УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року

м. Київ

справа № 446/837/21

провадження № 51-1725ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 червня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року щодо останнього,

встановив:

За вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 червня 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Добротвір Кам`янка-Бузького району (до набрання чинності постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» Львівської області, жителя АДРЕСА_1 ,

раніше судимого 05 квітня 2017 року Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

визнано винуватим та засуджено:

за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років;

за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

за ст. 395 КК до покарання у виді 5 місяців арешту.

На підставі положень ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років, строк відбування якого постановлено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з дати обрання запобіжного заходу 04 лютого 2021 року, згідно ухвали слідчого судді Жовківського районного суду Львівської області, по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Також за вироком вирішено питання щодо запобіжного заходу, арешту майна, процесуальних витрат та долі речових доказів у кримінальному провадженні.

УхвалоюЛьвівського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 червня 2022 року щодо ОСОБА_5 змінено. Постановлено вважати початком строку відбування покарання ОСОБА_5 04 лютого 2021 року. У решті вирок залишено без змін.

Фактичні обставини, встановлені судами

Вироком суду встановлено, що 14 січня 2021 року у вечірню пору доби, більш точний час в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання ОСОБА_6 у кімнаті квартири АДРЕСА_2 , де проживав із останнім та під час спільного розпивання спиртних напоїв, на ґрунті особистих неприязних відносин, спровокував суперечку з ОСОБА_6 . Реалізуючи свій умисел в той же момент, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто умисне вбивство, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно та бажаючи настання смерті потерпілому, знаходячись у безпосередній близькості до потерпілого ОСОБА_6 підняв з підлоги одну цеглину та використовуючи її як знаряддя вчинення злочину, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті потерпілого та бажаючи його настання, усвідомлюючи, що голова є життєво важливим органом, наніс останньому близько чотирьох ударів по лобно-тім`яній частині голови, двох ударів в проекції правої надбрівної дуги, а також один удар по лівій надбрівній дузі. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні згаданої кімнати, наніс за допомогою ніг та кулаків рук по голові та тулубу ОСОБА_6 удари, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у виді тупої поєднаної травми грудної клітки (множинні переломи ребер), ушкоджень органів шиї (закритий перелом під`язикової кістки з крововиливом на слизовій оболонці стравоходу та крововиливами в оточуючі тканини) та голови (закритої черепно-мозкової травми у вигляді травматичних вогнищевих субарахноїдальних крововиливів та набряку головного мозку), що стало безпосередньою причиною смерті, тобто знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті останнього.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Крім того, 15 січня 2021 року близько 09:00 ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 , а саме у приміщенні коридору, вирішив вкрасти телефон марки «Lenovo», моделі «S 650», що належить ОСОБА_6 , достовірно знаючи про смерть останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 , перебуваючи у вказаній квартирі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідків, бажаючи їх настання шляхом вільного доступу, повторно, таємно, вчинив крадіжку зазначеного мобільного телефону вартістю 616 грн 33 коп.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_5 вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 квітня 2017 року засуджений до позбавлення волі на строк 5 років та у подальшому 24 червня 2020 року звільнений з місць позбавлення волі відповідно до закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 25 листопада 2020 року встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік. Відповідно до вищевказаної ухвали по відношенню до ОСОБА_5 встановлено обмеження у виді заборони виходу з дому з 22.00 до 06.00 години, крім роботи в нічний час, заборони виїзду в особистих справах за межі Кам`янка-Бузького району Львівської області, а також його зобов`язано з`являтись на реєстрацію в органи поліції кожного понеділка місяця. Однак, ОСОБА_5 , будучи ознайомлений з ухвалою суду про встановлення відносно нього адміністративного нагляду та покладених на нього обов`язків і зобов`язань без поважних причин 12 січня 2021 року; 19 січня 2021 року; 27 січня 2021 року; 01 лютого 2021 року не з`явився у відділення поліції та був відсутній в період доби з 22.00 год. до 06.00 год. 24 січня 2021 року; 25 січня 2021 року; 28 січня 2021 року та 02 лютого 2021 року за місцем проживання в АДРЕСА_3 , чим порушив правила адміністративного нагляду.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 395 КК - самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду особою, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі.

Крім того, ОСОБА_5 12 грудня 2020 року о 22.00 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, через вхідні двері будинку, що розташований по АДРЕСА_4 проник у квартиру АДРЕСА_5 де із приміщення коридору таємно, повторно викрав пару чоловічих кросівок 42 розміру чорно?червоного кольору марки «Bayota» вартістю 400 гривень, які належать ОСОБА_7 . У подальшому ОСОБА_5 залишив вказане приміщення із викраденими кросівками та розпорядився ними на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Доводи касаційної скарги та її вимоги

У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновків судів в частині доведеності винуватості та кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК, натомість стверджує про наявність підстав до зміни оскаржених судових рішеньу зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.

Зазначає, що згідно з висновками судово-психіатричного експерта № 27 від 10 березня 2021 року засуджений ОСОБА_5 є обмежено осудним. На переконання захисника указана обставина є такою, що відповідно до ст. 66 КК пом`якшує покарання, однак суди попередніх інстанцій цього не врахували.

Спираючись на власну оцінку тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, даних про особу засудженого, його психічного стану як обставини, що пом`якшує покарання, наявність обставини, що його обтяжує, захисник, керуючись приписами ст. 66, ч. 3 ст. 68 КК, вважає, що є підстави для пом`якшення покарання за ч. 1 ст. 115 КК та призначення його в мінімальному розмірі, визначеному в санкції статті.

Просить суд касаційної інстанції призначити покарання за ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років та на підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на цей же строк.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши зміст оскаржених судових рішень за відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити на таких підставах.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, згідно з ст. 438 КПК, є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність таких підстав, суд має керуватися приписами статей 412 - 414 цього Кодексу.

Висновки суду щодо встановлених судами фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Доводи касаційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість колегія суддів касаційного суду вважає безпідставними з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 65 КК, суд призначає покарання: у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з указаних цілей призначення покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору виду та розміру покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з позиції суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зі змісту вироку Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 червня 2022 року вбачається, що обираючи засудженому ОСОБА_5 міру покарання, суд належним чином враховував всі обставини, зокрема, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, що згідно із ст. 12 КК кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК є особливо тяжким злочином, ч. 2 ст. 185 КК є нетяжким злочином; ч. 3 ст. 185 КК є тяжким злочином, а кримінальне правопорушення, передбачене ст. 395 КК, є кримінальним проступком, дані про особу ОСОБА_5 , який раніше судимий, не працює, розлучений, перебуває на «Д» обліку у психіатричному кабінеті, діагноз: F 07.2 на обліку в наркологічному кабінеті не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.

Крім того судом враховано, що згідно висновку судово?психіатричного експерта № 27 від 10 березня 2021 року на час ухвалення вироку ОСОБА_5 психічною хворобою не страждає, виявляє органічний розлад особистості та поведінки внаслідок перенесених черепно-мозкових травм з наростаючим психоорганічним синдромом, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_5 психічним захворюванням чи недоумством не страждав, не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, виявляв органічний розлад особистості та поведінки внаслідок перенесених черепно-мозкових травм з наростаючим психоорганічним синдромом.

Суд визнав та врахував як обставини, що згідно із приписами ст. 67 КК обтяжують покарання, - рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Перевіряючи наявність підстав допризначення засудженому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, або звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд врахував дані про особу ОСОБА_5 , а також те, що він, будучи раніше неодноразово засудженим, скоїв декілька умисних злочинів та кримінальний проступок, а отже є соціально небезпечним, явно не бажає ставати на шлях виправлення, з огляду на що його виправлення та попередження вчинення нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції від суспільства.Остаточно призначене покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті і не потягне за собою порушення засад виваженості.

Доводи про суворість призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання були предметом перевірки апеляційного суду, який обґрунтовано визнав їх безпідставними.

Апеляційний суд, в межах повноважень, визначених ст. 404 КПК, та в порядку, передбаченому ст. 405 цього Кодексу, належним чином перевірив під час апеляційного перегляду доводи апеляційної скарги засудженого в частині, що стосується невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Залишаючи вирок суду без змін в цій частині, зазначив в ухвалі достатні підстави, з яких визнав його апеляційну скаргу необґрунтованою.

Так, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо призначення ОСОБА_5 покарання, вказавши, що районний суд правильно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також особу засудженого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, знову вчинив умисні злочини, які відносяться до тяжких та особливо тяжких, а також кримінальний проступок, не працює, розлучений, перебуває на «Д» обліку у психіатричному кабінеті ( діагноз: F 07.2), на обліку в наркологічному кабінеті не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 27 від 10 березня 2021 року на даний час психічною хворобою не страждає, виявляє органічний розлад особистості та поведінки внаслідок перенесених черепно-мозкових травм з наростаючим психоорганічним синдромом, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій, ОСОБА_5 психічним захворюванням чи недоумством не страждав, не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, виявляв органічний розлад особистості та поведінки внаслідок перенесених черепно-мозкових травм з наростаючим психоорганічним синдромом. На думку колегії суддів, обране судом першої інстанції покарання із застосуванням положень ст. 70 КК у виді 11 років позбавлення волі відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним та достатнім, сприятиме досягненню основної мети покарання - виправленню засудженого, запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Також суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги, надав оцінку висновку судово?психіатричного експерта № 27 від 10 березня 2021 року, та обґрунтував свій висновок про те, що за своїм психічним станом ОСОБА_5 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, хоча в момент вчинення вбивства він не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З указаними висновками, зокрема щодо призначеного ОСОБА_5 виду та розміру покарання погоджується колегія суддів Верховного Суду. При цьому враховує, що в касаційній скарзі не ставиться під сумнів допустимість будь-яких доказів, покладених в основу обвинувального вироку суду, а також не йдеться про порушення процесуального порядку їх збирання на досудовому розслідуванні чи їх оцінки під час судового розгляду, або про порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК. Отже у суду касаційної інстанції відсутні касаційні приводи ставити під сумнів встановлені судами фактичні обставини та повноту судового розгляду, за яким не встановлено підстав вважати психічний стан ОСОБА_5 обставиною, яка пом`якшує покарання.

Доводи захисника про необхідність у даному кримінальному провадженні врахувати психічний стан засудженого як обставину, що пом`якшує покарання, на засновані на встановлених судом фактичних обставинах кримінального провадження.

Посилання захисника на приписи ч. 3 ст. 68 КК в обґрунтування тверджень про необхідність пом`якшення засудженому покарання є нерелевантними, оскільки останньому не інкримінувалося вчинення замаху на кримінальне правопорушення.

Зі змісту оскаржених судових рішень не встановлено обставин на підтвердження того, що покарання ОСОБА_5 призначено з порушенням положень статей 50, 65 КК. Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу належить до дискреційних повноважень суду, які було належним чином реалізовано під час постановлення вироку в цьому провадженні.

Покарання, призначене ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК, ч. 1 ст. 70 КК остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років колегія суддів вважає таким, що відповідає меті покарання та загальним засадам його призначення, про що в оскаржених судових рішення наведено достатні і переконливі мотиви.

Явної несправедливості призначеного покарання через суворість касаційним судом не встановлено. Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, вмотивованість висновків судів, захисник у касаційній скарзі не навів.

Оскаржені судові рішення відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК, є належним чином вмотивованими та обґрунтованими.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржених судових рішень з мотивів, зазначених у касаційній скарзі захисника, та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюзахисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 червня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року щодо останнього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3