Справа №576/2634/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/172/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку Сумської області Глухівського району, с. Полошки, громадянку України, яка працює головним бухгалтером в ТОВ «ЕЛЕВ ГРУП», зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн. з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , в якій остання просить скасувати вирок Глухівського міськрайонного суду від 14 травня 2021 року, а кримінальне провадження №0000536 закрити, у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченої.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн. з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 не обирати.

Позов прокурора задоволено, стягнуто з ОСОБА_8 на користь КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» 8078 грн. 34 коп., витрачених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого.

Позов потерпілого до обвинуваченої задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 користь ОСОБА_10 3769 грн. 22 коп. завданої матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі 10 289 грн. 42 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржуваний вирок є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки не відповідає стандарту доведення вини поза розумним сумнівом та побудований на припущеннях.

Захисник вказує, що у ході досудового та судового провадження обвинувачена давала однакові та послідовні покази щодо обставин ДТП, пояснювала, що 19 липня 2019 року близько 23:00 год. поверталась в с. Полошки керуючи автомобілем «DAEWO LANOS 1.5» їхала зі швидкістю біля 70 км/год. Приблизно за 100 м побачила зустрічний автомобіль з включеним світлом фар та, зрозумівши, що автомобіль знаходиться в нерухомому стані на її полосі руху, почала зменшувати швидкість та здійснювати маневр об`їзду ліворуч, як це передбачено п. 12.2 Правил дорожнього руху України. Жодних перешкод щодо здійснення даного маневру не було. Приблизно за 25 метрів від вказаного автомобіля побачила на шляху руху силует людини та з метою уникнення зіткнення з особою, що перебувала на дорозі та автомобілем «RENAULT LAGUNA», який стояв на її смузі руху вимушена була виїхати на узбіччя праворуч, що не суперечить п. 11.14 Правил дорожнього руху України, а тому вирішила об`їхати вказаний автомобіль з правої сторони виїхавши на узбіччя дороги. Виїхавши на узбіччя та об`їжджаючи автомобіль помітила силует людини вже біля авто «RENAULT LAGUNA», об`їхавши вказане авто з`їхала в кювет, але жодного удару не відчула. Коли вийшла з автомобіля зрозуміла, що зачепила лівою стороною автомобіля потерпілого, оскільки було пошкоджено дзеркало. Пояснила, що не змогла вчасно зупинитись тому, що з лівої сторони помітила силует людини, а тому з`їхала на праве узбіччя дороги де і з`їхала в кювет. При цьому, потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 не надали пояснення щодо траєкторії руху автомобіля «DAEWO LANOS 1.5».

Проте, сторона обвинувачення жодним чином не спростувала позицію обвинуваченої, належних та допустимих доказів щодо наявності з її боку порушень Правил дорожнього руху України, що мають прямий причинний зв`язок та настанням суспільно-небезпечних наслідків, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України, надано не було.

Апелянт вказує, що в основу вироку щодо винуватості ОСОБА_8 суд поклав висновок експерта щодо технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем потерпілого і даного факту обвинувачена не заперечує, але зіткнення з автомобілем не було, перешкодою, в розумінні п. 12.3 Правил дорожнього руху України, в даному випадку, є потерпілий ОСОБА_10 , який знаходився на узбіччі праворуч, при цьому, маневр об`їзду обвинуваченою ліворуч автомобіля, що перебуває на полосі руху, не протирічить п. 12.2 Правил дорожнього руху України, а виїзд на узбіччя праворуч, у зв`язку з перешкодою на полосі руху, не суперечить п. 11.14 Правил дорожнього руху України. При цьому, визначення дорожньої обстановки як «неординарної», як вказано у висновку експерта від 27 листопада 2019 року№19/119/9-1/466е та визнання маневру невиправданим, згідно висновку експерта №283 від 02 квітня 2021 року, виходять за межі повноважень судових експертів.

Також, апелянт вказує, що в ході судового провадження не було встановлено, на якій відстані ОСОБА_8 могла побачити потерпілого на узбіччі та чи мала вона технічну можливість запобігти наїзду на потерпілого при дорожньої обстановці, на яку посилається, крім того, згідно висновку експерта від 27 листопада 2019 № 19/119/9-1/466е, не виконання ОСОБА_8 вимог пунктів 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП, а згідно висновку №283 від 02 квітня 2021 року повторної судової автотехнічної експертизи, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що настали, порушення п.п.10.1, 12.3, 31.1, 31.4.1 (в) Правил дорожнього руху України. При цьому, висновок про наявність чи відсутність порушення п. 12.2. Правил дорожнього руху України щодо обрання належної швидкості руху автомобіля в темну пору доби ОСОБА_8 експерт в останній експертизі не зміг зробити, оскільки відсутні належні вихідні дані.

Апелянт зазначає, що незважаючи на наявність суперечливих доказів, суд визнав ОСОБА_8 винною у порушенні п. 12.2 Правил дорожнього руху України і не обгрунтував у судовому рішенні, чому врахував одні докази і не врахував інші.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 , 19 липня 2019 року, близько 22 год. 50 хв., керуючи автомобілем «DAEWO LANOS 1.5», д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись у темну пору доби автодорогою Глухів-Сліпород-Полошки-Обложки, в районі опори ЛЕП№49, зневажила безпекою дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість виявити на проїзній частині перешкоду у вигляді автомобіля «RENAULT LAGUNA» д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходився у нерухомому стані на її смузі руху з включеним світлом фар, не вибрала безпечної швидкості руху, не вжила заходів для зменшення швидкості руху керованого нею автомобіля аж до повної зупинки, з метою об`їзду вказаної перешкоди, виїхала на праве по ходу узбіччя автодороги, де допустила наїзд керованого нею автомобіля на пішохода ОСОБА_10 , який на той час знаходився на вказаному узбіччі, поблизу автомобіля «RENAULT LAGUNA» д.н.з. НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Керуючи автомобілем «DAEWO LANOS 1.5», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 порушила п.2.3б, п.12.2, п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Про призначення даного провадження до апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_8 , її захисник - адвокат ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_10 , його представник - адвокат ОСОБА_12 та прокурор були повідомлені завчасно, у передбачений законом спосіб.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_8 проживає у м. Черкаси і прибути до Сумського апеляційного суду для безпосередньої участі при розгляді провадження не має можливості, з метою забезпечення її права на справедливий суд, апеляційним судом було постановлено рішення про проведення даного судового засідання у режимі відеоконференції з Соснівським районним судом м. Черкаси за участі останньої.

Однак, до початку апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_8 направила на адресу апеляційного суду заяву, в якій просила здійснити апеляційний розгляд даного провадження за її відсутності, а за участі її захисника - адвоката ОСОБА_7 .

Від представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_12 надійшла заява, в якій останній просив здійснити апеляційний розгляд як за його відсутності, так і за відсутності потерпілого.

Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що як обвинувачена, так і потерпілий з представником про час, день та місце розгляду вказаного кримінального провадження повідомлені належним чином, та що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої ОСОБА_8 , колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду як за її відсутності, так і за відсутності потерпілого ОСОБА_10 та його представника - адвоката ОСОБА_12 .

А тому, заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводи захисника ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила їх задовольнити, а у разі не встановлення обставин для їх задоволення, просила звільнити обвинувачену від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності, думку прокурора, яка вважала апеляційну скаргу такою, що не підлягає до задоволення та, з врахуванням того, що на час апеляційного перегляду закінчився строк притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності, за відсутності клопотання про закриття, з цих підстав, кримінального провадження, прокурор просила вирок в частині призначеного покарання змінити та звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються зібраними у справі доказами, які були повно і всебічно досліджені та оцінені судом.

Так, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала та пояснила, що дійсно 19 липня 2019 року близько 23:00 год. поверталась в с. Полошки керуючи своїм автомобілем «DAEWO LANOS», побачила зустрічний автомобіль з включеним світлом фар, близько за сто метрів від нього зрозуміла, що автомобіль знаходиться в нерухомому стані, а за 50 метрів зрозуміла, що автомобіль стоїть на її смузі руху. Приблизно за 25 метрів від вказаного автомобіля побачила силует людини з ліва, а тому вирішила об`їхати вказаний автомобіль з правої сторони, виїхавши на узбіччя дороги. Виїхавши на узбіччя та об`їжджаючи автомобіль, помітила силует людини вже біля авто «Renault Laguna», об`їхавши вказане авто з`їхала в кювет, але жодного удару не відчула. Коли вийшла з автомобіля зрозуміла, що зачепила лівою стороною автомобіль потерпілого, оскільки було пошкоджено дзеркало. Пояснила, що не змогла вчасно зупинитись, тому що з лівої сторони помітила силует людини, а тому з`їхала на праве узбіччя дороги де з`їхала в кювет.

У свою чергу, допитаний потерпілий ОСОБА_10 суду повідомив, що 19 липня 2019 року виїхав з дружиною ОСОБА_11 на власному автомобілі з села Полошки до міста Глухова, та біля 23:00 години, вирішив зупинитись та сходити в туалет. Так, з`їхавши на узбіччя дороги зустрічної смуги руху, оскільки узбіччя дороги на своїй смузі руху не дозволяло зупинитись, зупинив автомобіль на краю дороги. Включив ближнє світло фар та аварійну сигналізацію. В подальшому, коли вже збирався сідати до автомобіля, помітив, як на нього їде автомобіль, а дружина кричить, проте не зміг зорієнтуватись, розвертаючись отримав удар в праву сторону від чого впав на землю, та піднявшись зрозумів, що пошкодив праву ногу. Від госпіталізації відмовився, але на ранок відчував біль, а тому поїхали в обласну лікарню, де вже провели обстеження та встановили відповідний діагноз.

Крім того, в судовому засіданні, в якості свідка була допитана ОСОБА_11 , яка пояснила, що дійсно 19 липня 2019 року повертались з чоловіком з села Полошки на їхньому автомобілі. Чоловік був за кремом та зупинив автомобіль на узбіччі дороги, щоб сходити до туалету. Вона сиділа на передньому пасажирському сидінні, з автомобіля не виходила. Коли чоловік став сідати до автомобіля помітила, як на нього їде автомобіль, почала кричати та одразу ж почула звук удару та зрозуміла, що чоловіка збили. Вибігла з автомобіля та почала зупиняти зустрічний автомобіль, який одразу ж зупинився та звідти вийшли люди. Бачила, що автомобіль під керуванням ОСОБА_8 їхав не зменшуючи швидкість руху, виїхав на праве узбіччя дороги де стояв їх автомобіль, жодних інших учасників руху та сторонніх осіб не було. Пояснила, що чоловік скаржився на біль в коліні, але від госпіталізації відмовились, а на ранок стало гірше, а тому поїхали в обласну лікарню де встановили діагноз та почали лікування.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 в суді пояснював, що рухався на власному автомобілі по автодорозі з м. Глухова в с. Полошки, коли під`їжджав до с. Полошки помітив, на своїй смузі руху автомобіль з включеним світлом фар, знизивши швидкість руху помітив, що автомобіль стоїть, а на дорозі стоїть жінка. Зупинивши автомобіль та підійшовши до вказаного автомобіля, помітив чоловіка, який тримався за ногу, а в кюветі був автомобіль «DAEWO LANOS», яким керувала ОСОБА_8 , яку він знає, як колишню мешканку села Полошки. Попросив чоловіка включити аварійну сигналізацію, яка не була включена та виключити ближнє світло фар, оскільки воно сліпить зустрічний транспорт. Біля автомобіля стояла ОСОБА_8 , яка пояснила, що її засліпило світло фар, а тому не зрозуміла чи стоїть автомобіль чи рухається, вирішила об`їхати по обочині де здійснила зіткнення.

Свідок ОСОБА_14 , яка їхала на пасажирському сидінні з ОСОБА_13 надала аналогічні покази надані останнім.

Окрім показань обвинуваченої, потерпілого та свідків, судом, також, були досліджені та враховані і письмові докази у даному провадженні, а саме:

-висновок експерта від 10 вересня 2019 року № 19/119/9-1/308е з якого вбачається, що автомобіль «DAEWO LANOS 1.5», д.н.з. НОМЕР_1 на момент огляду в рульовому керуванні, ходовій частині та головному світлі фар несправностей на мав, водночас мав технічні несправності робочої гальмівної системи;

-висновок експерта від 27 листопада 2019 року №19/119/9-1/466е, відповідно до якого водій ОСОБА_8 повинна була діяти згідно вимог пунктів 2.3 (б), 12.2, 12.3 ПДР, мала технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди і в її діях вбачаються невідповідності вимогам пунктів 2.3 (б), 12.2, 12.3, 31.1, 31.4.1 (б) ПДР, з яких невідповідності вимогам пунктів 12.2, 12.3 ПДР знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП. Водій автомобіля «Renault Laguna» повинен був діяти згідно вимог пунктів 9.9 (а), 19.4, 15.1, 15.2 Правил дорожнього руху України. В діях вказаного водія вбачаються невідповідності вимогам пунктів 15.1, 15.2 ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП;

-висновок експерта №283 від 02 квітня 2021 року за результатами проведення повторної судової автотехнічної експертизи, складеного за клопотанням сторони захисту, відповідно до якого водій ОСОБА_8 повинна була діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1, 12.2, 12.3, 31.1, 31.4.1 (в) ПДР. В даній дорожньо-транспортній ситуації, при наданих вихідних даних водій автомобіля «DAEWO LANOS» мала технічну можливість запобігти наїзду на потерпілого ОСОБА_10 шляхом застосування своєчасного гальмування, при цьому відмовитись від виконання маневру об`їзду. У відповідності до вимог п.12.3 ПДР і відмовою від виконання маневру об`їзду, виконаний водієм ОСОБА_8 маневр об`їзду є невиправданим, і в діях ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п.п.10.1, 12.3, 31.1, 31.4.1 (в) Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що настали.

Крім того, судом були враховані і інші наявні в матеріалах провадження докази, а саме, протоколи проведення слідчого експерименту від 24 вересня 2019 року за участю свідка ОСОБА_15 , потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , протокол огляду місця події від 19 липня 2019 року з додатками, а також, докази щодо отримання потерпілим тілесних ушкоджень, період та вартість його лікування.

Усі вищезазначені докази зібрані у передбаченому законом порядку і ставити під сумнів їх належність та допустимість у колегії суддів підстави відсутні.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що не було спростовано пояснень обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що вона не могла вчасно зупинитись, оскільки було дуже темно і вона бачила силует людини з лівої сторони дороги, а тому виїхали на праве узбіччя, а також, що доказів стосовно наявності з її боку порушень Правил дорожнього руху України, що мають прямий причинний зв`язок та настанням суспільно-небезпечних наслідків, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України, надано не було, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з оскаржуваного вироку, такі пояснення ОСОБА_8 були визнані неспроможними, за наявності висновку експерта від 27 листопада 2019 року №19/119/9-1/466е, яким встановлено, що обвинувачена мала технічну можливість зупинитись до місця розташування нерухомого автомобіля, а також знизити швидкість руху до безпечної, щоб роз`їхатись з пішоходом, при виконанні своєчасних безпечних дій по керуванню транспортним засобом, необхідності виїздити на праве узбіччя чи зупиняти автомобіль не було, а слід було тільки знизити швидкість до безпечної, та виконати безпечний об`їзд нерухомого автомобіля та пішохода.

Що стосується доводів апелянта про суперечливість висновку експерта від 27 листопада 2019 року № 19/119/9-1/466е та висновку №283 від 02 квітня 2021 року повторної судової автотехнічної експертизи стосовно встановлення у діях ОСОБА_8 порушень 12.2 ПДР, то вони спростовуються саме висновком повторної експертизи, в якій зазначено, що даний висновок в повному обсязі співпадає з первинним висновком експерта.

Крім того, вказані висновки експертів ґрунтуються на вихідних даних, в тому числі і пояснень, які надавала сама обвинувачена ОСОБА_8 , при цьому обставин, за яких можливо було б ставити під сумнів їх правильність та об`єктивність, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і обставин, за яких дане кримінальне провадження підлягало б закриттю, у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченої, про що просить апелянт у поданій апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Покарання, у виді штрафу у розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн. з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, призначено судом в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України та з дотриманням вимог ст.50, 65 КК України і вважати його суворим чи м`яким, колегія суддів підстав не вбачає.

Разом з тим, постановляючи у даному кримінальному провадженні остаточне рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості і до набрання вироком законної сили минуло три роки.

Крім того, положеннями ч. 5 ст. 74 КК України встановлено, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23 грудня 2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Так, відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, у вчинені якого ОСОБА_8 визнано винною та за яким останній призначено покарання, є нетяжким. При цьому, з матеріалів даного провадження вбачається, що вчинений вказаний злочин був 19 липня 2019 року, на час апеляційного розгляду , тобто, до набрання вироком законної сили, вже минуло 3 роки, а дані про те, що ОСОБА_8 вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий чи особливо тяжкий або свідчили про зупинення чи переривання перебігу строку давності, у даному провадженні відсутні.

Однак, клопотань від обвинуваченої щодо закриття кримінального провадження та звільнення її від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності не надходило.

Таким чином, враховуючи вимоги вищезазначеного закону, відповідно до ч.5 ст.74 КК України та на підставі ст. 49 КК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність звільнення ОСОБА_8 від призначеного їй судом покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, що не погіршує становища обвинуваченої, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок, в цій частині, підлягає зміні.

Керуючись ст. 404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2021 року відносно ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2021 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, змінити.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у виді штрафу у розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн. з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, у зв`язку із закінченням строків давності.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4