Провадження № 11-кп/4808/581/22
Категорія ч.2 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000306 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_10 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.2 ст.121 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.296 КК України арешт на строк чотири місяці;

за ч.2 ст.121 КК України позбавлення волі на строк сім років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим позбавлення волі на строк сім років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу фактичного затримання останнього для відбуття покарання за даним вироком.

Запобіжний захід домашній арешт ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу залишено без змін.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство); спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

22.06.2020 близько 01 год 10 хв ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_12 рухались тротуарною доріжкою біля будинку № 12 по вул. Тролейбусна в м. Івано-Франківську. В цей час їм назустріч йшли ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

В той момент, коли вищевказані особи зустрілись на тротуарній доріжці, між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 виник словесний конфлікт з приводу проходу по тротуарній доріжці, після чого в ОСОБА_8 виник неправомірний умисел на вчинення хуліганських дій.

У подальшому, близько 01 год 10 хв, знаходячись біля будинку № 12, що по вул. Тролейбусна в м. Івано-Франківську, тобто в громадському місці, в присутності сторонніх осіб, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, виявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих в суспільстві загальноприйнятих правил поведінки і моральності, проявляючи при цьому елементи вседозволеності та зверхності, умисно наніс удар кулаком лівої руки в ділянку обличчя потерпілого ОСОБА_13 , після чого неправомірні дії ОСОБА_15 були припинені ОСОБА_12 .

Надалі ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_12 направився у двір будинку АДРЕСА_2 , а ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_14 направились в сторону під`їзду № 1 вказаного будинку.

Після цього, через декілька хвилин, ОСОБА_13 , з метою з`ясування обставин попереднього конфлікту з ОСОБА_8 , направився в двір будинку, в який зайшли попередньо ОСОБА_8 та ОСОБА_12 .

Побачивши ОСОБА_13 , у дворі будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , маючи на меті продовжити вчинення хуліганських дій, використовуючи малозначний привід, розпочав рухатись у напрямку ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_13 , з метою уникнення конфлікту з ОСОБА_8 , розпочав бігти з двору будинку в напрямку під`їзду № 1.

Надалі ОСОБА_8 , наздогнавши ОСОБА_13 та діючи умисно, з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок, схопив ОСОБА_13 за тулуб та кинув потерпілого на землю.

Не зупинившись на вказаному, ОСОБА_8 , продовжуючи свої хуліганські дії, маючи фізичну перевагу над ОСОБА_13 , усвідомлюючи, що ОСОБА_13 лежить на землі та не чинить йому фізичного опору, діючи з особливою зухвалістю, наніс близько восьми ударів кулаками рук в ділянку голови ОСОБА_13 .

Після цього, ОСОБА_8 , не припиняючи вчиняти хуліганські дії, діючи умисно, наніс ще два цілеспрямовані удари ногою в область голови ОСОБА_13 та надалі покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_13 згідно висновку судово-медичного експерта № 278 від 16.09.2020, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під тверду мозкову оболонку в лівій лобно-тім`яно-скроневій ділянці, під м`яку мозкову оболонку в лівій лобній долі з переходом на основу, в лівій скроневій долі, в правій тім`яній долі, забоєм речовини головного мозку тяжкого ступеня в лівій лобній долі та в лівій потиличній долі, забоєм речовини довгастого мозку, синцями на нижній повіці правого ока, на верхній повіці правого ока, в лівій завушній ділянці, крововиливами в м`які тканини голови в правій лобній ділянці з поширенням на виличну, в лівій лобно-тім`яно-скроневій ділянці з поширенням в завушну ділянку, ускладнена набряком та стисненням головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення; закритої тупої травми грудної клітки з переломом 5-го ребра зліва між середньо-ключичною та передньою пахвою лініями, крововиливом в м`які тканини грудної клітки в проекції 4-7 ребер зліва між середньо-ключичною та передньою пахвою лініями, синцем на лівій боковій поверхні грудної клітки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що не є небезпечними для життя в момент спричинення; синців з саднами на зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині, синця на внутрішній поверхні лівої стопи та гомілково-ступневого суглоба, на передній поверхні лівого стегна у нижній третині, на задній поверхні правого передпліччя у верхній третині, синця з садном на зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині, синця на внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині та у нижній третині, синців та саден в ділянках грудної клітки, крововиливу в м`які тканини по задній поверхні тулуба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після вчинення протиправних дій ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину.

02 липня 2020 року в результаті отриманих тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 помер у приміщенні КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», що по вул. Федьковича, 91, в м. Івано-Франківську.

Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник адвокат ОСОБА_10 та заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2022 року та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції іншим складом суду.

Вказує, що погоджується з вироком суду в частині визнання його винуватим за ч. 1 ст. 296 КК України та призначеним за цією статтею покаранням. Заперечує те, що його дії підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Вважає, що вирок суду в цій частині підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Не згоден з тим, що умисно спричинив тяжке тілесне ушкодження потерпілому і, нібито саме це призвело до смерті останнього. Вказує, що всі обставини справи перекручені та не відповідають дійсності. Так, він ( ОСОБА_8 ) з ОСОБА_12 були у дворі свого будинку, коли відчув сильний біль тулуба та лівої руки, повернувся назад та побачив, що хтось тікає від нього. Поруч з ним була бруківка, яку потерпілий кинув в нього з метою спричинення тілесних ушкоджень. Він наздогнав втікача і з`ясувалось, що то був ОСОБА_13 . Таким чином протиправні дії Салиги стали причиною бійки, умислу спричинити тяжкі тілесні ушкодження потерпілому він не мав та і не міг, оскільки наніс йому декілька ударів кулаком правої руки і більше його не бив. Вважає, що наслідки бійки не були причиною смерті потерпілого, оскільки останній ще 10 діб не звертався за медичною допомогою до медичних закладів, що підтверджується медичною довідкою №135 від 01.07.2020 року.

Вказує, що суд не з`ясував в якому стані перебував потерпілий після бійки. Так, судом: не досліджено той факт, що потерпілому була надана перша кваліфікована медична допомога та запропоновано відвезти в лікарню, проте потерпілий відмовився; не викликано і не допитано свідка ОСОБА_16 , якому відомо про стан потерпілого після бійки; медичних працівників швидкої медичної допомоги, які безпосередньо надавали медичну допомогу потерпілому після бійки; поліцейських, що прибули на місце події та провели її фіксацію; дівчину потерпілого ОСОБА_17 , в якої, зі слів потерпілої ОСОБА_18 , ночував ОСОБА_13 після події; не з`ясовано причину смерті потерпілого за медичними документами медичного закладу, який надавав медичну допомогу потерпілому (яких немає в матеріалах справи); не надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 щодо стану потерпілого після події. Разом з тим вважає, що причиною смерті потерпілого могла бути травма, отримана після даної події в іншій бійці на вул. Набережна ім. В. Стефаника в м. Івано-Франківську, про яку зазначав свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні.

Звертає увагу на висновок експерта №278 від 16.09.2020 року, в якому вказано, що смерть потерпілого також могла настати і при падінні з наданням тілу прискорення та ударами ділянками голови до тупих твердих предметів.

Вважає недопустимими доказами у справі:

- відеозапис з камери спостереження, наданий ОСОБА_22 13.07.2020 року працівникам поліції, оскільки судом не допитано ОСОБА_22 та не перевірено її добровільність при передачі відеозапису. Так, чинним законодавством передбачено, що подання доказів здійснюється особою добровільно шляхом передачі слідчому, прокурору предметів або документів. При цьому, відеозапис було передано працівникам поліції, а не слідчому чи прокурору, як того вимагає закон. Крім того, наявні розбіжності в часі розвитку подій, що зазначені на відеозаписі з камери спостереження та у вироку суду;

- речові докази, вилучені під час обшуку 25.09.2020 року за місцем його проживання, оскільки така слідча дія проведена за відсутності його адвоката, хоча він про це заявляв слідчому;

- протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 , оскільки дана слідча дія проведена за його відсутності та його адвоката.

Крім того, поза увагою суду залишилось те, що причиною бійки була неправомірна провокаційна поведінка потерпілого, який з метою спричинення йому ( ОСОБА_15 ) тілесних ушкоджень, з силою кинув у нього бруківку та спричинив йому забій лівої плечової кістки, що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність студента від 26.06.2020 року. Таким чином, він не мав умислу спричиняти потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, це була його реакція на неправомірні дії потерпілого, які завдали йому болю. Зв`язок між заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень і смертю, що сталася є випадковим, а тому відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України наставати не може.

Просить врахувати дані про його особу, а саме те, що він раніше не судимий, працює, начається на 5-му курсі Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, його дружина вагітна та він утримує сім`ю, допомагає батькам, його молодий вік, його позитивну характеристику за місцем роботи та проживання, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання добровільне і у повному обсязі відшкодування потерпілій матеріальної та моральної шкоди, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 просить повторно дослідити наявні у справі докази, в тому числі показання свідків. Провести судову портретну експертизу за експертною спеціальністю 6.2 «Ідентифікація особи за ознаками зовнішності за матеріальними зображеннями». На вирішення експерта поставити питання щодо придатності проведення ідентифікаційного портретного дослідження зображення осіб чоловічої статі на відео файлах та підтвердження зображення на вищевказаних відео файлах потерпілого ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вважає, що зазначений вирок ухвалено помилково, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду, без урахування дійсних обставин справи, а висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд також не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, при цьому, при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Крім того, суд безпідставно відмовив стороні захисту у призначенні експертизи, яка не могла бути проведена стороною захисту самостійно.

Зокрема посилається на те, що суд в оскаржуваному вироку безпідставно назвав завідомо неправдивими твердження свідка ОСОБА_14 про бійку за участю ОСОБА_13 на вул. Набережна через кілька днів після конфлікту з ОСОБА_8 , а також про те, що ОСОБА_13 приходив до нього через кілька днів після конфлікту з ОСОБА_8 , у наступний день після бійки на вул. Набережна і не мав видимих тілесних ушкоджень, на самопочуття не скаржився. Також суд взагалі не відреагував на показання свідка ОСОБА_19 , яка вказувала, що її не викликали для допиту та не допитували під час досудового розслідування. Таким чином, свідок фактично повідомила про злочин, вчинений під час досудового розслідування підроблення протоколу її допиту.

Вказує, що висновок судово-медичної експертизи №278 свідчить лише про наявність тілесних ушкоджень і не може сам собою бути доказом винуватості ОСОБА_8 в їх заподіянні. Водночас, згідно даного висновку тілесні ушкодження у ОСОБА_13 утворилися у термін від 7 до 10 діб до моменту настання смерті, тобто це не виключає, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження після події, що узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_14 про інші конфлікти з рукоприкладством, які відбулися після події.

Зазначає, що суд безпідставно поклав в основу обвинувального вироку відеозаписи, які добровільно надала свідок ОСОБА_22 . Зокрема, запит чи протокол тимчасового доступу до вказаного відеозапису в матеріалах справи відсутні, а ОСОБА_22 не допитана в ході судового розгляду. Разом з тим, суд передчасно прийшов до висновку, що на даних відеозаписах потерпілий та обвинувачений, і зазначив це як доведений факт. Так, під час судового розгляду очевидці події ОСОБА_14 та ОСОБА_20 не впізнали ОСОБА_8 як учасника бійки. Тому, з метою повного, об`єктивного та неупередженого розслідування необхідне залучення носія спеціальних знань судового експерта для проведення судової портретної експертизи з метою ідентифікації учасників подій, зображених на відео із камер відеоспостереження, що знаходяться на фасаді будинку №12 по вул. Тролейбусна в м. Івано-Франківську, потерпілого ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_8 . Проте, як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду стороні захисту було безпідставно відмовлено у проведенні вказаного експертного дослідження, що вважає істотним порушенням права на захист.

Вказує на недопустимість доказів винуватості ОСОБА_8 - протоколів огляду відеозаписів та слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 без присутності обвинуваченого.

Також захисник не погоджується з оцінкою суду поведінки та особи потерпілого ОСОБА_23 про його неконфліктний характер, що повністю спростовуються показаннями свідків.

Вважає недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.

Просила скасувати вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2022 року та закрити кримінальне провадження.

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 просить скасувати вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2022 року в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 : за ч. 2 ст. 121 КК України позбавлення волі на строк 8 років; за ч. 1 ст. 296 КК України арешт строком на 4 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. В решті вирок залишити без зміни.

Зокрема вважає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_8 , не взяв до уваги те, що обвинувачений вину не визнав, спричинив значну кількість тілесних ушкоджень потерпілому, свою протиправну діяльність припинив за втручання сторонніх осіб. Фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, а покарання не відповідає меті кримінального покарання, засадам застосування санкцій закону про кримінальну відповідальність.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора та задовольнити його апеляційну скаргу, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає вимоги прокурора необґрунтованими, незаконними та не доведеними допустимими доказами, а тому вони не підлягають задоволенню.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора;

- прокурор підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Оскільки висновки суду в частині визнання винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, в поданих апеляційних скаргах не оспорюються, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник не погоджуються з висновками суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання в апеляційних скаргах на те, що як досудове розслідування, так і судовий розгляд проведені неповно, не об`єктивно та упереджено, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на припущеннях та на суперечливих і недостатніх, зібраних з порушенням вимог кримінального процесуального закону доказах.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що органами досудового розслідування і судом першої інстанції дотримано вимог кримінального процесуального закону, спрямованих на встановлення у провадженні об`єктивної істини. Суд ретельно перевіряв у судовому засіданні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які викладені ними також і в апеляційних скаргах, зокрема і твердження обвинуваченого про те, що у нього не було умислу на заподіяння потерпілому ОСОБА_24 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть останнього.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК Укрїни, за вказаних в оскаржуваному вироку обставин підтверджується сукупністю достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

Аналізуючи окремі докази, які обвинувачений та його захисник вважають недопустимими, неналежними та недостатніми для визнання висунутого обвинувачення доведеним, колегія суддів виходить з наступного.

Доводи сторони захисту про те, що суд взяв до уваги та поклав в основу обвинувального вироку вибіркові показання свідка ОСОБА_14 , надані ним під час допиту в суді, зокрема, щодо обставин події, а відкинув покази щодо іншої бійки з участю ОСОБА_13 через кілька днів після конфлікту з ОСОБА_8 , колегія суддів вважає неспроможними, оскільки наявність такої бійки не підтверджується сукупністю інших доказів по справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поставився критично до показань свідка ОСОБА_14 в цій частині з огляду на те, що вказані показання суперечать установленим судом обставинам вчинення кримінальних правопорушень та спростовуються як показаннями потерпілої та свідків, допитаних у судовому засіданні, так і дослідженими у судовому засіданні документами, протоколами слідчих дій, у тому числі проведених за участю цього ж свідка, а також відеозапису з камери зовнішнього відеоспостереження з місця події та іншими речовими доказами.

Так, із показань потерпілої ОСОБА_18 вбачається, що 28.06.2020 їй зателефонувала двоюрідна сестра ОСОБА_19 і сказала, що прийшов ОСОБА_25 , побитий, ночував у неї. Наступного ранку, у понеділок 29.06.2020, ОСОБА_19 і ОСОБА_26 приїхали у Ямницю. ОСОБА_26 подзвонив їй і сказав, що йому дуже зле, йшов у мамин будинок. Прийшла до нього, розмовляла з ним та бачила в нього синець під оком, на руках, на ногах, останній казав що в нього дуже боліли нирки, голова і вона давала йому дуже багато знеболювальних. Наступного дня у ОСОБА_26 почали відмовляти ноги, а перед обідом відняло мову. Помила, погодувала його, заснув. Не могла розбудити, бо впав у кому. Швидка допомога забрала його спершу у АДРЕСА_3 , де зробили аналізи, а потім відвезли у ОКЛ, всю ніч оперували, зранку був у реанімації, а о 2 год. ночі помер (т.1 а.с.71).

Свідок ОСОБА_19 у суді першої інстанції дала показання про те, що ОСОБА_13 влітку 2020 приблизно опівночі постукав у двері її квартири у Івано-Франківську, попросив переночувати. Очевидних тілесних ушкоджень у нього не бачила, був одягнений, при ній не переодягався, але мав порушену координацію рухів, не міг ніяк взутися, не міг йти, йшов дуже поволі, ледь тримався на ногах. Подзвонила до рідної сестри його покійної мами ОСОБА_27 , що ОСОБА_26 зле. ОСОБА_18 пішла до нього, потім розмовляла з нею, сказала, що дійсно ОСОБА_26 щось дуже погано і викликає швидку. Десь на третій день після візиту до неї помер.

Свідок ОСОБА_28 суду першої інстанції пояснив, що ближче до кінця літа зустрівся із ОСОБА_29 біля «Заровшану», пропонував йому роботу. При зустрічі він виглядав побитий, мав синці під очима, сильно скаржився на головний біль, сказав, що його побили, боліли груди теж, ледь рухався. При цій зустрічі з ОСОБА_26 також був ОСОБА_30 , обидва розказували, що були в гостях, йшли в магазин, по дорозі зіштовхнулися з якимись хлопцями, виник конфлікт і його сильно побили. Не казали, бив ОСОБА_26 один хлопець чи двоє. Пропонував йому викликати швидку чи поїхати у лікарню, але той відмовився, сказав, що пройде саме, поїде до себе додому у ОСОБА_31 . Ввечері, здається, наступного дня дзвонила його тітка ОСОБА_17 , що приїхав ОСОБА_26 і що він марить, щось не те говорить. Казав ОСОБА_17 викликати швидку. Того ж чи наступного дня ОСОБА_17 подзвонила, що ОСОБА_26 в лікарні, а за кілька днів дізнався, що ОСОБА_26 в лікарні помер.

Із показань свідка ОСОБА_20 слідує, що вночі влітку 2020, приблизно о 01 год 30 хв була очевидцем того, як у Пасічній на вул.Тролейбусній біля лавочки неподалік арки на куті біля 9-поверхового будинку двоє хлопців били одного. Почула крики, вибігла на вулицю, почала кричати: «Хлопці, не бийте його!», ті сказали, що б`ють, бо обороняються. Били двоє, один лежав на землі і стогнав. Бачила, як повалили на землю і далі били - копали ногами по спині і у живіт, дуже стогнав. Люди ще також кричали з балконів, ще з 8-го поверху також кричали, що викликали швидку, і тоді хлопці втекли. Побитий не міг сам встати. Після цього ще один низенький хлопець підбіг від 9-поверхівки, підняв того, що лежав побитий, і пересадив його на лавочку. Швидка допомога оглядала побитого хвилин 20, так розуміє, що він від госпіталізації відмовився. Хлопці посиділи ще трохи на лавочці, а тоді нижчий хлопець взяв побитого на плечі і поволік у сторону 9-поверхівки. У дворі є вуличне освітлення і добре все бачила.

Колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для того, щоб вважати, що показання вищевказаних свідків не відповідають дійсності, оскільки вони достатньо детальні, послідовні та повністю узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі. Колегія суддів вважає, що під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено достатніх доказів, які б підтверджували отримання потерпілим тілесних ушкоджень при інших обставинах.

Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні твердження щодо недопустимості протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 від 25.09.2020 року (т.1 а.п. 151-157).

Так,виходячи з положень ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко - чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. У протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Колегія суддів вважає зазначений протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 належним, допустимим доказом, оскільки він повністю відповідає приписам ст. 240 КПК України, складений з метою перевірки і уточнення відомостей, наданих свідком у даному випадку, безпосереднім очевидцем вчинення злочину, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Протокол складений уповноваженою особою, за участю понятих та статиста, за участю свідка із застосуванням засобів фіксації. Свідку роз`яснено процесуальні права та обов`язки, попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань за ст.385 КК України і за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України. Під час його проведення ОСОБА_12 відтворив дії, як свої, так і обвинуваченого ОСОБА_8 , обстановку і обставини події кримінального правопорушення. За своїм змістом даний доказ повністю викриває ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених в обвинуваченні та узгоджується з поясненнями інших свідків та письмовими матеріалами провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом приймалися достатні заходи для того, щоб забезпечити допит вищевказаного свідка ОСОБА_12 в суді, однак явка останнього до суду виявилась неможливою з об`єктивних причин.

Разом з тим, вищевказаний протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 не є достатньо вагомим і не має вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення кримінальних правопорушень, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду провадження по суті.

Колегія суддів відкидає апеляційні твердження про, те, що висновок експерта №278 від 16.09.2020 не є доказом причетності обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Так, за висновками експерта смерть ОСОБА_13 настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного та довгастого мозку, забоєм головного мозку тяжкого ступеня, що ускладнилася набряком та стисненням головного мозку. Виявлено тілесні ушкодження:

- закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під тверду мозкову оболонку в лівій лобно-тім`яно- скроневій ділянці, під м`яку мозкову оболонку в лівій лобній долі з переходом на основу, лівій скроневій долі, в правій тім`яній долі, забоєм речовини головного мозку тяжкого ступеня в лівій лобній долі та лівій потиличній долі, забоєм речовини довгастого мозку, синцями на нижній повіці правого ока, на верхній повіці правого ока, в лівій завушній ділянці, крововиливами в м`які тканини голови в правій лобній ділянці з поширенням на виличну, в лівій лобно-тім`яно-скроневій ділянці з поширенням в завушну ділянку, ускладнена набряком та стисненням головного мозку, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення;

- закрита тупа травма грудної клітки з переломом 5-го ребра зліва між середньо-ключичною та передньою пахвовими лініями, крововиливом в м`які тканини грудної клітки в проекції 4-7 ребер зліва між середньо-ключичною та передньою паховою лініями, синцем на боковій поверхні грудної клітки, які мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості як таких, що не є небезпечними у момент спричинення;

- синці з саднами на зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині, синець на внутрішній поверхні лівої стопи та гомілково-ступневого суглоба, на передній поверхні лівого стегна у нижній третині, на задній поверхні правого передпліччя у верхній третині, синець з садном на зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині, синець на внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині та у нижній третині, синцями та саднами у ділянках грудної клітки, крововилив в м`які тканини по задній поверхні тулуба, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Вказані вище тілесні ушкодження утворилися в термін близько 7-10 діб до моменту настання смерті від дії тупих твердих предметів. Враховуючи характер та локалізацію черепно-мозкової травми (наявність кількох ділянок прикладання сили, які розташовані на різних, протилежних ділянках голови синці на нижній повіці правого ока, на верхній повіці правого ока, в лівій завушній ділянці, крововиливи в м`які тканини голови в правій лобній ділянці з поширенням на виличну, в лівій лобно-тім`яно-скроневій ділянці з поширенням на завушну ділянку), вона могла утворитися як при неодноразових нанесеннях ударів тупими твердими предметами в ділянки голови, так і при падіннях з наданням тілу прискорення та ударами ділянками голови до тупих твердих предметів, та виключається можливість її утворення внаслідок одномоментного падіння тіла та ударі до тупого твердого предмета.

Закрита тупа травма грудної клітки з переломом 5-го ребра зліва могла утворитися як при нанесенні удару в цю ділянку тупим твердим предметом з обмеженою діючою поверхнею, яким могли бути руки, ноги, так і інші тупі предмети, так і при падінні та ударі цією ділянкою до оточуючих тупих твердих предметів з обмеженою діючою поверхнею. Решта тілесних ушкоджень могли утворитися як при ударах тупими твердими предметами у вказані ділянки, так і при ударах цими ділянками до таких (т.1 а.с.95-102).

Колегія суддів вважає, що вищевказаний експертний висновок повністю узгоджується з іншими доказами по справі в частині часу вчинених правопорушень, характеру застосованого до потерпілого насильства, локалізації та кількості нанесених йому ударів та їх наслідків.

За таких обставин, доводи обвинуваченого та сторони захисту щодо недопустимості висновку експерта №278 від 16.09.2020 є надуманими та такими, що не підтверджені матеріалами кримінального провадження.

Крім того, всупереч доводам сторони захисту, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав допустимим доказом відеозапис з камер зовнішнього відеоспостереження, що належать стоматологічній клініці «Сімейна стоматологія», АДРЕСА_2 , добровільно наданих ОСОБА_22 працівникам поліції 13.07.2020, які, в сукупності із показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , та протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 , протоколом обшуку від 25.09.2020 за місцем проживання ОСОБА_8 є достатніми та узгодженими між собою для достовірного встановлення осіб на відеозаписі та не спростовані будь-яким іншим доказом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищевказаний доказ отримано у встановленому законом порядку і даних, які спростовують твердження про добровільність дій ОСОБА_22 щодо видачі відеозаписів, якими зафіксовано вчинення кримінальних правопорушень, судом не встановлено.

Так, зафіксовані за допомогою камер зовнішнього відеоспостереження, що належать стоматологічній клініці «Сімейна стоматологія», обставини безумовно стосуються вчинених правопорушень, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку потерпілого, обвинуваченого та свідків по справі.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності з іншими доказами в провадженні.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що зі змісту відеозапису вбачається, що у судовому засіданні також неодноразово продемонстровано та детально досліджено відеозапис з камери зовнішнього відеоспостереження з місця події. Установлено наступне.

При перегляді файлу ch03_1257 установлено, що о 01:13:15 на відео на таймері камери зображено свідка ОСОБА_14 (одягнений у світлу жилетку, кофту з довгим рукавом, штани з підкоченими штанинами, чорні тапки та світлу кепку), що вийшов з території, охопленої нижнім правим кутом камери, о 01:13:30 до нього приєднався потерпілий ОСОБА_13 (у курці, шортах та кедах), обоє разом рухалися прибудинковою територією, обійшли припарковані автомобілі та рухалися у сторону тротуарної доріжки (верхня права частина екрана), спершу на доріжку зайшов свідок ОСОБА_14 , за ним потерпілий ОСОБА_13 . О 01:13:53 на цій тротуарній дорожці розминулися з двома особами, що йшли їм назустріч: спершу зі свідком ОСОБА_12 (у світлій футболці), потім з обвинуваченим ОСОБА_8 (у чорній футболці та світлих шортах). У цей момент (01:13:58) між ОСОБА_8 і ОСОБА_13 виникла агресивна бесіда, у зв`язку з чим о 01:14:01 свідок ОСОБА_12 , взявши ОСОБА_8 під руку, намагався відвести останнього від ОСОБА_13 , о 01:14:03 ОСОБА_8 вирвав праву руку від ОСОБА_12 , що його стримував, і тут же кулаком лівої руки о 01:14:05 наніс сильний удар у голову ОСОБА_13 (лобно-вилична ділянка голови справа), від чого потерпілий ОСОБА_13 захитався та мало не впав на припаркований автомобіль (01:14:10). О 01:14:14 на таймері камери ОСОБА_8 намагався нанести другий удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_13 , однак від цього удару ОСОБА_13 ухилився; у цей час свідок ОСОБА_12 намагався заспокоїти ОСОБА_8 та забрати його з місця події, а свідок ОСОБА_14 ховався за кущами. З 01:14:28 ОСОБА_8 кілька разів намагався наблизитися до потерпілого ОСОБА_13 , однак той відступав назад, в цей час на записі з`явився ОСОБА_14 , що став між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 обличчям до останнього. О 01:14:50 все ще тривав словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_8 разом за разом намагався наблизитися до потерпілого ОСОБА_13 , однак останній відступав і знаходився за межами фізичної досяжності обвинуваченого. При цьому біля ОСОБА_8 знаходився ОСОБА_12 , що утримував ОСОБА_8 за праву руку.

На відеофайлі ch03_1456 о 01:14:56 на таймері камери ОСОБА_12 , тримаючи ОСОБА_8 за праву руку, фактично відтягнув його, пішли у напрямку арки між будинками (ліва верхня частина екрана), а ОСОБА_13 з ОСОБА_14 повернулися на свій маршрут руху - на тротуарну доріжку, на якій перед цим зустрілися з ОСОБА_8 і ОСОБА_12 О 01:15:03 ОСОБА_13 повернувся і крикнув щось вслід ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , на що 01:15:06 ОСОБА_8 повернувся і продовжив словесний конфлікт з ОСОБА_13 , о 01:15:20 всі розійшлися. Надалі о 01:15:24 ОСОБА_13 знову повернувся і щось сказав вслід ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , о 01:15:25 ОСОБА_8 знову повернувся і намагався йти до ОСОБА_13 , однак його утримував зі спини за футболку ОСОБА_12 , о 01:15:33 ОСОБА_12 фактично відштовхнув ОСОБА_8 , що намагався вийти на тротуарну доріжку, якою пішов ОСОБА_13 , у сторону арки, о 01:15:38 учасники розійшлися і за декілька секунд вийшли за межі огляду відеокамери.

У наступному відеофайлі ch03_1554 о 01:15:54 на відеозаписі зображено ОСОБА_13 , що вийшов з тротуарної доріжки та о 01:16:05 зайшов у арку будинку, в яку після конфлікту попрямували ОСОБА_8 та ОСОБА_12 . О 01:16:20 з арки вибігли ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , о 01:16:21 ОСОБА_8 наздогнав ОСОБА_13 , настрибнув на нього зі спини, о 01:16:22 ОСОБА_8 обхопив ОСОБА_13 за тулуб, підняв його та з силою кинув на асфальт (падіння з прискоренням), при цьому кепка потерпілого відлетіла у сторону. О 01:16:23 хоча потерпілого на відеозаписі і не видно (огляд перекриває припаркований автомобіль), однак по траєкторії падіння ОСОБА_13 очевидне його місце знаходження за автомобілем, ногами в напрямку автомобіля, а головою до кущів, о 01:16:25 на відеозаписі знову з-за автомобіля видно потерпілого ОСОБА_13 (голову і верхню частину тіла), а також видно ОСОБА_8 , що схилився над потерпілим та наносив йому удари кулаками в голову, ОСОБА_12 у цей час також схилився над потерпілим та утримував його, надалі, під час нанесення ударів потерпілому, усі троє переміщаються за автомобіль. О 01:16:28 на відеозаписі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 схилені за автомобілем та здійснюють різкі рухи О 01:16:31 ОСОБА_8 та ОСОБА_12 піднялися у вертикальне положення, потерпілого за автомобілем не видно, однак очевидне його знаходження саме там, так як з-за автомобіля після падіння та численних ударів потерпілий не з`являвся. О 01:16:33 ОСОБА_8 зі значною силою наніс 1 вертикальний удар правою ногою у місце за автомобілем, о 01:16:34 ОСОБА_12 відштовхнув ОСОБА_8 в сторону тротуарної доріжки та надалі намагався перешкодити ОСОБА_8 підійти до місця за автомобілем, де (згідно траєкторії руху учасників) знаходився потерпілий та о 01:16:39 ОСОБА_12 щось говорив, повернувшись до місця знаходження потерпілого за автомобілем. О 01:16:45 ОСОБА_8 , обійшовши, та ОСОБА_12 дивляться на місце знаходження потерпілого за автомобілем. О 01:16:47 ОСОБА_8 знову повернувся і вдарив там, де знаходився потерпілий, зі значною силою правою ногою (як вбачається з відео, вдарив у перешкоду, оскільки в момент удару зупинки, нога не була випрямлена до кінця і отже, не торкнулася землі). О 01:16:50 ОСОБА_12 відштовхнув ОСОБА_8 та нахилився до місця знаходження потерпілого за автомобілем, з 01:16:55 до 01:17:15 ОСОБА_12 говорить до особи за автомобілем, намагається підняти та сперти на автомобіль, на це підійшов ОСОБА_8 , постояв, подивився кілька секунд, розвернувся та пішов у сторону арки, зникнувши з поля огляду відеокамери о 01:17:20, а ОСОБА_12 до 01:17:29 продовжив, нахилившись, спілкуватися з потерпілим за авто. О 01:17:30 ОСОБА_8 вийшов з арки та направився до ОСОБА_12 , у цей час ОСОБА_12 , знаходячись за автомобілем, розмовляв по мобільному телефону, час від часу нахиляючись і щось кажучи в ту сторону, де очевидно знаходився потерпілий, ОСОБА_8 приєднався до бесіди. О 01:17:54 ОСОБА_8 знову намагався пройти туди, однак ОСОБА_12 припинив розмову по телефону і стримав ОСОБА_8 , о 01:17:04 ОСОБА_12 знову схилився до місця за автомобілем, де знаходився потерпілий. О 01:17:05 у правій верхній частині відеозапису з`явилася старша жінка у хустці, підійшла до ОСОБА_8 та ОСОБА_12 на деяку відстань, з нею спілкувався здебільшого ОСОБА_8 , ОСОБА_12 у той час нахилений (біля потерпілого). О 01:18:38 у момент, коли старша жінка підійшла близько і знаходилася по ту сторону автомобіля, де і потерпілий, ОСОБА_8 наніс ще один удар ногою у місце очевидного знаходження потерпілого. О 01:18:42 ОСОБА_12 відштовхнув ОСОБА_8 у сторону арки, перешкоджаючи йому підійти, та продовжив спілкуватися з особою за автомобілем, при цьому старша жінка знаходилася з того ж боку на відстані близько 1 метра від них. Надалі ОСОБА_12 знову нахилився за автомобілем та переставив очевидно потерпілого, сперши його до автомобіля. О 01:18:56 ОСОБА_8 та ОСОБА_12 пішли з місця події у напрямку арки, старша жінка кричала щось їм услід розмахуючи рукою, о 01:19:08 з тротуарної доріжки вийшов ОСОБА_14 , підійшов до місця за авто та зігнувся за автомобілем.

Відеозапис сh03_1937 розпочинається тим, що старша жінка йде з місця події у напрямку житлових будинків (01:19:35-01:20:17). О 01:20:46 з тротуарної доріжки вийшов чоловік, підійшов до місця події, де на той час біля автомобіля стояв ОСОБА_14 , удвох зігнулися над місцем, де з розвитку подій знаходився потерпілий. О 01:22:29 невідомий чоловік піднявся та о 01:22:41 цей чоловік спільно з ОСОБА_14 з-за автомобіля (саме з того місця, до якого неодноразово намагався підійти і підходив ОСОБА_8 , де були нанесені удари ОСОБА_8 , у тому числі у присутності старшої жінки, а ОСОБА_12 спілкувався з кимось, схилявся та здійснював переміщення) підняли ОСОБА_13 та, взявши його попід руки, перевели через дорогу і посадили на лавку. Після чого ОСОБА_14 спілкувався з невідомим чоловіком, а ОСОБА_13 сидів на лавці (файл сh03_2318, з 01:23:14 до 01:25:15). З відеозапису сh03_2524 вбачається, що 01:25:50 під`їхав службовий автомобіль працівників поліції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту доводів ОСОБА_8 та його захисника в суді апеляційної інстанції вбачається, що вони не заперечують, що вищевказаним відеозаписом зафіксовані обставини, які стосуються вчинення кримінальних правопорушень. Однак, вважають, що вказаний відеозапис разом з іншими доказами по справі не доводить вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник вказують на те, що суд безпідставно визнав допустимими речові докази, вилучені під час обшуку 25.09.2020 за місцем проживання обвинуваченого, оскільки вищевказана слідча дія проведена за відсутності його адвоката.

Колегія суддів вважає вищевказані доводи безпідставними, оскільки вони повністю перевірялись судом першої інстанції внаслідок чого було встановлено їх неспроможність.

Так, згідно протоколу обшуку від 25.09.2022 з місця події вилучено 2 чорні футболки, чорну поло, темно-сіру футболку, чорну наплічну сумку, темно-синю сумку-бананку, 3 пари шортів, які згідно постанови від 25.09.2020 визнано речовим доказом (т.1 а.с.167-178). Відеозапис обшуку долучено до матеріалів справи, визнано речовим доказом (т.1 а.с.178-179) та переглянуто у судовому засіданні. Вилучені під час обшуку речові докази оглянуто безпосередньо оглянуто у судовому засіданні, невідповідностей з протоколом огляду від 01.10.2020 (т.1 а.с.173-176) не виявлено. Вищевказані речі було вилучено на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 23.09.2020 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 .

Разом з тим, в мотивувальній частині судового рішення суд не вказав, яким чином вищевказані речові докази доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні правопорушення, що свідчить про те, що вони не є достатнього вагомими доказами по справі і не впливають на правильність висновків суду щодо доведеності вини у вчиненні правопорушення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, їх обґрунтовано покладено в основу обвинувального вироку. У вироку суду наведені обґрунтовані висновки та докладні мотиви прийнятого процесуального рішення, а також доведення вини обвинуваченого ОСОБА_8 поза розумним сумнівом у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у заподіянні умисних дій, які виразились в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_13 , з чим погоджується і колегія суддів під час апеляційного перегляду провадження.

Проаналізувавши апеляційні доводи обвинуваченого та сторони захисту, колегія суддів вважає, що підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду вони не містять, під час апеляційного перегляду провадження таких підстав судом не встановлено.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень внаслідок м`якості.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

На виконання вказаних вимог матеріального закону, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином (ч.1 ст.296 КК України) і тяжким злочином (ч.2 ст.121 КК України), дані про особу винного, зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий; є студентом 5 курсу НТУНГ, працює водієм, його молодий вік (2000 р.н.), неодружений, осіб на утриманні не має, на обліку в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» не перебуває, наркологічну допомогу не отримував, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінальних правопорушень, позицію прокурора та потерпілої, прокурора, обвинуваченого та його захисника, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 3 ст. 65 КК України передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим,ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.

Колегія суддів приймає до уваги вказані норми закону і приходить до висновку, що в даному кримінальному провадженні наявні підстави для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 в останньому слові визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та розкаявся у вчиненому.

Колегія суддів приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 є особою молодого віку, навчається на 5 курсі НТУНГ, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався і протягом тривалого строку (більше ніж два роки), який пройшов після вчинення ним кримінальних правопорушень, інших правопорушень не вчиняв.

Колегія суддів також приймає до уваги, що зі змісту доводів апеляційних скарг та пояснень обвинуваченого вбачається, що він одружився та має дружину, яка на даний час вагітна, повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду, яка була заподіяна вчиненням кримінальних правопорушень потерпілій і шкодує про їх вчинення.

Колегія суддів також приймає до уваги, що потерпілий ОСОБА_13 свідомо відмовився від надання йому першої медичної допомоги та несвоєчасно звернувся до медичного закладу з приводу заподіяних йому тяжких тілесних ушкоджень, тільки вже після істотного погіршення його стану здоров`я, що унеможливило прийняти належні заходи щодо врятування йому життя.

Колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 66 КК України визнає вищевказані обставини такими, що пом`якшують покарання, та вважає, що вони свідчать про наявність правових підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

Колегія суддів, враховуючи сукупність вищевказаних обставин, які визнані судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, вважає, що це свідчить про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а тому дають обґрунтовані правові підстави суду апеляційної інстанції призначити обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України покарання нижче від найнижчої межі, встановленої даною нормою закону, у виді чотирьох років позбавлення волі.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,408,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково, а апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2022 року змінити в частині призначеного покарання.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та із застосуванням положень ст.69 КК України призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

В ОСОБА_32