Провадження №1-кп/127/369/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

інших учасників судового процесу: представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, подане через відділ прийому суду, щодо продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину проти життя та здоров`я особи. Наголосив на тому, що ризики, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не відпали. Зокрема, зауважив, що обвинувачений ухилявся від явки до органів досудового розслідування у зв`язку з чим був оголошений в розшук. Тому, на переконання прокурора, обвинувачений, перебуваючи на волі, може ухилятись від явки до суду, впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_7 - підтримав думку прокурора щодо доцільності продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 - зауважила, що правові підстави для задоволення клопотання прокурора відсутні. Захисник, зокрема, посилалась на те, що прокурор не довів наявність ризиків, на які він посилається як на підставу для продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу. Зауважила, що ризик переховування від суду належними та допустимими доказами прокурором доведений не був. Спростовуючи ці твердження прокурора, захисник зауважила, що ОСОБА_6 - батько двох малолітніх дітей, до його затримання здійснював догляд за матір`ю-інвалідом І групи, був працевлаштований, характеризувався за місцем проживання та роботи позитивно. Захисник при цьому послалась на наявність ряду гарантійних листів, які б свідчать про відсутність ризику переховування обвинуваченого від суду. Не довів прокурор, на переконання захисника, і наявність такого ризику як чинення тиску на свідків у кримінальному провадженні, оскільки такий ризик міг існувати виключно на початкових стадіях кримінального провадження. Натомість на цей час кримінальне провадження передане до суду і усі необхідні слідчі дії, зокрема, зі свідками у кримінальному провадженні мали бути виконані. Не довів, на переконання захисника, прокурор і наявність таких ризиків як можливість вчинення нового кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 - підтримала думку захисника ОСОБА_5 , а також зауважив, що прокурор не дотримався процесуальних вимог щодо порядку звернення з клопотанням про продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу. Зокрема, як зазначив захисник, до клопотання прокурора не подані докази, які обґрунтовують необхідність продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, а тому клопотання має бути повернуте прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку своїх захисників. Крім того, зауважив, що прокурор не мотивував, чому вважає за доцільне продовжити застосований до нього запобіжний захід саме на 60 днів, а не на інший строк.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії, обраного до обвинуваченого запобіжного заходу спливає 27.02.2023. Клопотання про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу прокурором подане до суду 15.02.2023, тобто в межах строків, визначених частиною першою статті 199 КПК. Згідно з додатком до клопотання прокурора, аналогічне клопотання було направлене до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для вручення його копії обвинуваченому ОСОБА_6 . Разом з тим, надані суду матеріали не свідчать про те, що копія такого клопотання була вручена обвинуваченому та його захисникам. Тому суд вважає, що виконання приписів частини другої статті 184 КПК прокурором не доведені. Однак суд враховує, що ні обвинувачений, ні його захисник не клопотали про відкладення розгляду клопотання прокурора з метою виконання зазначених вимог кримінально-процесуального закону. Натомість обвинувачений та його захисники висловлювали свої заперечення по суті поданого прокурором клопотання.

Захисники також, як суд зазначив вище, посилались на те, що до клопотання не додані додатки, визначені кримінально-процесуальним законом. Зі змісту частини третьої статті 184 КПК випливає, що до клопотання додаються: 1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу; 3) підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Як слідує з наданого суду клопотання наведені приписи кримінально-процесуального закону прокурором виконані не були.

Отже, аналізуючи доводи сторін учасників кримінального провадження, суд вважає, що в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що стороною обвинувачення зазначені вище вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо вручення примірника клопотання обвинуваченому, а також щодо необхідності подання додатків до клопотання. Разом з тим, суд враховує, що сторона захисту висловлювала свої заперечення по суті клопотання прокурора, не погоджуючись з його доводами, а чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання сторін по суті й надати їх доводам відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення чи відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час розгляд кримінального провадження по суті не розпочатий, а тому вирішення даного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

З матеріалів кримінального провадження випливає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. З наданих прокурором матеріалів справи випливає, що ОСОБА_6 у зв`язку з ухиленням від явки до органів досудового розслідування був оголошений в розшук. Суд приймає до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не закінчене.

Заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, захисники обвинуваченого посилались на ряд гарантійних листів, які свідчать про те, що наявність ризику переховування обвинуваченого від суду стороною спростований. Не заперечуючи наявність таких гарантійних листів, суд вважає за доцільне зауважити, що обвинувачений ОСОБА_6 згідно з твердженням прокурора, яке не було спростоване стороною захисту, під час досудового розслідування був оголошений в розшук в зв`язку з ухиленням від органів досудового розслідування. Тому аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд вважає, що посилання на наведені вище документи стороною захисту не здатне переконати в тому, що ризик ухилення обвинуваченого від суду зменшився.

Заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, обвинувачений та його захисники посилались на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого. Разом з тим, суд враховує, що об`єктивні дані, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, у тому числі за станом здоров`я, суду не надані. Вирішення ж питання щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого, на що посилались захисники обвинуваченого, потребує ретельнішої перевірки з подальшим надання відповідної оцінки. Саме тому суд вважає, що посилання на погіршення стану здоров`я обвинуваченого в умовах утримання під вартою передчасне і не доведене належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо строку, на який необхідно продовжити застосований до обвинуваченого запобіжний захід, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Обвинувачений в судовому засіданні посилався на те, що прокурор не довів необхідність продовження такого строку саме на 60 днів. Тому, на переконання обвинуваченого, суд вправі зменшити строк застосованого до нього запобіжного заходу на іншу величину, яка не є максимально дозволеною приписами кримінально-процесуального закону. Оцінюючи зазначені доводи обвинуваченого, суд вважає за доцільне зауважити, що суд лише розпочав з`ясування обставин справи у зазначеному кримінальному провадженні, згідно зі встановленим порядком дослідження доказів суд має дослідити письмові докази сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідити речові докази, допитати свідків сторони обвинувачення та свідків сторони захисту, після чого здійснити допит обвинуваченого. Вчинення зазначених процесуальний дій, зважаючи на заявлений сторонами обсяг доказів у кримінальному провадженні, потребує значного часу. Саме тому суд вважає обґрунтованим твердження прокурора про доцільність продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу саме на максимально дозволений кримінально-процесуальним законом строку, тобто на 60 днів.

Згідно з приписами частини третьої та пункту 1 четвертої статті 183 КПК суд не вбачає правових підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні насильницького кримінального правопорушення.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, - продовжити на 60 днів, з 23 лютого 2023 року до 23.59 годину 23 квітня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: