ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1031/22 Номер провадження 11-кп/814/1325/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 03 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання ДУ "Полтавська виправна колонія (№64)" про встановлення адміністративного нагляду строком на 2 роки щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, засудженого в даному провадженні

26 квітня 2016 року Київським районним судом м. Полтава за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на 7 років позбавлення волі.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що засуджений став на шлях виправлення та на день розгляду подання є особою, звільненою з місць позбавлення волі, через це вирішення питання про встановлення адміністративного нагляду щодо нього повинно здійснюватись за місцем його проживання на підставі подання начальника органу внутрішніх справ, а не ДУ "Полтавська виправна колонія №64", яка не є суб`єктом звернення в цьому провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 03 листопада 2022 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання ДУ "Полтавська виправна колонія №64" про встановлення адміністративного нагляду щодо ОСОБА_8 на строк 2 роки. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд дійшов незаконного висновку про відмову у встановленні щодо засудженого адміністративного нагляду, не врахувавши те, що ОСОБА_8 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, під час відбування покарання характеризувався незадовільно, 38 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, має на даний час 35 незнятих і непогашених стягнень, в роботах з благоустрою установи участі не брав, роботи із самообслуговування перекладав на інших засуджених, у відношенні до персоналу установи проявляв грубість.

У запереченні захисник ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення засудженого та його захисника проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На підставі ст.2 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» адміністративний нагляд встановлюється з метою запобігання вчиненню кримінальних правопорушень особами, звільненими з місць позбавлення волі, і здійснення виховного впливу на них.

За змістом ст.158 КВК України, п. «б» ст.3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» адміністративний нагляд встановлюється щодо осіб, засуджених до позбавлення волі за особливо тяжкі злочини або засуджених два і більше разів до позбавлення волі за умисні злочини, якщо під час відбування покарання їх поведінка свідчила, що вони вперто не бажають стати на шлях виправлення і залишаються небезпечними для суспільства.

Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про порушення правил адміністративного нагляду», перевіряючи обгрунтованість подання про встановлення адміністративного нагляду необхідно враховувати як кількість, так і характер порушень режиму відбування покарання, за які засуджений піддавався заходам стягнення.

У силу ч.1 ст.6 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» адміністративний нагляд встановлюється терміном від одного до двох років і не може перевищувати термінів, передбачених законом для погашення або зняття судимості.

До осіб, щодо яких встановлено адміністративний нагляд, можуть бути застосовані частково або у повному обсязі такі обмеження: заборона виходу з будинку (квартири) у визначений час, який не може перевищувати восьми годин на добу; заборона перебування у визначених місцях району (міста); заборона виїзду чи обмеження часу виїзду в особистих справах за межі району (міста); реєстрація в міліції від одного до чотирьох разів на місяць (ст.10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі»).

Між тим, суд першої інстанції наведених вище вимог закону не дотримався, не надав належної оцінки наявним у справі фактичним даним у їх сукупності, внаслідок чого дійшов неправильного висновку про відмову в задоволенні подання установи виконання покарань.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 26 квітня 2016 року Київським районним судом м. Полтава ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на 7 років позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 28 січня 2016 року приблизно о 03 годині в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході скарки на грунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою вбивства, наніс ОСОБА_10 гострою частиною ножиців не менше одинадцяти ударів у грудну клітину, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді: ран м`яких тканин грудної клітини зліва по передньо-підкрильцевій лінії, що проникають у грудну порожнину з ушкодженням лівої легені та серця із розвитком геморагічного шоку II ступеню; рани м`яких тканин грудної клітки зліва по середньо-ключичній лінії, яка не проникає в грудну порожнину; ран м`яких тканин нижньої третини лівого плеча й ділянки крила здухвинної кістки зліва; саден шкіри передньої поверхні лівої половини грудної клітини.

Після того як ОСОБА_10 втратив свідомість ОСОБА_8 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочинного умислу до кінця, залишив місце злочину, але його не закінчено з причин, що не залежали від волі ОСОБА_8 , так як ОСОБА_10 було своєчасно надано медичну допомогу (а.о.с.24-25).

Як убачається з матеріалів особової справи, початок строку покарання засудженому визначено з 28 січня 2016 року, кінець цього строку 15 серпня 2022 року (з урахуванням зарахованого строку попереднього ув`язнення).

ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі знаходиться з 28 січня 2016 року, за час перебування в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав, до праці не залучався.

З 22 липня 2016 року засуджений відбував покарання в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», де характеризувався негативно, заохочень не мав, натомість з 23 серпня 2016 року до кінця строку покарання систематично притягувався до дисциплінарної відповідальності, за що отримував 38 стягнень у вигляді: 4 попереджень, 20 доган, 8 суворих доган, 5 поміщень до дисциплінарного ізолятора, 1 переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), з яких 33 стягнення станом на час внесення подання не зняті й не погашені, не працював з власних міркувань, до праці ставився негативно, проявляв грубість щодо працівників установи, роботи з благоустрою колонії не виконував, а перекладав їх на інших засуджених, участі у виховних заходах не приймав, вину у вчиненому злочині визнав частково, призначене йому покарання вважає суворим, що підтверджується даними характеристик ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» від 19 жовтня, 17 листопада 2020 року, 09 травня 2022 року, матеріалів про заохочення та стягнення засудженого (а.с.п.2-4, т.2 а.о.с.56, 74).

Суд першої інстанції належним чином не врахував те, що процес отримання ОСОБА_8 стягнень, його негативної поведінки та небажання працювати мав системний характер протягом усього строку відбування ним покарання. Переведення ж засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) свідчить про те, що попереднє застосування до нього всіх інших передбачених КВК України заходів впливу було безуспішним.

Зазначене вище узгоджується з тим, що за рішеннями комісії виправної колонії від 16 лютого 2019 року, 16 квітня й 17 листопада 2020 року було неодноразово відмовлено в поданні матеріалів про застосування щодо ОСОБА_8 положень ст.ст.101, 82, 81 КК України через відсутність необхідного процесу виправлення останнього (т.1 а.о.с.141, 248, т.2 а.о.с.72).

Посилання місцевого суду на те, що засуджений має ІІІ групу інвалідності, певні обмеження щодо рівня працездатності й фізичного навантаження не спростовують наведені вище обставини, оскільки ОСОБА_8 виключно з власних міркувань і через негативне ставлення до роботи не бажав працювати. Наведене також не позбавляло можливості працевлаштування ОСОБА_8 з урахуванням установлених щодо нього медичних обмежень при наявності належного ставлення до праці останнього.

З приводу мотивів оскаржуваної ухвали, які зводяться до того, що характер допущених ОСОБА_8 порушень не відповідає тяжкості накладених на нього стягнень, то дане питання за умови оскарження засудженим стягнень утворює самостійний предмет дослідження та оцінки за правилами ч.3 ст.113 КВК України.

Тим не менше, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про явну несправедливість виду накладених на засудженого стягнень з огляду й на системний багаторазовий характер протиправної поведінки ОСОБА_8 на час притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Поміщення ж останнього в дисциплінарний ізолятор і переведення його до приміщення камерного типу здійснено після встановлення недієвості неодноразово попередньо застосованих менш суворих стягнень. Окрім того, всупереч твердженням місцевого суду, в матеріалах особової справи наявні витяги, згідно з якими ОСОБА_8 у порядку ст.134 КВК України було роз`яснено право оскарження застосованих до нього стягнень, що засвідчено особистим підписом останнього.

Також посилання першої судової інстанції, як на підставу для відмови в задоволенні подання, на те, що засудженим систематично перераховувалась значна сума його коштів на покращення умов відбування покарання засуджених, є безпідставними, оскільки за змістом поданих ОСОБА_8 заяв він перераховував кошти саме для покращення власних умов відбування покарання, а не для інших осіб (а.с.п.30-35)

Не надав оцінки суд першої інстанції й тому, що ОСОБА_8 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, неодноразово судимий за насильницькі злочини, однак належних висновків для себе не зробив і продовжив протиправну поведінку в місцях позбавлення волі.

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що під час відбування покарання ОСОБА_8 вперто не бажав стати на шлях виправлення та на даний час залишається небезпечним для суспільства. Тому, з метою запобігання вчиненню засудженим нових кримінальних правопорушень і здійснення на ОСОБА_8 виховного впливу, до нього необхідно застосувати адміністративний нагляд з покладенням відповідних обмежень, передбачених ст.10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», строком на 1 рік 6 місяців з моменту звільнення засудженого з місць позбавлення волі (15 серпня 2022 року), тобто до 15 лютого 2024 року. Названий строк є необхідним і достатнім для досягнення мети адміністративного нагляду, а також відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Мотиви ж місцевого суду про те, що ОСОБА_8 на день розгляду подання є особою, звільненою з місць позбавлення волі, через це вирішення питання про встановлення адміністративного нагляду щодо нього повинно здійснюватись за місцем його проживання на підставі подання начальника органу внутрішніх справ, а не ДУ "Полтавська виправна колонія №64", яка не є суб`єктом звернення в цьому провадженні, колегія суддів уважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог п. «б» ч.1 ст.4 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» підставою для встановлення адміністративного нагляду є матеріали установ виконання покарань - щодо осіб, зазначених у п.п. "б", "д" ст.3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі». Ці приписи закону є імперативними та іншого порядку розгляду порушеного питання не передбачають.

До вказаного ж вище кола осіб належить і ОСОБА_8 , а тому щодо нього питання встановлення адміністративного нагляду вирішується за матеріалами установи виконання покарань.

З матеріалів провадження вбачається, що 12 травня 2022 року, тобто до відбуття 15 серпня 2022 року засудженим покарання, ДУ "Полтавська виправна колонія (№64)" звернулась до суду із поданням з доданими матеріалами про встановлення щодо ОСОБА_8 адміністративного нагляду на строк 2 роки, що відповідає приписам п. «б» ч.1 ст.4 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі». За таких обставин, суд першої інстанції не мав підстав для висновку щодо здійснення розгляду провадження за поданням неналежного суб`єкта звернення.

Натомість, внесення органами Національної поліції матеріалів щодо встановлення адміністративного нагляду здійснюється у відмінному випадку та за інших підстав уже після звільнення засудженого від відбування покарання у випадку, якщо він, незважаючи на попередження органів Національної поліції, систематично порушує громадський порядок і права інших громадян, вчиняє інші правопорушення (п. «в» ч.1 ст.4 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі»).

Проте, суд першої інстанції належним чином не проаналізував положення ст.4 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», внаслідок чого необґрунтовано ототожнив альтернативні підстави для встановлення адміністративного нагляду.

Ураховуючи викладене вище, висновки місцевого суду є помилковими, через це оскаржувану ухвалу належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою частково задовольнити подання установи виконання покарань.

Отже, як наслідок, апеляційна скарга також підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 03 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою подання ДУ "Полтавська виправна колонія №64" задовольнити частково.

Установити щодо ОСОБА_8 адміністративний нагляд строком на 1 рік 6 місяців (до 15.02.2024) з такими обмеженнями адміністративного нагляду:

заборонити вихід з будинку (квартири) за місцем свого проживання з 23 години до 06 години наступної доби;

заборонити перебувати в кафе, барах, ресторанах та інших громадських місцях, де здійснюється придбання та розпиття спиртних напоїв на розлив, у м. Полтава;

заборонити виїзд у особистих справах за межі м. Полтава без дозволу на те органу Національної поліції України;

зобов`язати прибувати один раз на місяць кожного місяця до співробітників у територіальному органі Національної поліції України, які проводять реєстраційну відмітку.

Відмовити в задоволенні іншої частини подання.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4