому злочин: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Стороною захисту не наведено фактів та не долучено доказів, які очевидно та об`єктивно спростовували б версію органу досудового розслідування щодо обставин кримінального провадження, викладених в повідомлені про підозру, а остаточна оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, та оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального судового рішення.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_8 апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_8 на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років.

Підозрюваний ОСОБА_8 є громадянином іншої держави - Республіки Молдова, неодружений, дітей не має, не має місця реєстрації на території України, не працевлаштований, а також не має міцних соціальних зв`язків.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілого, свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на потерпілого, свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки покази потерпілого та свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на потерпілих, свідків та інших учасників, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах не визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави, так як відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

Крім того, колегія суддів враховує, що захисником не наведено та не підтверджено наявності обставин, що могли б гарантувати запобігання встановленим ризикам шляхом застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, який просив обрати захисник.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 ( ОСОБА_8 ) - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 10.02.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000828 від 11.12.2022 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4