ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 669/702/22

Провадження № 11-кп/4820/230/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2022 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Теофіполь Хмельницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, є особою з інвалідністю ІІІ групи, непрацюючого, одруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, раніше судимого:

- 03 лютого 2010 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 189 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі;

- 14 серпня 2014 року Апеляційним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 321 КК України до трьох років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла;

- 17 листопада 2021 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 309 КК України до трьох років позбавлення волі, від відбування покарання звільнений з випробуванням із призначенням іспитового строку два роки шість місяців,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_7 до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2021 року і за сукупністю вироків остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді позбавлення волі на строк сім років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 29 листопада 2022 року, зарахувавши йому в строк відбування покарання час перебування під вартою з 16 вересня 2022 року по 28 листопада 2022 року включно, всього 74 дні.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено - тримання під вартою.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 755 грн. 12 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

За вироком суду, 06 серпня 2022 року біля 17 год. 00 хв. ОСОБА_7 , маючи непогашену судимість за вчинення злочину проти власності, діючи повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою крадіжки чужого майна, користуючись відсутністю сторонніх осіб та вільним доступом до майна, з двору багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_8 велосипед марки «Totem» моделі «Sprit AMT» синьо-чорного кольору вартістю 2819,25 грн.

В апеляційній скарзі, як вбачається з її змісту, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч.4 ст. 185 КК України на ч.2 ст. 185 КК України та пом`якшити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Зазначає, що він не скористався воєнним станом для вчинення злочину.

Посилається на те, що вину визнав, щиро розкаявся, є особою з інвалідністю ІІІ групи, має на утриманні малолітню дитину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно дост.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляції обвинуваченого не оскаржується.

Дії ОСОБА_7 за ч. 4 ст.185 КК України кваліфіковані правильно.

Доводи обвинуваченого щодо невірної кваліфікації його дій за ч. 4 ст.185 КК України, з посиланням на те, що він не скористався воєнним станом для вчинення злочину, є безпідставними.

Так, судом першої інстанції дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Воєнний стан в Україні продовжувався на підставі Указів Президента України 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ.

Отже, згідно із зазначеними нормативними актами на момент вчинення ОСОБА_7 крадіжки 06 серпня 2022 року на території України діяв воєнний стан.

Отже, ч. 4 ст. 185 КК України доповнена кваліфікуючою ознакою - вчинення крадіжки в умовах воєнного стану.

Вказана кваліфікуюча ознака пов`язана з дією на території України воєнного стану, тобто визначається за критерієм дії воєнного стану у часі, незалежно від того чи відбуваються бойові дії на тій чи іншій території України.

Оскільки, ОСОБА_7 вчинив крадіжки у період, коли в Україні діяв воєнний стан, то суд першої інстанції обґрунтовано кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, за ознакою вчинення крадіжки в умовах воєнного стану.

Відтак колегія суддів не убачає підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_7 в частині кваліфікації його дій.

В ході дослідження оскарженого вироку та матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, повністю дотримався вимог кримінального та кримінально процесуального законодавства.

Частиною 1 Постанови № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання узгоджується з вимогами ст. ст. 50, 65 КК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше судимий, в тому числі за злочин проти власності, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким скарг та заяв на нього не надходило, є особою з інвалідністю ІІІ групи, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за даними досудової доповіді ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства є дуже високими, на звільнення від відбування покарання з випробуванням не заслуговує. Вказані обставини характеризують обвинуваченого як особу, схильну до протиправних проявів, і це дає підстави вважати, що, перебуваючи на волі, він може продовжити злочинну діяльність.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, є рецидив кримінальних правопорушень у взаємозв`язку із вчиненими кримінальними правопорушеннями, визначеними вироками Апеляційного суду Хмельницької області від 14 серпня 2014 року та Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2021 року.

За таких обставин, враховуючи викладене, колегія суддів не може погодитись з твердженням захисника в апеляційній скарзі та в апеляційному суді про призначення обвинуваченому судом явно несправедливого покарання внаслідок його суворості. Призначене судом покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У конкретному випадку, з урахуванням наведеного вище, відсутні підстави до застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України щодо обвинуваченого.

Таким чином, обставини, на які вказує обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, судом оцінені й враховані.

Врахувавши вищевикладені обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.185 КК України, з визначенням остаточного покарання за цим вироком частково приєднав невідбуте покарання за попереднім вироком та визначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі суттєві аргументи поданої апеляційної скарги.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування вироку суду, не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок ухвалений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді