Справа № 442/2407/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1066/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 жовтня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 жовтня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 20.03.2022р. по 20.05.2022р.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишено до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов прокурора Дрогобицької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради, третя особа КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» ДМР, про відшкодування шкоди, завданої злочином, задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь Дрогобицької міської ради витрати, понесені у зв`язку з перебуванням ОСОБА_10 на стаціонарному лікуванні у розмірі 6948,00 гривень.

Вирішено питання про арешти, накладені ухвалами слідчого судді, процесуальні витрати та долю речових доказів.

За вироком суду, 20.03.2022р. близько 19 години між ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_10 у приміщенні кухонної кімнати квартири за місцем проживання ОСОБА_7 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків стався словесний конфлікт, у ході якого в ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_7 , реалізовуючи свій протиправний намір, у цей же час, переслідуючи мотив, спрямований на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер і наслідки своїх злочинних дій та бажаючи їх настання, підвівся із-за столу, взяв з кухонної меблевої стінки ножа, з яким підійшов до ОСОБА_10 , та умисно завдав ним чотири удари в ділянки життєво-важливих органів - грудну клітку, черевну порожнину та шию, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді рани на передній черевній стінці в ділянці лівого підребер`я, яка проникає в черевну порожнину з пошкодженням печінки та внутрішньочеревною кровотечею, рани на задній поверхні грудної клітки зліва нижче лопатки з проникненням в плевральну порожнину, які згідно з висновком експерта №78 від 22.03.2022 відносяться до тяжкого ступеня тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння; дві рани на задній поверхні шиї, які відносяться до легкого ступеня тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

На вказаний вирок суду прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить оскаржуваний вирок скасувати у частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор покликається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК України. Вказує, що місцевий суд не дотримався загальних засад призначення покарання та всупереч вимогам ст. 370 КПК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, у своєму рішенні не навів жодних мотивів такого висновку.

Прокурор зазначає, що врахувавши пом`якшуючі покарання обставини, місцевий суд, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не надав належної оцінки протиправним діям обвинуваченого, який умисно завдав множинні, а саме: чотири ножові удари у ділянки життєво важливих органів, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження, у вигляді рани на передній черевній стінці в ділянці лівого підребер`я, яка проникає у черевну порожнину з пошкодженням печінки та внутрішньочеревною кровотечею, рани на задній поверхні грудної клітки зліва нижче лопатки з проникненням у плевральну порожнину та двох ран на задній поверхні шиї, перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання. Також прокурор звертає увагу, що місцевий суд при призначенні покарання не врахував думку потерпілого ОСОБА_10 про суворість покарання обвинуваченого, яка полягає у позбавленні його волі.

Прокурор стверджує, що наведене свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, і неможливість його виправлення та перевиховання із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, адже у такому випадку мета покарання не буде досягнута. Вважає, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, пов`язане з реальним його відбуттям.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, навівши у судовому засіданні аналогічні доводи та просив подану апеляційну скаргу задоволити.

Обвинувачений та його захисник заперечили апеляційні вимоги прокурора, як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги прокурор також не оскаржує призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується із рішенням місцевого суду про звільнення ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, вважаючи, що обвинувачений повинен відбувати призначене йому покарання реально.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Колегією суддів не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із порушенням визначених загальних засад, та чи що покарання є м`яким.

Згідно матеріалів справи суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим правопорушення, конкретні обставини вчиненого та його наслідки, дані про особу винного, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря - психіатра та під наглядом лікаря нарколога, позитивно характеризується, відсутність претензій зі сторони потерпілого.

Також судом першої інстанції враховано, наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння, та наявність обставин, які пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, добровільне розпорядження внесеними у якості застави коштами у розмірі 49620 грн. шляхом їх звернення на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

Крім цього, місцевим судом за наслідками досліджених доказів визначено обставину, яка пом`якшує покарання, - неналежне поводження потерпілого під час конфлікту з обвинуваченим.

Щодо апеляційних доводів прокурора про те, що місцевий суд не врахував думку потерпілого ОСОБА_10 про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 реальної міри покарання, колегія суддів враховує наступне.

Згідно врахованих місцевим судом показань потерпілого ОСОБА_10 , наданих у судовому засідання суду першої інстанції, останній зазначив, що жодних претензій до обвинуваченого не має, оскільки шкоду йому повністю відшкодовано. Щодо покарання поклався на думку суду, однак у судових дебатах просив призначити обвинуваченому реальну міру покарання.

Окрім показань потерпілого ОСОБА_11 , судом першої інстанції враховано факт добровільного відшкодування заподіяної потерпілому шкоди, яке було здійснено ще під час досудового розслідування, що підтверджується особистою розпискою потерпілого від 28.04.2022р., у якій потерпілий зазначив про відсутність до обвинуваченого жодних претензій морального та матеріального характеру (а.с. 34).

При цьому, колегія суддів враховує, що думка потерпілого з приводу призначеного обвинуваченому покарання беззаперечно враховується судом, однак, з огляду на дискреційні повноваження суду, зокрема, у питанні застосування положень ст. 75 КК України, не породжує у суду обов`язок призначати саме таке покарання, як вказав потерпілий, і рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням приймається судом з урахуванням усіх передбачених законом підстав та встановлених судом обставин.

Таким чином, враховуючи усі зазначені вище обставини у сукупності, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов до вірного висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж трьохрічного іспитового строку із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Отже, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, і таке покарання відповідає вимогам ст.65 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 жовтня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: