ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3283/22 Справа № 175/272/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 грудня 2022 року включно. Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт залишено без задоволення.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованих злочинів, за які передбачено покарання у тому числі у виді довічного позбавлення волі, що може спонукати останнього до переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Доводи захисту щодо застосування до обвинуваченого недозволених методів слідства суд залишив поза увагою, оскільки питання наявності чи відсутності в діях службових осіб кримінально караних діянь у разі застосування до нього фізичного насильства підлягають вирішенню у іншому кримінальному провадженні. Також суд зауважив, що питання надання правової оцінки наявності або відсутності складу кримінального правопорушення, належності та допустимості доказів вирішуються судом при розгляді справи по суті.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, звільнивши його з-під варти в залі суду.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що в матеріалах справи відсутні належні докази винуватості останнього у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, зокрема звертає увагу, що висновки 23 проведених у справі експертиз не підтверджують вину його підзахисного, зокрема згідно висновків судово-медичних експертиз трупа неможливо встановити причину смерті потерпілого, а висновок судово трасологічної експертизи від 21.04.2021 містить лише дані про групову приналежність та непридатність для індивідуальної ідентифікації гіпсового сліду автомобіля Fiat Doblo, що нібито належить ОСОБА_6 , також слід на гіпсовому зліпку з ділянки № НОМЕР_1 СТ Сонячний -1 для ідентифікації слідоутворюючого об`єкту непридатний, отже факт можливого знаходження ОСОБА_6 на місці спалення автомобіля потерпілого та можливого знаходження потерпілого біля місця мешкання ОСОБА_6 не доведено. Не надано належної правової оцінки фальсифікації матеріалів провадження через незаконне отримання слідів пальців рук під час його катування після незаконного затримання та підкидання гранати у багажник автомобілю 30.03.2021 працівниками поліції на стоянці напроти відділення поліції №5, коли ОСОБА_6 фактично знаходився під контролем поліції. Звертає увагу, що отримані стороною обвинувачення докази в результаті катування та тортур електричним струмом ОСОБА_6 , що підтверджується висновком судово -медичної експертизи про те, що наявні у ОСОБА_6 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких.
Вказує про те, що клопотання прокурора не відповідає положенням ст. 184 КПК України, оскільки не містить короткого викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, відсутні копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, та дані про те, що останні вручалися обвинуваченому, а також клопотання не містить обґрунтування того, що заявлені прокурором ризики не зменшились, або з`явились нові ризики, які виправдовують його подальше тримання під вартою.
Також залишено поза увагою суду порушення розумного строку тримання під вартою обвинуваченого та відсутність виняткових обставин для його продовження, що суперечить практиці ЕСПЛ.
Вважає, що заявлені ризики є надуманими, оскільки органом досудового розслідування за довготривалий час утримання обвинуваченого під вартою не надано доказів незаконного впливу на свідків, перешкоджання досудовому розслідуванню, а також здійснення спроб переховування.
Зазначає про те, що судом не взяті до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, на утриманні якого перебуває малолітні син та мати пенсійного віку, він займається волонтерською діяльністю, благодійною діяльністю у громадській організації із захисту тварин, має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, на її задоволенні наполягали з викладених у ній підстав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

?Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?- виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися

?нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

?- виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до

?закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.
Як вбачається з наданих матеріалів, 29 січня 2022 року до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000132 від 30.03.2021, за яким на даний час в суді першої інстанції здійснюється судове провадження.
28 вересня 2022 року прокурором подано клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, в якому зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_6 не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строків тримання під вартою.
Перевіривши з урахуванням доводів апеляційної скарги представлені матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які зумовлюють продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень достатньою для застосування запобіжного заходу мірою підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованих правопорушень.

Доводи захисника щодо недоведеності винуватості ОСОБА_6 та недопустимості доказів колегія суддів не приймає до уваги як передчасні, оскільки дослідження доводів сторони захисту у цій частині та вирішення обвинувачення по суті є предметом судового розгляду справи.
Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів оцінює як безпідставні.
В даному випадку, на думку колегії суддів, обвинувачення не є вочевидь безпідставним, а причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому злочинів є достатньо вірогідною для вирішення питання про запобіжний захід.
Також є правильними висновки суду щодо наявності відносно ОСОБА_6 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтоване обвинувачення у скоєні кримінальних правопорушень, одне з яких за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.
Також є обгрунтованими висновки суду щодо наявності ризику впливу ОСОБА_6 на свідків, експертів з огляду на те, що останній має доступ до матеріалів справи, йому відомі анкетні дані та місце проживання останніх, у зв`язку з чим обвинувачений, перебуваючи на свободі, з метою схилення останніх до надання тих чи інших показань може здійснювати незаконний вплив на них.
Про особливу вагомість цього ризику свідчить характер інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які полягають в умисному протиправному насильницькому позбавленні життя іншої людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, незаконному заволодінні транспортним засобом, умисному знищенні чужого майна шляхом підпалу, зберіганні вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, що дозволяє грунтовно припускати, що цей обвинувачений зневажливо ставиться до суспільства і встановлених у ньому правил, а також до життя і здоров`я інших людей, і є особою зухвалою, рішучою та схильною до застосування насильства.
З огляду на викладене, є обгрунтованими також висновки суду щодо існування відносно ОСОБА_6 ризиків перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення нових злочинів.
На думку колегії суддів, враховуючи наведені обставини, а також тяжкість та характер скоєного злочину, застосування альтернативного запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого на даній стадії розгляду, а наведені позитивні характеристики заслуговують на увагу, однак не слугують достатньою підставою для зміни запобіжного заходу.
Апеляційні доводи захисту щодо застосування до обвинуваченого недозволених методів ведення досудового розслідування колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони підлягають перевірці в іншому порядку та, за умови їх обгрунтованості, можуть мати значення для оцінки певних доказів у справі, втім не свідчать про незаконність та/або необгрунтованість оскаржуваної ухвали суду.
Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими. У подальшому доцільність тримання цього обвинуваченого під вартою може бути предметом перегляду, втім та на даному етапі кримінального провадження вказані ризики не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування найбільш суворого запобіжного заходу.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до вимог п. п. 1,2 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177,178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, та злочину, який спричинив загибель людини.
Продовжений запобіжний захід, з урахуванням його тривалості та умов воєнного стану, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3