ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3626/22 Справа № 211/1297/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 ,
В СТ А Н О В И Л А:

Ухвалою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.185. ч. 3 ст.185 КК України.
Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризику втечі, який на теперішній час не зменшився. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.
На вказане рішення захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та обрати обвинуваченому цілодобовий домашній арешт. З посиланням на практику ЄСПЛ вказує, що суд не здійснив належну оцінку підстав подальшого тримання обвинуваченого під вартою, зважаючи на суттєвий строк застосування даного виду запобіжного заходу з тих самих підстав починаючи з 19.01.2022 року. Також взагалі не розглянуто можливість застосування альтернативних видів запобіжних заходів. Зазначає, що судом першої інстанції дослідженні практично всі докази, допитані всі свідки, а тому заходи визначенні в ст. 178 КПК України не знайшли свого підтвердження.
Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено з матеріалів провадження, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 продовжено під час судового провадження в суді першої інстанції.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, при продовженні ОСОБА_7 обраного запобіжного заходу суд належним чином оцінив вагомість існуючих ризиків, які на даний час не зменшились, особу винного, його стан здоров`я та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Доводи захисника про зворотнє є безпідставними.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину проти власності. Раніше неодноразово судимий за інші корисливі злочини.
За таких обставин, він безумовно може використати звільнення з під варти, як шанс втекти від слідства та суду щоб в такий спосіб уникнути відповідальності за вчинений злочин, або вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому, відсутність, на теперішній час, фактів втечі обвинуваченого та вчинення іншого злочину, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому, оскільки його належна процесуальна поведінка зумовлена не високими моральними принципами, а дієвістю обраного запобіжного заходу.
Крім того, в даному випадку, наявність у обвинуваченого судимостей за вчинення умисних злочинів свідчить про те, що державні заборони та обізнаність з наслідками їх порушення не утворюють для нього жодних запобіжників при обранні моделі поведінки, а тому не здатні перешкодити втекти від слідства та суду або вчинити інший злочин у разі звільнення з під варти.
Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_7 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що наразі повністю виправдовує утримання обвинуваченого під вартою.
Враховуючи викладене, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для її зміни чи скасування відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді