№ 642/1316/23
№ 1-кс/642/908/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000217 від 04.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді надійшло вказане клопотання, в якому прокурор просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 право власності на яку на час звернення з клопотанням до суду зареєстроване за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності виданого 06.12.2006 центром відділом приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради № 7А-06-273793 шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири та розпоряджатися нею.

В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні слідчого СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_6 перебуває кримінальне провадження №0000217 від 04.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.190 КК України, тобто незакінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого групою осіб у великих розмірах.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи намагаються заволодіти шляхом обману нерухомим майном мешканців м. Харкова, переважно з наркотичною/алкогольною залежністю.

Зокрема, встановлено, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 02.02.2021 у справі №635/4681/20 ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні 29.05.2019 по вул. Полтавський шлях (біля будинку №140) у м. Харкові злочинів, передбачених ч.1 ст.307, ч.1 ст.321 КК України (за фактом незаконного збуту особі, з якою встановлено конфіденційне співробітництво, наркотичного засобу та сильнодіючого лікарського засобу), призначено покарання за сукупністю злочинів у виді 4 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з встановленням 2-річного іспитового строку.

Будучи допитаною в якості потерпілої у кримінальному провадженні, що розслідується, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомила, що в березні 2019 року знайома ОСОБА_8 (також наркозалежна) познайомила її з ОСОБА_9 , як особою, начебто зацікавленою в оренді належної потерпілій квартири АДРЕСА_2 . Після перегляду квартири ОСОБА_10 від оренди згаданої квартири відмовився.

У подальшому ОСОБА_7 в районі холодногірського супермаркету «Клас» зупинили працівники поліції та вилучили метадон, наданий їй чоловіком ОСОБА_11 . Відразу після дзвінка ОСОБА_12 своїй дружині ОСОБА_13 остання прибула на вказане місце разом з ОСОБА_9 та іншим чоловіком (адвокатом). При цьому, ОСОБА_8 повідомила що для швидкого вирішення питання про уникнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_14 та ОСОБА_7 слід сплатити по 1 500 дол. США кожному, а ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_7 , що готовий надати їй вказану суму, однак для цього потрібен її паспорт для підготовки адвокатом та подальшого підписання відповідного договору, на що ОСОБА_7 погодилась. Після повернення на місце через деякий час адвокат та ОСОБА_10 повідомили ОСОБА_7 про те, що умови договору передбачають отримання нею та ОСОБА_15 позики в сумі 1500 дол. США кожною строком на 1 рік під 10 відсотків річних. Вказаний договір із завчасно підготовленим текстом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підписали особисто. ОСОБА_7 стверджує, що у зміст договору не вчитувалась, а другого екземпляру договору їй передано так і не було. Чи передавались комусь відповідні кошти в озвученій сумі за вирішення вищевказаного питання їй не відомо. Стверджує, що інших договорів позики не укладала.

Також в якості свідка було допитано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що в 2020 році притягувався до кримінальної відповідальності за фактом вживання наркотичних речовин та раптово біля відділку поліції його зупинив чоловік який представився адвокатом - ОСОБА_16 та запропонував свою правову допомогу, але для цього йому потрібно передати грошові кошти у сумі 3000 дол. США. Та згодом проїхати з ним взявши свій паспорт до його знайомого нотаріуса який посвідчить договір про надання правової допомоги останньому. У нотаріуса ОСОБА_4 , було надано ряд документів які були виконані дрібним шрифтом, через що свідок не зміг повністю ознайомитися з текстом, оскільки користується окулярами про те нотаріус та ОСОБА_17 завірили, що це договір про надання допомоги у двох екземплярах, але другого екземпляру йому не було передано. Чи передавались комусь відповідні кошти в озвученій сумі за вирішення вищевказаного питання йому не відомо. Стверджує, що інших договорів позики не укладав та нічого крім цього не підписував.

У клопотанні слідчий зазначає, що з відомостей веб-порталу «Судова влада України» та Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 15.11.2021 до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова подано цивільний позов ОСОБА_18 до ОСОБА_4 , про стягнення боргу за договором позики.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.09.2021 у справі №654/3907/20 вказаний позов задоволено. Стягнуто солідарно з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 714 000 грн в якості боргу за договором позики від 01.11.2018 та договором позики від 30.10.2019, та 30.09.2020, з яких:

- за договором позики від 01.11.2018: 126 000,00 грн в якості основної суми боргу (тіло позики); 126 000,00 грн штрафу за порушення зобов`язань за договором;

- за договором позики від 30.10.2019: 175 000,00 грн в якості основної суми боргу (тіло позики); 175 000,00 грн штрафу за порушення зобов`язань за договором;

- за договором позики від 30.09.2020: 56 000,00 грн в якості основної суми боргу (тіло позики); 56 000,00 грн штрафу за порушення зобов`язань за договором.

Із вступної частини судового рішення вбачається, що поданий від імені ОСОБА_18 позов обґрунтований тим, що відповідач 01.11.2018 та 30.11.2019 та 30.09.2020 уклали договори позики.

З тексту вказаного судового рішення також вбачається, що незважаючи на визнання явки позивача, відповідачів та третьої особи обов`язковою, вказані особи в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим, судом вирішено справу на підставі наявних у ній доказів та матеріалів. Відомості про апеляційне оскарження вказаного заочного судового рішення або звернення із заявою про його перегляд відсутні.

Пошуком відомостей щодо боржника ОСОБА_4 в Автоматизованій системі виконавчого провадження Міністерства юстиції України встановлено, що 06.02.2023 Індустріальним ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 (боржник - ОСОБА_4 , стягувач - ОСОБА_18 ). Стан провадження на теперішній час - відкрито. В якості контактних даних органу ДВС вказано тел.НОМЕР_2.

Пошуком відомостей щодо ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено, що у межах, зокрема, вищевказаного виконавчого провадження НОМЕР_1 державним реєстратором - державним виконавцем Індустріального ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ОСОБА_19 06.02.2023 у спецрозділі на підставі постанови про арешт майна боржника від 06.02.2023 проведено державну реєстрацію обтяження (номер запису про обтяження: 49150060) у виді арешту всього нерухомого майна.

При цьому, з відомостей Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області №616/0/50-23 вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності, є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Наведене у сукупності вказує на вчинення невстановленими на теперішній час особами дій, спрямованих на заволодіння шляхом обману (використання підроблених/підписаних шляхом обману договорів позики шляхом надання їх із залученням підставних осіб до суду для ухвалення на підставі згаданих підроблених документів рішення про стягнення фактично неіснуючої заборгованості, з подальшим зверненням стягнення на майно боржника) нерухомим майном потерпілого в межах начебто існуючого боргу в сумі, яка перевищує вартість належного на праві власності нерухомого майна.

Вказані дії містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.190 КК України, тобто незакінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого групою осіб у великих розмірах.

На даний час у органу досудового розслідування існують підстави для накладення арешту на належну ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на праві сумісної власності на квартиру шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження, оскільки на вказану квартиру може бути звернуто стягнення (в т.ч. шляхом її продажу в порядку, встановленому для виконання судових рішень) в межах вищевказаного виконавчого провадження.

Наведене вказує на те, що, за відсутності арешту існує висока ймовірність відчуження квартири третім особам (в т.ч. добросовісним набувачам), чим буде суттєво ускладнено можливість захисту порушених інтересів потерпілого.

Відповідна квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме - предметом на яке направлено скоєння злочину, у зв`язку з чим, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та на неї може бути накладений арешт згідно ч.3 ст.170, ч.10 ст.170 КПК України.

З урахуванням наведеного, необхідно виключити можливість протиправного розпорядження вказаним об`єктом нерухомості.

Разом з тим, прокурор просить розглянути клопотання без виклику осіб, у власності яких знаходиться вищевказане майно.

Прокурор у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Частиною другої цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 р., будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що у провадженні СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000217, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.190 КК України.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000217, починаючи з вересня 2020 року невстановлена особа шляхом шахрайства намагається заволодіти нерухомим майном ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме квартирами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , а також іншими квартирами громадян м. Харкова. ЖЄО 1342.

Відповідно до інформації Департаменту реєстрації Харківської міської ради квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.12.2006 Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, р. № 7А-06-273793.

Постановою слідчого СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_6 визнано квартиру АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні за №0000217 від 04.02.2023, речовим доказом.

Стороною обвинувачення доведено, що нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 131-132, 171-173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000217 від 04.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 право власності на яку, на час звернення з клопотанням до суду, зареєстроване за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.12.2006 Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, р. № 7А-06-273793, шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири та розпоряджатися нею.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні ухвали в той же строк з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя ОСОБА_1