Справа № 202/129/23
Провадження № 1-і/202/6/2023
УХВАЛА

Іменем України

13 січня 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в режимі відеоконференції клопотання прокурора Краматорської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000833 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в:

09 січня 2023 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Краматорської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 з посиланням на те, що дія раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 20.01.2023 року.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання і вважав доцільним продовжити тримання обвинуваченого під вартою, посилаючись на те, що перебуваючи на волі обвинувачений становить загрозу для оточуючих, тобто може продовжити вчиняти злочини, що існує ризик переховування від суду, а також те, щообвинувачений зареєстрований та мешкає у м. Краматорську та у зв`язку з веденням воєнного стану на території України і активними бойовими діями на Сході країни, в тому числі у місцевості, наближеній до місця проживання обвинуваченого є ризик переховування останнього та неявки до суду.

Обвинувачений зазначив про безпідставність висунутого проти нього обвинувачення.

Захисник обвинуваченого зазначила, що прокурором у своєму клопотанні не було доведено ризиків на які він посилається як на підставу продовження найсуворішого запобіжного заходу, а перелічені ризики мають характер припущень. У зв`язку із чим просила суд змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши клопотання, суд приходить до такого висновку.

У провадженні Краматорського міського суду Донецької області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000833 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

Розпорядженням Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану: змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області - Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська.

Відповідно до п. 20-5 перехідних положень КПК у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, тому суд, керуючись вимогами зазначеного закону, розглянув клопотання щодо продовження терміну запобіжного заходу обвинуваченому.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, суд зазначає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином тощо; підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суди зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватими у інкримінованому злочині, ОСОБА_5 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений як п. 1 ч. 1 ст.177 КПК так і п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: вчинення інших кримінальних правопорушень.

Беручи до уваги, що обвинувачений зареєстрований у м. Краматорську та у зв`язку з веденням воєнного стану на території України і активними бойовими діями на Сході країни, в тому числі у місцевості, наближеній до місця проживання обвинуваченого, ризик переховування останнього та неявки до суду у разі перебування на волі є обґрунтованим.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд, вважає, що встановлені ризики є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою, оскільки ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, ухилявся від відбування покарання, обвинувачується у вчиненні декількох епізодів злочинів.

Доводи захисника та обвинуваченого щодо необхідності зміни запобіжного заходу є необґрунтованими з огляду на те, що вони не спростовують вищенаведених обставин, а також не свідчать ані про відсутність, ані про недостатню вагомість встановлених щодо цього обвинуваченого ризиків, у зв`язку із чим суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

На підставі наведеного суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки останній довів обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на те, що під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК, суд, відповідно до частини третьої статті 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави.

Так, з урахуванням майнового та сімейного стану обвинуваченого, всіх обставин кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому заставу в межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 214 720 грн.

З урахуванням зазначених підстав суд відмовляє у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 193, 199 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Краматорської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 14.03.2023 року включно.

Визначити обвинуваченому заставу в сумі 214 720 гривень, яку обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести протягом дії ухвали, що є підставою для звільнення обвинуваченого з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення з під варти на обвинуваченого покладаються обов`язки: прибувати за кожною вимогою суду, не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_6