Справа № 158/1476/22 Провадження №11-кп/802/195/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 листопада 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Калінінград, Росія, жителя АДРЕСА_1 , росіянина, громадянина України, з середньою освітою, вдівця, фізичної-особи підприємця, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 187 164 (сто вісімдесят сім тисяч сто шістдесят чотири) грн. 25 коп. у відшкодування завданої матеріальної шкоди, 45 000 (сорок п`ять тисяч) грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, 17 500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) грн. судових витрат (2500 грн. у відшкодування витрат пов`язаних з оцінкою вартості завданих збитків та 15 000 грн. у відшкодування витрат понесених на правничу допомогу). В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати пов`язані із залученням експерта для проведення судових інженерно-транспортних експертиз в загальній сумі 5491 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто однин) грн. 84 коп.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та арешту на майно.

Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 09 вересня 2021 року близько 13 год. 30 хв., керуючи технічно-справним транспортним засобом, а саме: автомобілем марки "Опель Аскона" р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись із швидкістю 60-70 км/год. по вул. Чкалова в м. Ківерці, Луцького району, Волинської області, з м. Ківерці в напрямку міста Луцька, поблизу ресторану «Чевермето», що за адресою: м. Ківерці, вул. Чкалова, 1А, в порушення п. п.10.1, 12.4, 12.9 ( пункт Б), пп.1.1 п.34.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, виїхав на смугу зустрічного руху, не надавши при цьому перевагу автомобілю марки "Фольксваген Таурег", р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався на зустріч по своїй смузі руху, допустив з ним зіткнення, внаслідок якого водій автомобіля марки "Фольксваген Таурег", р.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 21 доби.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, являється грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п.10.1, 12.4, 12.9 (пункт Б), пп.1.1 п. 34.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306: п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; п.12.9 (пункт Б) водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил; пп.1.1 п.34.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2+1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого і доведеності його вини, а також виду та міри покарання, вважає вирок суду незаконним в частині вирішення цивільного позову потерпілої, а саме розміру матеріальної шкоди - 187164 грн. 25 коп., яка на їх думку є необґрунтованою.

Зазначає про те, що автомобіль потерпілої після ДТП був переданий їй на відповідне зберігання та майже відразу ж відремонтований. ЇЇ автомобіль застрахований не був. Обвинуваченим за рахунок страхових платежів, які він сплачував за свій автомобіль, потерпілій були перераховані страхові відшкодування в сумі 129350 грн. І коли під час досудового розслідування між обвинуваченим та потерпілою обговорювались питання щодо добровільного відшкодування матеріальних збитків, то остання повідомляла, що страхових відшкодувань вистачило для ремонту її автомобіля.

Вже 26 жовтня 2021 року потерпіла замовила у підприємця ОСОБА_11 оцінку вартості матеріального збитку свого автомобіля, за що сплатила 2500 грн. Відповідно до проведеного висновку від 05.11.2021 року ринкова вартість транспортного засобу на дату оцінки до моменту ДТП складала 316514 грн. 25 коп. Коефіцієнт фізичного зносу складових КТЗ на момент ДТП - 0,7. Вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріалів і без урахування ПДВ на вартість - 869914 грн. 52 коп. Вартість матеріального збитку - 316514 грн. 25 коп. Тобто згідно з цього висновку, яка вартість автомобіля така й вартість матеріального збитку, хоча автомобіль зазнав ушкоджень частково. При цьому, будь-які докази про сплату названих сум, які фактично були затрачені на ремонт автомобіля, потерпілою до цивільного позову надано не було. Це на їх думку свідчить про те, що такі кошти на ремонт автомобіля потерпілою не витрачались. Також потерпіла в суді на запитання щодо витраченої суми кошів на ремонт автомобіля, вона відповіла, що затрачена більша сума ніж страхове відшкодування. Зазначають і про те, що при поданні до суду цивільного позову вартість матеріального збитку була вирахувана таким чином: від ринкової вартості автомобіля відняли суму страхового відшкодування й вийшла сума 187164 грн. 25 коп. Однак, чому не було враховано коефіцієнт фізичного зносу, невідомо. Фактично такі ж розрахунки були наведені судом у вироку.

Посилаючись на вищенаведене, обвинувачений та його захисник просять оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову змінити, зменшивши стягнену з нього суму відшкодування матеріальної шкоди. При цьому, просять суд дослідити цивільний позов, оскільки він не досліджувався судом першої інстанції.

Потерпіла у поданих до суду запереченнях на апеляційну скаргу вважає мотиви скарги безпідставними, оскільки вартість стягненого судом першої інстанції матеріального збитку в сумі 187164 грн. 25 коп. є цілком аргументованою та підтвердженою належними і допустимими доказами, наявними в кримінальному провадженні. А тому, просить апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а оскаржуваний вироку, - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які скаргу підтримали, прокурора та представника потерпілої, які скаргу заперечили через її безпідставність, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок суду першої інстанції - це рішення суду, яке безумовно повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України.

Цим вимогам закону судове рішення і, зокрема в оскаржуваній його частині, відповідає.

Суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст.404 КПК України перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та кваліфікація його дій, є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Не оскаржується ніким з учасників й вид та міра призначеного покарання, а також розмір моральної шкоди.

Водночас, сторона захисту вказує про необґрунтованість та незаконність вироку суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої, а саме розміру матеріальної шкоди (матеріального збитку автомобіля) - 187164 грн. 25 коп., яка на їх думку є необґрунтованою.

Проте, такі апеляційні доводи на увагу суду не заслуговують, оскільки на переконання колегії суддів, місцевим судом в повній мірі було дотримано вимог чинного законодавства при вирішенні питання по заявленому цивільному позові потерпілої в частині, що стосується матеріальної шкоди.

Підтримуючи вирок в оскаржуваній його частині апеляційний суд виходить з наступного.

Так, згідно із положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вимогами ст.1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.16 своєї постанови №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснив, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З аналізу вищенаведених норм законодавства та роз`яснень ПВСС з розгляду цивільних і кримінальних справи, вбачається те, що у разі, якщо цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована, то з неї підлягає стягненню в користь потерпілої особи розмір спричиненої матеріальної шкоди, визначеної у відповідному висновку, який наданий суду, за відрахуванням суми страхового відшкодування сплаченої страховою компанією.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, суд першої інстанції розглянув цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 в оскаржуваній його частині щодо відшкодування матеріальної шкоди, з дотримання вимог кримінального процесуального та цивільного законодавства, а також з урахуванням роз`яснень ПВСС з розгляду цивільних і кримінальних справи, які викладені у вищевказаній постанові.

Судом першої інстанції правильно встановлено і це відповідає матеріалам провадження, що відповідно до висновку про вартість матеріального збитку до звіту про оцінку транспортного засобу №21/4244 від 05.11.2021 року вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП автомобілю марки «Фольксваген Туарег» становить 316 514 грн. 25 коп.

Будь-яких інших доказів щодо вартості матеріального збитку матеріали провадження не містять.

При цьому, потерпілій ОСОБА_10 в якості компенсації відшкодування компенсації завданих збитків страховою компанією відшкодовано було 129350 грн., про що в матеріалах провадження є відповідний доказ.

Таким чином, враховуючи, що ДТП відбулось з вини обвинуваченого ОСОБА_7 , який на правовій підставі керував транспортним засобом, та між його діями і наслідками, що настали є безпосередній причинний зв`язок, що ним не оспорюється, то з нього має бути стягнена сума відшкодування в розмірі спричиненої потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди, визначеної вищевказаним висновком за відрахуванням суми сплаченої страховою компанією, тобто стягненню підлягає 187164 грн. 25 коп. (316514,25 - 129350), що й було правильно зроблено судом першої інстанції.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, сторона захисту вказуючи про завищення матеріального збитку, жодних доказів з цього приводу не надала, а висновок, що був доданий потерпілою до цивільного позову на підтвердження розміру матеріального збитку, не спростувала будь-якими належними та допустимим доказами.

Крім того, апеляційні доводи про те, що стягнена з обвинуваченого сума відшкодування на підставі поданого до цивільного позову висновку є необґрунтованою до уваги судом не приймаються, оскільки, як встановлено судом, сторона захисту своїм правом на заявлення клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, не скористалася.

Встановлено і те, що за проведення згаданої оціночної вартості потерпіла сплатила 2500 грн., що стверджено актом виконання робіт (надання послуг) від 05.11.2021 року, тому апеляційний суд повністю погоджується з місцевим судом, що така сума підлягає стягненню з обвинуваченого в користь потерпілої.

При цьому, усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості та незаконності судового рішення в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення матеріальної шкоди, колегія суддів вважає такими, що зводяться саме до безпідставного зменшення суми відшкодування.

Таким чином, вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої про стягнення майнової шкоди зміні, як про це просять апелянти, не підлягає, оскільки він є цілком законним, обґрунтованим і вмотивованим і розумінні ст.370 КПК України.

Будь-яких порушень законодавства, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення в частині вирішення вказаного цивільного позову в даному кримінальному провадженні, апеляційним судом встановлено не було.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок, - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 листопада 2022 року в даному провадженні, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді