В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" грудня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд)

у складі головуючої судді ОСОБА_1 одноособово,

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2022 за № 0003627 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, офіційно працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального Кодексу України (далі - КК),

у с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним

Згідно обвинувального акту складеного 28.11.2022 слідчим Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 та погодженого того ж дня прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 слідує, що станом на 10.11.2022 в Україні діяв воєнний стан, згідно Закону України від 15 серпня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", разом з тим ОСОБА_4 цього дня о 14 год. 50 хв. перебував у приміщенні магазину «АТБ», що знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Перова, 8, де здійснюючи розрахунок на касі вищевказаного магазину, помітив гаманець коричневого кольору у вигляді портомане, що лежав на місці пакування товарів біля касового апарату.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , шляхом вільного доступу, впевнившись в тому, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає і не усвідомлюють його злочинних намірів, взяв з каси вищевказаного магазину гаманець коричневого кольору, що належить потерпілій ОСОБА_6 , який вона забула на касі, розуміючи, що потерпіла може повернутись за своїм майном, поклав гаманець до свого пакету.

У подальшому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел до кінця,керуючись корисливим мотивом, останній, зберігаючи при собі, в пакеті, гаманець коричневого кольору, який належить ОСОБА_6 направився до виходу із приміщення магазину після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим вчинив усі дії, які вважав за необхідні для доведення злочину до кінця

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 завдано матеріальної шкоди на суму 1 700 гривень 00 коп.

Підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення

За наслідками цього судового розгляду, Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими Кримінальним процесуальним Кодексом (далі КПК) України з наданням останнім рівних прав на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених тим же Кодексом, безпосередньо дослідивши усі докази та інші матеріали, у порядку ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, й заслухавши доводи сторін з боку обвинувачення та захисту, тим самим провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, установив таке.

Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

Статтею 337 КПК визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, […].

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, […].

В ході судового розгляду справи на запитання суду прокурор групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 указала, що не убачає підстав для зміни обвинувачення, чи висунення додаткового обвинувачення обвинуваченому, а тому в цій справі, судом розглядалось тільки питання щодо таємного викрадення гаманця, адже в тому в силу ст. 337 КПК, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, без урахування інформації про грошові кошти.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 будучи допитаним, у порядку ст. 351 КПК, дав покази, в яких указав, що дійсно в наведені дату та час таємно викрав гаманець, потім у гаманці вивявив грошові кошти.

Згідно протоколу огляду від 14.11.2022 слідує, що у ході цієї слідчої дії було оглянуто гаманець коричневого кольору на застібці «кнопка» всередині якого наявна кишенька для монет з правого боку та відділення для карток з лівого боку в кількості 3 шт., наявне у ньому серед іншого і відділення для купюр.

Також, згідно даних додатків до цього протоколу ідеться про те, що на фото №№ 6, 7 зображені грошові кошти у сумі 1 700 грн.

Інших доказів прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 не надавала, клопотання про допит певних осіб не заявляла та уважала за можливе на підставі наявної доказової бази завершувати судове слідство (див. журнал судового засідання за 22.12.2022).

При цьому, слушним буде зауважити, що відповідно до ст. 2 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Відповідно до пунктів 3-4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

З урахуванням того, що важливим при кваліфікації злочинів проти власності є встановлення ознак предмету викрадення, що має певну вартість.

Саме вартість чужого майна на момент викрадення є тим критерієм, за яким відрізняється адміністративне правопорушення (ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) «Дрібне викрадення чужого майна») від кримінально-караного викрадення.

Відповдіно, оскільки предметом доказування є матеріальні збитки та шкода, то є необхідність визначитися, в якому значенні ці поняття застосовуються у кримінальному судочинстві.

КПК та КК не містять визначення цих понять. У законодавстві про кримінальну відповідальність в основному застосовується поняття «шкода» як суспільно небезпечні наслідки кримінального правопорушення на конкретному рівні з позначенням сфери, в якій проявляється цей негативний результат («майнова шкода», «шкода здоров`ю»), так і суспільно небезпечні наслідки як збірне невизначене поняття.

Виходячи з аналізу положень статей 55, 61, 62, 91, 127, 128, 130, 170, 242, 291 КПК під шкодою у кримінальному провадженні розуміються втрати, яких зазнала потерпіла сторона у результаті викрадення, знищення або пошкодження майна, або шкода, завдана безпосередньо особі, її здоров`ю, діловій репутації внаслідок протиправної поведінки іншої особи.

При цьому майнова шкода - це наслідки кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, що мають вартісну форму та полягають у безпосередньому зменшенні матеріального блага особи (викрадення, пошкодження, знищення майна), у позбавленні її можливості одержати заплановані доходи (позбавлення заробітку внаслідок втрати працездатності чи його зменшення тощо), а також у понесенні особою будь-яких додаткових майнових витрат (на лікування, протезування, сторонній догляд, поховання; втрата особами, що перебували на утриманні померлого, його заробітку).

У кримінальному провадженні під матеріальними збитками треба розуміти грошову оцінку (еквівалент) заподіяної матеріальної шкоди (втрачених, додатково витрачених або недоотриманих майнових благ особою внаслідок порушення її прав та інтересів іншою особою), а відшкодування збитків є одним із способів відшкодування шкоди (див. постанову від 25 листопада 2019 року в справі № 420/1667/18 Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду).

В цій справі у акті йдеться про події 10.11.2022

З 1 січня 2022 року кримінальним правопорушенням вважається крадіжка на суму від 248 грн.

Так як Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи з 1 січня 2022 року становить 2481 грн.

Для правил кваліфікацій такого роду правопорушень розмір неоподатковуваного мінімуму дорівнює розміру податкової соціальної пільги відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України. Податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, у 2022 році податкова соціальна пільга та, відповідно, неоподатковуваний мінімум для кваліфікації порушень становитиме: 2481 х 50% = 1240,5 грн.

Відповідальність за дрібне викрадення чужого майна передбачено ст. 51 КУпАП. Викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Межа адміністративної відповідальності за крадіжку у 2022 року проходить на рівні: 1240,5 х 0,2 = 248,1 грн.

Тобто якщо вартість викраденого майна не перевищуватиме 248 грн, за таку крадіжку буде адміністративна відповідальність.

За наслідками розгляду даної справи стороною обвинувачення не доведено, що вартість гаманця станом на 10.11.22 становила понад указану суму, тобто понад 248,1 грн.

В постанові від 25 листопада 2019 року в справі № 420/1667/18 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в т.ч. зауважила, що Суд, виходячи із закріпленого у ст. 26 КПК принципу диспозитивності, позбавлений можливості, навіть у випадку, коли він виявив відсутність висновку експерта із визначенням розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, самостійно, з власної ініціативи залучити експерта і усунути цей недолік досудового слідства. Залучення експерта судом незалежно від наявності клопотань сторін можливо тільки за обставин, передбачених ч. 2 ст. 332 КПК.

Указала в цьому рішенні ОП і на те, що обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідне за наявності двох підстав: по-перше, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою ч. 1 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII); по-друге, коли мають місце обставини, передбачені ч. 2 цієї норми.

Імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.

У решті випадків сторона обвинувачення на стадії досудового розслідування зобов`язана незалежно від наявності інших доказів, за допомогою яких можливо встановити розмір матеріальних збитків, звернутися до слідчого судді з клопотанням про залучення експерта (а в редакції Закону № 187-IX - залучити експерта).

В цій ситуації характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями.

У ході слідства вартість гаманця будь-якими засобами доказування узагалі не установлювалась.

Тим самим в цій справі мав місце випадок про імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, оскільки предметом злочину був гаманець, згідно обвинувального акту, а не гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, не можливо достовірно встановити без спеціальних знань, так як достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування, так як не можливо однозначно указати про вартість гаманця понад 248 грн.

У підсумку Суд констатує, що відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення […]; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, […], покладається на […] прокурора […].

В постанові від 25 серпня 2022 року в справі № 619/2632/18 Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в т.ч. зауважив, що « […] при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою ([…]).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у […] суду щодо винуватості обвинуваченого […] після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи.

Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

В цій ситуації, у порядку ч. 1 ст. 92 КПК, прокурор, за наслідками розгляду провадження, обставини визначені п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК (подію) не довів поза розумним сумнівом.

В той час, як кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, […].

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Згідно з вимогамич. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

За таких умов, Суд за наслідками розгляду даного провадження в ключі наведеного уважає слушним ухвалити виправдувальний вирок у порядку п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК.

Так, як наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє суду, на підставі тих доказів, котрі судом сприйнято, як належні та допустимі, визнати обвинуваченого винуватим у вчинені описаних в акті діянь, або спрйимтаи, ці діяння, як кримінально-карані,а не через призму норм КУпАП.

Сторона обвинувачення мала б довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою можна пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення, однак того не сталося, відповадіно насли наслідки указані ч. 1 ст. 373 КПК.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, Суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та виправдати, у зв`язку із відсутністю в діянні обвинуваченого складу цього кримінального правопорушення.

Речові докази: диски з відеозаписами залишити в матеріалах судового провадження, гаманець, переданий на зберігання ОСОБА_6 , залишити у володінні останньої.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я ОСОБА_1