Справа № 703/1087/23

УХВАЛА

29 березня 2023 року м. Сміла
встановив:
Заявник вважає, що при проведенні досудового розслідування дізнавачем ОСОБА_4 не було встановлено усіх обставин кримінального правопорушення, досудове розслідування проведено неповно, в ході слідства він не був опитаний, відтак вважає, що дізнавачем необґрунтовано та необ`єктивно було прийнято рішення про закриття кримінального провадження, оскаржувана постанова прийнята нею передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, висновки дізнавача не відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення. Відтак, вважає, що рішення про закриття кримінального провадження є незаконним, оскільки дізнавачем не було доведено відсутність складу кримінального правопорушення.
Ухвалою слідчого судді від 13 березня 2023 року відкрито провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження та поновлено строк на звернення до суду зі скаргою.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтримав скаргу. Вказав, що дізнавач не в повній мірі провела досудове розслідування по вказаній справі та неправомірно винесла постанову про закриття кримінального провадження. Відтак просив задовольнити її у повному обсязі.
Дізнавач СД ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, зазначила, що нею було проведено всі процесуальні дії, свою постанову про закриття кримінального провадження вважає законною.
Слідчий суддя - суддя, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Стаття 40 КПК України передбачає, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, дізнавачем, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Доводи скаржника ОСОБА_3 про непроведення дізнавачем необхідних слідчих дій не можуть бути прийняті до уваги та визнані підставою для скасування постанови дізнавача, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дізнавачем було проведено ряд слідчих та процесуальних дій, а саме: з приводу обставин, викладених у заяві ОСОБА_3 по факту невиплати останньому заробітної плати допитано в якості свідків службових осіб КП «Смілакомунтеплоенерго», а саме: головного бухгалтера ОСОБА_6 , начальника відділу кадрів ОСОБА_7 , бухгалтера ОСОБА_8 .
В ході досудового розслідування також встановлено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_3 з роботи майстра КВП та АКП «Смілакомунтеплоенерго»; поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді майстра КВП та АКП «Смілакомунтеплоенерго»; стягнуто з КП «Смілакомунтеплоенерго» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 97 208,70 грн та 2 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Однак, постановою Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року скасовано і прийнято нову постанову про часткове задоволення позову ОСОБА_3 . Визнано незаконним та скасовано наказ КП «Смілакомунтеплоенерго» від 20 січня 2020 року № 02-к, в частині визнання дати звільнення з 10 січня 2020 року. Вирішено рахувати ОСОБА_3 звільненим з роботи з 20 січня 2020 року. У задоволенні решти позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 22 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а постанову Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року залишено без змін.
Таким чином, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні, яке набрало законної сили та з яким погодився Верховний Суд, дійшов висновку, що ОСОБА_3 допустив прогул без поважних причин, що є підставою для звільнення із роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Проте зазначення в наказі від 20 січня 2020 року дати звільнення 10 січня 2020 року не відповідає положенням КЗпП України та Інструкції. Враховуючи відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, оскільки його 20 січня 2020 року обґрунтовано звільнено за прогул, суд дійшов висновку про визнання незаконним та скасування наказу від 20 січня 2020 року в частині визнання дати звільнення ОСОБА_3 із 10 січня 2020 року, а тому днем його звільнення необхідно вважати дату винесення наказу про звільнення, тобто 20 січня 2020 року. Окрім того, оскільки судом встановлено, що у період із 10 січня по 20 січня 2020 року позивач фактично не працював, а мав місце тривалий прогул, тому з огляду на положення статті 94 КЗпП України, яка визнає, що заробітна плата це винагорода, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконання ним роботи, відсутні підстави для виплати заробітної плати позивачу за цей період.
На підставі викладеного, враховуючи відсутність підстав для поновлення ОСОБА_3 на роботі судом також не встановлено обов`язку КП «Смілакомунтеплоенерго» з виплати ОСОБА_3 середнього заробітку та моральної шкоди.
Відтак, на підставі зібраних у справі доказів, надавши їм належну правову оцінку, дізнавач ОСОБА_4 цілком обґрунтовано дійшла висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 175 КК України, оскільки рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року скасовано постановою Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, та виконанню не підлягає.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
За змістом ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Слід також зазначити, що чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчинення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення. При проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатніх за їх переконанням для прийняття вмотивованого рішення.
Отже, прокурор та слідчий при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення визначають об`єм перевірочних дій, достатніх за їх переконанням для прийняття вмотивованого рішення.
Відповідно до ч. ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з:
1)вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;
2)мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;
3)резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
В ході судового розгляду скарги слідчим суддею з`ясовано, що під час проведення досудового розслідування органом досудового розслідування всебічно та повно досліджені обставини кримінального провадження, а також, проведені необхідні слідчі дії, направлені на встановлення об`єктивної істини, викладено зміст обставин, які є підставами для прийняття відповідного рішення; наведено мотиви прийняття такої постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КК та КПК. Всім встановленим обставинам дана належна правова оцінка та прийнято рішення, яке відповідає вимогам ст. 110 КПК України.
Відтак враховуючи наведене, та те, що мотиви прийняття дізнавачем вказаної вище постанови знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вважаю оскаржувану постанову вмотивованою та достатньо обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачаю.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.
Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Питання про визнання досудового розслідування неповним та таким, що не відповідає кримінальним процесуальним нормам відноситься до повноважень слідчого судді при виконанні функції судового контролю в кримінальному провадженні. Так, слідчий суддя наділений компетенцію на прийняття рішень, якими може зобов`язати слідчого, прокурора вчинити певну процесуальну дію або прийняти певне рішення по кримінальному провадженню або вирішити питання про законність процесуальних рішень слідчого, прокурора в рамках кримінального провадження. Поряд з цим ч. 5 ст. 40 КПК України визначає, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Доводи про неповноту проведення досудового розслідування, на які посилаються заявник в скарзі є необґрунтованими, оскільки дізнавачем проведено усі необхідні слідчі дії для встановлення всіх обставин кримінального провадження, та в ході розслідування не встановлено будь-яких доказів, які б свідчили про наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України.
ОСОБА_3 безпідставно посилається на невиконання службовими особами наказу
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Також, принцип обов`язковості судових рішень закріплений в ст. 18 ЦПК України, де зазначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Слідчим суддею встановлено, що дізнавачем ОСОБА_4 прийнято обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, оскільки постановою Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, яка набрала законної сили, обов`язку КП «Смілакомунтеплоенерго» з виплати заробітної плати на користь ОСОБА_3 не встановлено, будь-яких нових доказів, які б давали підстави для скасування постанови про закриття кримінального провадження матеріали скарги не містять.
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавач ОСОБА_4 , приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, оцінила зібрані в кримінальному провадженні докази з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийняла відповідне обґрунтоване процесуальне рішення щодо закриття кримінального провадження, тому в задоволенні скарги необхідно відмовити.
Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Керуючись ст.ст.303-309 КПК України, -
постановив:
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання.

Повний текст ухвали оголошений о 09 год. 15 хв. 31 березня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1