Справа № 357/5954/22
У Х В А Л А

21 листопада 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглядаючи в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000867, яке внесене до ЄРДР 23 квітня 2022 року, відносно ОСОБА_6 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

У С Т А Н О В И В:

на підставі ч. 3 ст. 331 КПК України, на розгляд сторін кримінального провадження поставлене питання про доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки строк дії попередньої ухвали закінчувався 28 листопада 2022 року, а судове провадження до вказаної дати завершити неможливо.

Суд зазначає, що прокурор ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням, у якому просив обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на шістдесят днів, без визначення розміру застави.

Мотивував своє клопотання тим, що обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КПК України.

Наразі, наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду; впливу на свідків; вчинення інших кримінальних правопорушень, які установлені, з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 та те, що він має джерела доходу, схильний до зловживання алкогольними напоями, раніше притягувався до відповідальності за корисливі злочини, проживає із свідками в одному населеному пункті.

Вважав, що запобігти установленим ризикам можливо лише за допомогою тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать досягнення мети, визначеної у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 посилаючись на те, що у справі уже допитані два свідки, у зв`язку із чим ризик впливу на них зменшився, просив: змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свого захисника.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Суд зазначає, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року). Сама по собі відсутність постійного місця проживання не свідчить про ризик втечі (п. 128 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Макаров проти Росії», заява № 15217/07 від 12 березня 2009 року).

Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, непрацюючий, на військовому обліку не перебуває, сім`ї, дітей та утриманців не має, фактично проживає не за місцем реєстрації.

Суд зазначає, що згідно із ч. 4 ст. 187 КК України, розбій, спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, або поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, - карається позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, умисне вбивство з корисливих мотивів, - карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

Згідно із ст. 12 КК України, вказані кримінальні правопорушення є особливо тяжкими злочинами.

Отже, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання, у тому числі, довічне позбавлення волі.

Таким чином, суд вважає, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , відсутність у нього стримуючих факторів від втечі такі, як робота, місце навчання, сім`я, а також факт того, що він до затримання проживав поза місцем реєстрації, доводить, що існує ризик втечі обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який є високим.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, необхідність забезпечення належного здійснення провадження, зокрема, отримання доказів від свідків є належною підставою для первинного взяття під варту (п. 28 рішення ЄСПЛ у справі «Плєшков проти України» від 10.02.2011 року, заява № 37789/05).

Судом установлено, що свідки та обвинувачений ОСОБА_6 проживають в одному населеному пункті, і останній обізнаний про місце проживання перших, що разом із покаранням, яке загрожує обвинуваченого ОСОБА_6 , характер злочинів у яких він обвинувачується, які пов`язані із насильством, доводить, що є ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може погрозами, вмовляннями та іншим способом здійснити спроби впливу на свідків, які на даний час у судовому провадженні не допитані.

Суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_7 на те, що допит двох свідків, зменшує вказаний ризик, оскільки за матеріалами реєстру досудового розслідування, більшість свідків не допитано.

Суду не підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий, однак, зважаючи на те, що він не має джерел доходів, обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів, доведено, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що наразі, усі установлені ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не втратили свою актуальність.

Суду доведено, що іншими запобіжними заходами, аніж тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 досягти мети передбаченої у ч. 1 ст. 177 КПК України, не буде можливим, оскільки ризик втечі є високим, а інші запобіжні заходи не зможуть його попередити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави.

Керуючись ст. 182, 183, 199, 314-316, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 на шістдесят днів, тобто до 19 січня 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Ухвала виконується негайно, після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошений 25 листопада 2022 року о 08:00 год.

Головуючий - суддя
Білоцерківського міськрайонного суду Ірина ДУБАНОВСЬКА
Київської області

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду Олександр ШОВКОПЛЯС
Київської області

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду

ОСОБА_8