Номер провадження: 11-кп/813/484/23
Справа № 503/1326/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на вирок Кодимського районного суду Одеської областівід 20.06.2022 у кримінальному провадженні № 0000367, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2018 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Загнітків, Кодимського району, Одеської області, громадянина України, українця, не працюючого, з середньою професійно-технічною освітою, військовозобов`язаного, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років і 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід обраний у відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обчислюється з дня набрання даним вироком законної сили.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а саме з 22.40 години 09.09.2021 року по день набрання даним вироком законної сили або до дня зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він ІНФОРМАЦІЯ_4 року близько 18 години 00 хвилин прибув до домоволодіння ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , куди разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на автомобілі останнього привезли паливні дрова ОСОБА_13 , яка проживає у вказаному будинку зі своїм малолітнім сином.

В той час присутній в будинку ОСОБА_8 , вступив у конфлікт з ОСОБА_9 , який на той час відпочивав на дивані та не хотів допомагати розвантажувати дрова. У зв`язку з чим, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_9 декілька ударів кулаками в область тулуба та обличчя після чого стягнувши останнього на підлогу наніс йому ще декілька ударів взутими ногами в область грудної клітки та голови.

В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно-лицевої травми: садна та синці обличчя; крововиливів в м`які тканини голови справа і зліва в скроневих ділянках, очагово-дифузного крововиливу під м`які мозкові оболонки в скронево-тім`яних ділянках; крововиливу в потиличній ділянці обох гемісфер; закритої травми грудної клітки: синці передньої поверхні грудної клітки, крововиливи в міжреберні м`язи в місцях переломів ребер; переломи з 1-го по 6-те правих ребер, переломи 1-го, з 5-го по 7-ме лівих ребер по передньо-підпахвенній лінії з розривом пристінкової плеври в ділянках переломів ребер, вогнищеві крововиливи в легенях, крововиливи в міжреберні м`язи та плевральні порожнини, перелом грудини і крововилив в середньостіння жирову клітковину перікарда, що призвело до розвитку шоку.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень, які призвели до травматичного шоку помер у вище вказаному будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_3 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду незаконним, постановленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до неповного розгляду, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Доводи обґрунтовує тим, що суд проводив судовий розгляд упереджено, не об`єктивно і не всебічно, оскільки надавав перевагу стороні обвинувачення, обмежив сторону захисту можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема позбавив можливості стороні захисту довести і обґрунтувати свою позицію. Наголошує, що експертиза трупа проведена відносно іншої особи. Зазначає, що стороні захисту в ході виконання ст. 290 КПК України відеозапис зі слідчим експериментом не відкривались. Вважає, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та обмежився доказами, які надала сторона обвинувачення. Наголошує, що хоча і повідомлення про підозру складено 26.11.2018, проте особисто не вручено обвинуваченому та його родичам. Вказує, що ОСОБА_8 не забезпечено ефективного захисту у ході досудового розслідування та судового розгляду.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у п. 3 постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Кодимського районного суду Одеської області від 20.06.2022 визнано доведеним, що ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинили смерть останнього.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних в оскаржуваному вироку обставин підтверджується сукупністю відносних, достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

Як вбачається з матеріалів провадження під час судового розгляду судом першої інстанції досліджені наступні докази, а саме:

-рапорт помічника чергового Кодимського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області від 19.11.2018 року (а.с. 85 том 1), який зареєстрований в журналі Єдиного обліку за № 2512, згідно якого о 19:45 годині ІНФОРМАЦІЯ_4 року зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_13 , зроблене останньою о 19:43 годині ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що за адресою: АДРЕСА_3 , помер ОСОБА_9 , який за період свого життя зловживав алкогольними напоями;

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000367 від 20.11.2018 року (а.с. 78 том 1), згідно якого до останнього о 02:48 годині 20.11.2018 року було внесено відомості з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.2 ст. 121 КК України за повідомленням ОСОБА_13 від 19.11.2018 року на службу 102 про те, що в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 , помер ОСОБА_9 , який останнім часом зловживав алкогольними напоями, вже при огляді трупа останнього були виявлені тілесні ушкодження, а сам труп направлено до Кодимського відділення СМЕ;

-протоколом огляду місця події в період 22:40 години 19.11.2018 року до 00:48 години 20.11.2018 року (а.с. 86-89 том 1), згідно якого предметом огляду було домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 в одній з кімнат жилого будинку якого на підлозі виявлено тіло чоловічої статі на обличчі та скроневих ділянках якого були наявні садна, подряпини шкіри та синці, а з лівого вушного проходу виділення крові. Після завершення огляду вказаний труп вилучено до Кодимського відділення СМЕ для встановлення остаточної причини смерті. При цьому, до протоколу долученою фото таблицю (а.с. 90-100 том 1) місця події, яка на ілюстраціях 11-19 зафіксовано зображення лежачого на підлозі у кімнаті трупу чоловічої статі, який має ушкодження голови, зокрема ділянки обличчя у вигляді чисельних крововиливів, синців та набряків шкіряного покрову, також на зовнішній кистях рук наявні синці, що вкривають значну площу кисті рук;

-протоколом огляду трупа від 20.11.2018 року (а.с. 113-116 том 1), згідно якого у приміщенні моргу Кодимського РВ СМЕ було проведено огляд трупа ОСОБА_9 , виявленого за адресою: АДРЕСА_3 , перед початком якого було проведено відбір зразків піднігтьового складу верхніх кінцівок, а також вилучено предмети одягу в які був одягнутий труп, а саме джинси синього кольору, кофту темно зеленого кольору із візерунком у вигляді квадратів в нижній її частині та куртку чорного кольору, на яких були виявлені сліди бурого кольору схожі на кров. В свою чергу на тілі трупа було виявлено тілесні ушкодження, а саме на обличчі та скроневих ділянках садна червоного кольору та синці, з лівого вушного проходу розміщене виділення крові, на тильній поверхні лівої кисті синці багрового кольору, а у верхній частині грудної клітини були наявні садна червоного кольору. Також відзначено про відібрання змивів з пальців обох рук. При цьому, до протоколу долученою фото таблицю (а.с. 117-120 том 1) на ілюстраціях якої зафіксовано зображення описаних вище ушкоджень виявлених під час огляду на трупі потерпілого ОСОБА_9 ;

-випискою від 20.11.2018 року зробленою судмедекспертом Кодимського РВ СМЕ ОСОБА_14 із лікарського свідоцтва про смерть № 83 по факту смерті (а.с. 112 том 1), згідно якої смерть ОСОБА_9 , 1962 року народження, настала ІНФОРМАЦІЯ_3 від комбінованої травми голови та грудної клітини з множинними переломами ребер, грудин. Закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонки мозку, що привело до розвитку шоку, що і являлось причиною смерті. При цьому, зазначення у змісті цієї виписки «експертизи № 83» і прізвища « ОСОБА_15 », у відповідних за текстом відмінках, суд оцінює як описки допущені експертом, які не впливають на сприйняття дійсного змісту даного документа та не ставлять під сумнів викладені в ньому факти, оскільки № 83 це було остаточне лікарське свідоцтво про смерть від 21.11.2018 року, про що свідчить зміст останнього (а.с. 121-122 том 1), в якому прізвище померлого зазначено як « ОСОБА_9 »;

-фотокопією лікарського свідоцтва про смерть № 83 (остаточне) з довідкою про причину смерті виданими судмедекспертом Кодимського РВ СМЕ ОСОБА_14 21.11.2018 року (а.с. 121-122 том 1), згідно якого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер вдома ІНФОРМАЦІЯ_4 року через пару годин після травмування отриманого вдома під час бійки, причиною смерті було визначено комбіновану травму, безпосередньою причиною смерті був травматичний шок, а самі ушкодження утворилися внаслідок контакту з тупим предметом.

При цьому, зазначення у лікарському свідоцтві про смерть про отримання потерпілим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, виявлених на трупі останнього, саме під час «бійки» районний суд оцінив не буквально як бійку, яка передбачає взаємне нанесення ударів один одному її учасниками, а як побиття, оскільки зазначене підтверджено відповідними доказами дослідженими під час судового розгляду у суді першої інстанції, що наведені нижче.

-протоколом проведення слідчого експерименту від 23.11.2018 року (а.с. 130-134 том 1) за участі свідка ОСОБА_13 із відеозаписом продемонстрованим з носія (а.с. 135 том 1), якими зафіксовано відтворення нею обстановки під час вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, очевидцем якого Вона була, та самих обставин вчинення останнього. Так даний свідок зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року близько 18.00 години їй зателефонував її колишній співмешканець - ОСОБА_8 , з яким має спільну дитину, та сказав, що через 10 хвилин відчинила ворота, бо він приїде і привезе дрова. Про це вони попередньо між собою домовлялися. На той час в будинку були її дитина - син ОСОБА_17 , віком два з половиною роки, і батько - ОСОБА_9 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння спав лежачі на дивані в житловій кімнаті вхід до якої із приміщення кухні. Коли ОСОБА_8 , із запізненням приїхав, на автомобілі ВАЗ 2101, який належить ОСОБА_12 , з причепом на якому були завантажені дрова, то вона вийшла з будинку на подвір`я, де побачила, що разом з ОСОБА_8 також приїхали його співмешканка (на той час) - ОСОБА_10 , сам ОСОБА_12 і ОСОБА_11 . Машина не могла заїхати на подвір`я через слизькість від снігу, що йшов, і тоді вони попросили допомогти їм підштовхнути машину, після чого вона разом з ними спробувала, але не вийшло. Коли вона була на вулиці ОСОБА_8 поцікавився у неї чому її батько не йде розвантажувати дрова, на що вона йому повідомила, що батько спить. Вирішили розвантажувати дрова перед воротами, а вона разом із ОСОБА_10 пішли до хати. Зайшовши до будинку пішли до кімнати, в глибині якої знаходився диван на якому спав ОСОБА_9 , а ближче до виходу з цієї кімнати у приміщення кухні знаходився інший диван на якому була дитина - ОСОБА_17 з яким ОСОБА_10 почала гратися. В цей час до кімнати забіг ОСОБА_8 кричущі «Вставай!» із поєднанням ненормативної лексики і почав шарпати і кулаком правої руки бити ОСОБА_9 , сплячого лежачі на дивані в глибині кімнати, на що останній не реагував, але внаслідок шарпання змінив своє лежаче положення на дивані. Після цього, ОСОБА_8 почав наносити удари вже застосовуючи обидві свої руки. Коли зазначене почалося ОСОБА_10 схопила малолітнього ОСОБА_17 та вибігла з ним у глиб сусіднього приміщення кухні, де вони разом з дитиною сіла на табуретку біля грубки, щоб дитина не бачила побиття, а Вона намагалася заспокоїти ОСОБА_8 , бо батько спав будучи п`яним. Але ОСОБА_8 її потужне відштовхнув, від чого вона опинилась аж у приміщенні кухні. Після цього, коли ОСОБА_8 закінчував бити ОСОБА_9 , в будинок зайшов ОСОБА_11 , який залишився стояти перед порогом входу до житлової кімнати, в якій відбувалося нанесення тілесних ушкоджень, із приміщення кухні. Тому йому було видно дії ОСОБА_8 щодо ОСОБА_9 , але той вийшов. В подальшому ОСОБА_8 вибіг з будинку щоб допомогти хлопцям розвантажити дрова, але потім забіг назад до будинку. Після цього, ОСОБА_8 стягнув ОСОБА_9 з дивана на підлогу біля нього і почав наносити йому удари руками і вже ногами, які були взуті у армійські чоботи - берці, а сам ОСОБА_8 був одягнутий у «лісничий костюм». Удари в район грудної клітки і обличчя наносились шляхом підняття і різкого опускання правої ноги, у зв`язку з чим контакт зазначених ділянок тіла відбувався з площиною зовнішньої поверхні підошви взуття ОСОБА_8 . Кількість ударів нанесених ОСОБА_8 не рахувала, але за її сприйняттям визначила їх загалом як близько двадцяти, з демонстрацією механізму їх нанесення. При цьому, за своїм сприйняттям події свідок ОСОБА_13 сприймала характер нанесення ударів як «катування». В подальшому ОСОБА_8 схопив ОСОБА_9 за комір, підняв його та перетягнув по підлозі ближче до виходу із цієї кімнати до приміщення кухні. Після чого почав наносити удари ногами і руками, від чого у ОСОБА_9 з обличчя потекла кров, а сам останній почав хрипіти. Протягом всього часу нанесення ударів ОСОБА_9 не звертався до ОСОБА_8 , оскільки спочатку спав, а потім вже не здатен був від отриманих ушкоджень. В описаному положенні, головою до виходу з кімнати, а ногами до дивана, на якому лежав, ОСОБА_9 залишився лежати. Після слів ОСОБА_10 адресованих ОСОБА_8 про те, що Він приїхав до дитини чи тестя, ОСОБА_8 вибіг з будинку, а повернувшись приніс іграшку і солодощі для дитини і сів на табуретку на кухні біля виходу. В це час ОСОБА_9 хрипів, а ОСОБА_8 почувши це сказав фразу «А ти ще хропиш ?!» і знов продовжив бити ОСОБА_9 руками і ногами. Вона почала кричати і в цей час у приміщення кухні зайшли ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які залишились стояти біля входу з коридора-тамбура. Вона звернулась до ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , щоб вони щось зробили, а ОСОБА_8 сказав їм щоб вони вийшли, на що вони махнули рукою, витягнули по сигареті і вийшли з будинку. Вважала, що вони його побоювались внаслідок агресивності ОСОБА_8 , а останній був п`яний, бо така агресивна поведінка була раніше для нього характерна лише у стані алкогольного сп`яніння, у тверезому стані Він так себе не поводив. Після її криків ОСОБА_10 і ОСОБА_8 вийшли з будинку, а вона взяла рушник і почала витирати батька, який на той час не реагував на неї. Вона ходила до сусідів, щоб ті викликали швидку допомогу, але ті чомусь відмовились і швидка так і не приїхала. Поліцію викликала вже пізніше, коли прийшла її баба. В такому положенні тіло ОСОБА_9 було виявлено працівниками поліції;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 23.11.2018 року (а.с. 136-140 том 1) за участі свідка ОСОБА_11 із відеозаписом продемонстрованим з носія (а.с.141 том 1), якими зафіксовано відтворення даним свідком певних частин обставин вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, очевидцем яких Він був. Так даний свідок зазначив, що в день коли сталася подія ОСОБА_8 попросив його допомогти привести дрова колишній своїй «жінці» (співмешканці) на ім`я ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), яка живе з дитиною у батьків - подружжя ОСОБА_19 , на що Він погодився. Після того як завантажили дрова на причеп до машини ОСОБА_12 , то разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та на той час «жінкою» (співмешканкою) ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 ) приїхав до подвір`я ОСОБА_19 . Відзначив, що ОСОБА_8 перед приїздом до ОСОБА_19 разом з ним вживав алкоголь - горілку, близько 300 г кожний із них, а в машині ОСОБА_12 під час їзди до будинку ОСОБА_19 замкнуло замок запалювання, внаслідок чого не було світла, не працювали двірники і пічка. ОСОБА_8 був одягнутий у камуфльовану форму, а взуття було армійського типу. Через сніг, який випав тоді, машина із причепом завантаженим дровами не змогла заїхати на саме подвір`я, тому дрова розвантажували на узбіччя перед воротами. Трохи розвантаживши дров ОСОБА_11 пішов до будинку ОСОБА_19 подивитись де ОСОБА_21 (мався на увазі ОСОБА_8 ). Зайшовши в будинок потрапив до приміщення кухні, де вже перебували ОСОБА_10 і ОСОБА_13 з дитиною, яка на той час знаходилась на руках у ОСОБА_10 , в свою чергу в іншій кімнаті - житловій, яка примикає до кухні, перебували ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ), який лежав там на дивані розташованому в глибіні кімнати. Події, які відбувалися в житловій кімнаті, свідок ОСОБА_11 спостерігав лише з кухні, оскільки не заходив до тієї житлової кімнати. Із такого положення бачив як ОСОБА_8 стоячи над лежачим на дивані ОСОБА_9 сварився на останнього висловлюючи своє незадоволення з приводу того, що привіз дрова, а той лежить і не йде допомагати їх розвантажувати. Також бачив, як в зазначеній вище ситуації ОСОБА_8 наніс правою рукою 3-5 ударів ОСОБА_9 в область тулубу, якою саме частиною руки і куди саме йому не було видно, оскільки з ракурсу його зору тіло ОСОБА_8 перекривало ту зону для його огляду. Ударів, які б наносились ногами, не бачив, але підтвердив ту обставину, що під час сварки з ОСОБА_9 і нанесення ударів останньому рукою, які він бачив, ОСОБА_8 продовжував бути взутим у взуття в якому туди приїхав. Від ударів ОСОБА_8 ОСОБА_9 розвернувся на дивані. Зробив зауваження ОСОБА_8 засуджуючи спитавши його «ОСОБА_21, що ти робиш?!», на що ОСОБА_8 сказав йому « Тікай ». Після цього ОСОБА_11 вийшов з будинку і пішов розвантажувати далі дрова. Після завершення розвантаження дров повернувся до будинку сповістити про зазначене. Коли зайшов до будинку, то побачив ОСОБА_9 вже лежачим на спині на підлозі житлової кімнати, ближче до виходу з неї на кухню. При цьому, у ОСОБА_9 голова була у крові, зокрема обличчя, а його права рука зігнута в лікті була піднята ним до гори і ОСОБА_9 махаючи нею та рухаючи пальцями цієї руки начебто щось намагався показати. В свою чергу ОСОБА_8 з дитиною на руках сидів на табуретці на кухні, біля входу з неї до житлової кімнати та виходу із самої кухні до коридору-тамбуру. При цьому, ОСОБА_10 залишалася стояти в тому ж місці на кухні, де Він її бачив під час першого заходу до будинку, а ОСОБА_13 стояла навпроти ОСОБА_8 з дитиною, закриваючи собою огляд у житлову кімнату, щоб дитина не бачила стану в якому перебував ОСОБА_9 . Слідом зайшов ОСОБА_12 сказавши ОСОБА_8 , що дрова вивантажили, треба штовхнути машину і можна вже їхати. На той час на кухні вже стояли іграшкова машина (на підлозі) та солодощі, які ОСОБА_8 привіз для дитини. Після чого ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 , вийшли з будинку, ОСОБА_12 попереду, а ОСОБА_11 позаду. Через «хвилин п`ять» з будинку також вийшли ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , після чого всі разом поїхали з місця події;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 23.11.2018 року (а.с. 142-146 том 1) за участі свідка ОСОБА_12 із відеозаписом продемонстрованим з носія (а.с. 44 том 2), якими зафіксовано відтворення даним свідком певних частин обставин вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, очевидцем яких Він був. Так даний свідок зазначив, що в день коли сталася подія під час свого руху на своєму автомобілі ВАЗ 2103 зустрів ОСОБА_8 , який був його однокласником, разом із його співмешканкою - ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 ). В ході розмови між ними ОСОБА_8 попросив його привести дрова своїй колишній «супрузі» (співмешканці) на ім`я ОСОБА_13 , знає її лише дошлюбне прізвище ОСОБА_9 , ( ОСОБА_13 ), бо жінці немає чим палити, на що Він погодився. Після чого разом поїхали до ОСОБА_8 , де завантажили дрова на причеп до його машини, при цьому згаданий причіп Він для цього позичив у свого товариша. Потім поїхали до друзів, де сиділи випивали (малося на увазі вживання алкоголю), а коли почало смеркатись близько 17 години і почався сніг, то вирішили вже їхати до ОСОБА_19 щоб відвести завантажені на причеп дрова. Під час руху у машини зникло світло, бо почались несправності в роботі замка запалювання. Коли під`їхали, то з будинку вийшла ОСОБА_13 . Заїхати на подвір`я не зміг, навіть після того як всі намагалися підштовхнути машину, тому для розвантаження дров з причепу зупинився перед воротами. Після чого ОСОБА_13 пішла до будинку, а слідом за нею до будинку пішли ОСОБА_8 і ОСОБА_10 в свою чергу Він разом з ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ) почали розвантажувати дрова. Через деякий час ОСОБА_8 вийшов з будинку до машини, з якої забрав подарунки куплені ним для дитини, серед яких була велика іграшкова машина. Деякий час ОСОБА_11 був з ним біля машини, а потім той пішов до будинку, а Він розібрав замок запалювання і почав його перевіряти. Відзначив ту обставину, що ОСОБА_11 перебував в будинку не довго, після чого повернувся до нього і вони разом розвантажили дрова, а потім пішли до будинку сказати про згадане і повідомити, що можна вже їхати. Зайшовши до будинку потрапив до приміщення кухні, де біля грубки стояла ОСОБА_13 , поряд з нею була ОСОБА_10 , ОСОБА_8 сидів ближче до виходу з кухні у коридор-тамбур, а ОСОБА_11 , який зайшов першим, опинився між сидячим ОСОБА_8 і ним, стоячим у вхідних дверей. Де була на той час дитина не пам`ятає. ОСОБА_8 продовжував бути одягнутий у камуфляж і взутий у чоботи типу армійських берців, в яких приїхав. Звернув увагу на те, що ОСОБА_9 , який мешкав у цьому будинку і був батьком ОСОБА_13 , лежить на підлозі у житловій кімнаті, яка примикає до приміщення кухні. При цьому, обличчя ОСОБА_9 йому не було видно, бо огляд тої зони йому затуляли куртки, які висіли біля дверного отвору з кухні до кімнати, також не бачив його рухів, але бачив що той дихав. Значення побаченому не придав і не запитував присутніх чому ОСОБА_9 знаходиться у такому положенні, бо подумав, що той будучи у стані сп`яніння спить. Запитав у присутніх «Ви їдете, чи ні ?», на що отримав відповідь «Да, ми їдемо». Відзначив, що при його присутності ОСОБА_9 ніхто не бив. Після чого розвернувся і першим вийшов з будинку, а ОСОБА_11 одразу вийшов слідом за ним. Через кілька хвилин з будинку вийшов ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 . Всі сіли до машини і вони разом поїхали. При цьому, під час руху автомобіля присутні, зокрема ОСОБА_8 , нічого не говорили з приводу подій, які відбулись у будинку. Коли вони вже приїхали до магазину «Люда» розташованого у центрі, то почув, як ОСОБА_8 зателефонували, зміст телефонної розмови не знає, але після зі слів ОСОБА_8 зрозумів, що то телефонувала йому ОСОБА_13 , і після цієї розмови ОСОБА_8 сказав фрази «Я убив тестя (мався на увазі батько його колишньої співмешканки - ОСОБА_9 )» і « Я побив тестя і Він вмер». Під час цієї розмови були також присутні ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Після цього ОСОБА_8 почав поводити себе нервово. Через сніг, що випав, зрозумів, що не зможе відвести машину до своєї матері і попросив залишити її у свого колишнього однокласника - ОСОБА_27 , куди після отримання згоди останнього відвіз її сам. Перед тим, як відганяти машину, ОСОБА_11 біля магазина сказав йому, що йде до дому. В подальшому до гаражу ОСОБА_27 підійшли пішки ОСОБА_8 і ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 вже з ними не було), там ОСОБА_8 , зокрема у присутності ОСОБА_27 і його дружини на ім`я ОСОБА_28 , сказав присутнім, що нічайно набив тестя, а той помер, тому хоче тікати і попросив дружину ОСОБА_27 зателефонувати ОСОБА_29 , так його називають, а справжнє його прізвище не знає. Після задоволення його прохання ОСОБА_8 , в ході розмови з ОСОБА_30 , попросив останнього перевести його через державний кордон, не пояснюючи причин цієї необхідності для нього, на що той сказав йому, що може лише до кордону довести його. В подальшому у машину до ОСОБА_31 , окрім ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , також сіли Він та ОСОБА_32 і вони поїхали разом заїхавши трохи далі за тракторну бригаду с. Загнітків, у сторону кордону з Республікою Молдова, звідки до кордону відстань близько 1-2 км. Разом поїхали на прохання ОСОБА_31 , бо той турбувався про те, що машина може забуксувати через сильний сніг, що тоді йшов, і виникне потреба у допомозі. Вже на наступний день, в ході спілкування з ОСОБА_11 , останній повідомив йому, що коли був у будинку бачив як ОСОБА_8 бив ОСОБА_9 у тулуб;

-актом судово-медичного-гістологічного дослідження № 3126/83 за результатом проведення судово-медичного дослідження шматочків органів: серце-1, нирка-1, легені-1, печінка-1, мозок-2 проведеної в період 22 по 26 листопада 2018 року (а.с. 161 том 1), згідно підсумків якого у наданих гістологічних препаратах від трупа ОСОБА_9 , 1962 року народження, виявлено вогнищеві субарахноїдальні крововиливи в м`яких мозкових оболонках великих півкуль; крововиливи в легені - без вираженої перифокальної клітинної реакції. Нерівномірно виражений набряк головного мозку. Паренхіматозна дистрофія, нерівномірне венозне повнокров`я в надісланих тканинах внутрішніх органів. Порушення реологічних властивостей крові (сритроцитарні стази, сепарація крові у просвітах деяких судин). Вогнища набряку, крововиливів, ділянки дистелектаза в легенях. Нерівномірно виражене кровонаповнення, периваскулярний кардіосклероз, виражена дистрофія, вогнищева гіпертрофія кардіоміоцитів, периваскулярний інтерстиційний ліпоматоз, склероз артерійних судин міокарда. Вогнищевий інтерстиціальний гепатит з помірно вираженим ступенем активності, тенденцією до формування цирозу. Диссемінований жировий гепатоз;

-актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 5789/83 за результатом проведення судово-медичного дослідження (обстеження) крові від трупа ОСОБА_9 , 1962 року народження, проведеного 28 листопада 2018 року (а.с. 162 том 1), згідно висновків якого при судово-медичного дослідження (обстеження) крові згаданого вище трупа в ній виявлено етиловий спирт у концентрації 4,3%0. Суд вважає, що даний доказ в сукупності із нижче наведеним висновком експерта № 41, в якому серед іншого встановлено, що вище згадана концентрація етилового спирту в крові ОСОБА_9 за життя відповідало тяжкому алкогольному сп`янінню, підтверджує ту обставину, що на час початку нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень здатність останнього чинити опір була значним чином обмежена;

-висновком експерта № 41 за результатом проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , яка була проведена в період 20 листопада по 19 грудня 2018 року (а.с. 155-160 том 1) на підставі відповідної ухвали слідчого судді від 20.11.2018 року (а.с. 125-126 том 1), згідно якого при дослідженні трупа ОСОБА_9 були виявлені наступні тілесні ушкодження: а) Закрита черепно-лицева травма: садна та синці обличчя (на лобі, верхніх та нижніх віках, переніссі); крововиливи в м`які тканини голови справа і зліва в скроневих ділянках, очагово-дифузний крововилив під м`які мозкові оболонки (субарахноідальне) в скронево-тем`яних ділянках; крововилив в потиличній ділянці обох гемісфер; б) закрита травма грудної клітини: синці передньої поверхні грудної клітини, крововиливи в міжреберні м`язи в місцях переломів ребер; переломи з 1-го по 6-е правих ребер, переломи 1-го, 5-го по 7-ме лівих ребер по перередньо-підпахвинній лінії з розривом пристінкової плеври в ділянках переломів ребер, вогнищеві крововиливи в легенях, крововиливи в межреберні м`язи та плевральні порожнини (400 мл. рідкої крові), перелом грудини і крововилив в середостіння, жирову клітковину перікарда. З огляду на характер, форму, локалізацію ушкоджень, дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактною поверхнею (індивідуальних особливостей травмуючого предмета визначити не має можливості). Наявність множинних обмежених у розмірах ушкоджень (утворених в місті прикладення сили) свідчать на користь предметів з обмеженою контактуючою поверхнею якими могли бути кулак, взута нога. Виникнення ушкоджень у ОСОБА_9 при падінні з висоти власного зросту не можливо. Ушкодження описані у пункті (а) складають єдиний морфологічний комплекс закритої черепно-лицевої травми, що являється небезпечним для життя і відповідно до п. 2.1.2. і 2.1.3.(г) Правил судово-медичного визначення тілесних пошкоджень (1995 р.) мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Ушкодження зазначені в пункті (б) у вигляді множинних переломів ребер, перелому грудини, крововиливу в плевральну порожнину легені складає єдиний морфологічний комплекс закритої травми грудної клітини, що привело до розвитку небезпечних для життя стану - шоку і по цьому критерію відповідно до п. 2.1.2 і 2.1.3.(о) Правил судово-медичного визначення тілесних пошкоджень (1995 р.) мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 і має прямий причинний зв`язок з отриманими тілесними ушкодженнями від закритої черепно-лицевої травми (крововиливи під оболонки мозку), а також закритої травми грудної клітини (перелом ребер, грудини з крововиливами в плевральну порожнину та средостіння) в сукупності призвели до розвитку травматичного шоку, що і призвело до настання смерті. Смерть потерпілого настала не відразу після нанесення тілесних ушкоджень, а через деякий проміжок часу (до декілька годин), в результаті чого розвився комплекс реакції організму на травму іменуємий травматичним шоком, на що вказують дані гістологічного дослідження - нерівномірно виражена періфокально клітинна реакція, порушення реологічних властивостей крові, рідка кров зі змішаними згортками в судинах. Ушкодження у ОСОБА_9 могли бути спричинені при обставинах вказаних в ухвалі суду (малася на увазі ухвала слідчого судді від 20.11.2018 року про призначення даної експертизи), а також викладених в протоколах допитів свідків та підозрюваних, а саме в результаті нанесення множинних ударів з достатньою силою руками та ногами по голові та тулубі потерпілого, який знаходився в вертикальному положенні, а також і в горизонтальному положенні. Після нанесення ударів по тулубу потерпілих рухатись самостійно не міг. В крові від трупа ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в концентрації 4.3%, що за життя відповідало тяжкому алкогольному сп`янінню.

При цьому, вказані у висновку дані «в протоколах допитів підозрюваних» та імені « ОСОБА_33 » районний суд вірно визнав описками допущеними експертом внаслідок зайвого зазначення частини тексту та іншого прізвища замість дійсного імені потерпілого ОСОБА_9 , виникнення яких при складенні висновку пояснює та обставина, що у період проведення цієї експертизи в Кодимському РВ СМЕ також провадилась судово-медична експертиза № 42 щодо дослідження трупа ОСОБА_33 , в рамках іншого кримінального провадження №0000368 від 20.11.2018 року, висновок у якій було складено 21.11.2018 року, на що вказує зміст копії вироку Балтського районного суду Одеської області від 11.06.2022 року у справі № 503/132/19 (а.с. 225-231 том 2).

Таким чином допущені експертом описки виникли внаслідок помилкового не видалення зайвого тексту та не заміни імені « ОСОБА_33 » на « ОСОБА_9 » у тексті висновку експерта № 41, який 19.12.2018 року судмедекспертом Кодимського РВ СМЕ ОСОБА_14 складався з використанням (на основі) раніше складеного - 21.11.2018 року і подібного за своїм видом висновком експерта № 42 щодо дослідження трупа ОСОБА_33 , а тому доводи захисника щодо недопустимості цього доказу є необґрунтованими.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.09.2021 року (а.с. 201-203 том 1) за участі ОСОБА_8 , на той час підозрюваного, із відеозаписом продемонстрованим з носія (а.с.204 том 1), якими зафіксовано відтворення ним обстановки під час вчинення кримінального правопорушення та самих обставин вчинення останнього. Так обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що його колишня співмешканка - ОСОБА_13 , вже коли вони разом не проживали, дзвонила йому щоб Він привіз паливні дрова, бо не було чим палити. 19.11.2018 року почався сніг і морози, у зв`язку з чим Він разом із ОСОБА_10 та хлопцями - ОСОБА_12 і ОСОБА_11 привіз їй рубані дрова до будинку, бо її дитина являється його сином. Приїхали на автомобілі «Жигулі» з причепом. Коли привезли дрова з будинку вийшла ОСОБА_13 і відчинила ворота, але заїхати вони не могли бо йшов сніг і вони почали розвантажувати біля воріт. Після цього, спитав у ОСОБА_13 де її батько, на що та відповіла, що йому байдуже, оскільки той спить п`яний, і Він пішов до будинку подивитись, що робить дитина і яка там обстановка. При цьому, ОСОБА_10 і ОСОБА_13 залишились курити на дворі, а хлопці продовжували розвантажувати дрова. Коли зайшов до хати, то там було холодно, а ОСОБА_9 лежав чи спав на дивані, який знаходився у глибині житлової кімнати. Він розбудив його потягнувши за ногу і сказав щоб той йшов розвантажувати дрова, так як привезли йому до дому. Заперечував ту обставину, що наносив удари ОСОБА_9 після того як той на його пропозицію не пішов розвантажувати дрова, але на уточнююче запитання слідчого, що наніс лише 3-4 удари у плече і ногу. Після чого вийшов з будинку щоб допомагати хлопцям розвантажувати дрова. Коли розвантажували дрова, то до нього вийшла ОСОБА_10 і нагадала йому, що Він привіз гостинець дитині. У зв`язку з чим Він взяв гостинці і пішов до будинку, де дитина одягнута по зимовому, бо в хаті було холодно, стояла біля вікна на іншому дивані, але в тій же кімнаті, де знаходився ОСОБА_9 . Після того, як дав дитині гостинці і розвернувшись вже збирався виходити, то відчув біль в нозі і коли розвернувся, то побачив, що ОСОБА_9 сидячи на дивані вдарив його ножом в ногу. Його це звісно роздратувало і Він ударив його 2-3 рази в голову, точно не пам`ятає скільки було разів, а після кинув на підлогу, бо ОСОБА_9 до нього теж почав простягати руки, і почалась «потасовка» під час якої Він ще 2-3 рази ударив ОСОБА_9 з ноги в район грудної клітини. При цьому, підтвердив ту обставину, що на час нанесення ударів ОСОБА_9 ногою був взутий у воєнні берці. Зазначив, що не знає чи бачив хто-небудь нанесення ним ударів ОСОБА_9 , бо їх присутності в кімнаті тоді не помітив, але зазначив, що ОСОБА_11 або ОСОБА_12 , хто точно з них не пам`ятає, зверталися до нього щоб Він залишив ОСОБА_9 і їхати з відти, але Він відповів щось на кшталт «Іди, зараз поїдемо», а може в пориві гніву, щоб йшов, бо теж «отримає». Метою нанесення ударів було не убити його, а провчити його та донести до нього, що потрібно кидати зловживання алкоголем і відповідно відносився до своєї дочки ( ОСОБА_13 ). Пояснити великої кількості тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 не зміг вказавши, що зі слів ОСОБА_13 її батько кілька днів хворів кашляючи, у зв`язку з чим висловив припущення, що може в нього були ушкодження отриманні ще до цієї події. Самого моменту удару ножем не бачив, бо коли повернувся кухонний ніж, зовнішні ознаки якого не пригадує, вже валявся на підлозі по середині кімнати. Потім він його залишив, вони сіли в машину і поїхали звідти. Відзначив, що коли уїздив, то ОСОБА_9 був живий і нормально все було. Визнав свою вину у заподіяні тілесних ушкоджень та зазначив, що дуже сильно розкаюється у вчиненому. З приводу надання медичної допомоги внаслідок ножового поранення ноги до лікарні не звертався, бо не вважав це за необхідне.

При цьому, суд першої інстанції на підтвердження вини ОСОБА_8 вірно прийняв лише ті повідомлені ним під час слідчого експерименту обставини про подію кримінального правопорушення, які не суперечать обставинам повідомленим свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 під час проведення слідчих експериментів за їх участі;

- показами самого обвинуваченого ОСОБА_8 , допитаного під час судового розгляду 04.11.2021 року, який надав покази аналогічні за своїм змістом тим, які надавав на досудовому розслідуванні під час проведення слідчого експерименту за його участю.

Разом з тим суд першої інстанції на підтвердження вини ОСОБА_8 прийняв лише ті його показання про подію кримінального правопорушення, які не суперечать показанням наданим свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 під час їх допитів в судових засіданнях;

- показами свідка ОСОБА_13 , допитаної під час судового розгляду 04.11.2021 року, яка зазначила, що вона є дочкою загиблого ОСОБА_9 . В свою чергу ОСОБА_8 є її колишнім співмешканцем з яким у неї є спільна дитина, яка в свою чергу проживає разом з нею у будинку АДРЕСА_3 . У вечорі 19.11.2018 року, коли приїхав ОСОБА_8 привізши дрова, її батько ОСОБА_9 був у стані алкогольного сп`яніння та лежав на дивані в будинку. ОСОБА_8 обурило те, що батько не піде розвантажувати дрова для опалення будинку у зв`язку з чим він почав наносити її батькові багато ударів кулаком у голову та груди, а після цього також ногою обутою у взуття типу «берці» у голову і грудну клітину потерпілого ОСОБА_9 . Тривало нанесення ударів близько 10 хвилин, за її сприйняттям часу. Її батько ОСОБА_9 не міг чинити опір ОСОБА_8 внаслідок свого стану сп`яніння. На її прохання зупинитись ОСОБА_8 не реагував. Зазначила, що подію нанесення ударів міг бачити ОСОБА_11 , чи бачив побиття ОСОБА_12 не знає. Також зазначила, що початок згаданого побиття та його кінець бачив її спільний з ОСОБА_8 малолітній син - ОСОБА_17 , якому на той час було два роки і шість місяців. Дитині наразі п`ять років, а вона і досі пам`ятає подію побиття свого діда своїм батьком, оскільки якось в розмові згадала про це, хоча вона думала, що син вже забув цю подію. Після події, коли ОСОБА_8 залишав будинок, то вона не бачила на його нозі ніякої рани, як і тілесних ушкоджень в цілому. Протягом дня до тієї події з участі ОСОБА_8 її батько ОСОБА_9 не мав тілесних ушкоджень;

- показами свідка ОСОБА_12 , допитаного під час судового розгляду 08.12.2021 року і 17.05.2022 року, який надав покази аналогічні за своїм змістом тим, які надавав на досудовому розслідуванні під час проведення слідчого експерименту за його участю. При цьому, на додатково задані йому питання дав свідчення про те, що коли ОСОБА_11 вперше вийшов на подвір`я з будинку, то сказав йому, що в будинку відбувалася бійка між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . Також вже після залишення будинку ОСОБА_19 бачив кров на долоні лівої руки ОСОБА_8 і на його лівій штанині в області стегна. При цьому, на долоні не було видно рани, ОСОБА_8 не кульгав, а про саме походження цієї крові у ОСОБА_8 не питав;

- показами свідка ОСОБА_34 , допитаного під час судового розгляду 17.05.2022 року, який надав покази про те, що займається перевезеннями. Внаслідок давності пам`ятає лише те, що якось до нього зателефонував ОСОБА_8 щоб Він його підвіз, на що Він погодився. З цією метою приїхав до гаража ОСОБА_27 , де був останній, його дружина, ОСОБА_35 , ОСОБА_8 і співмешканка ОСОБА_8 . Причини необхідності їхати йому не пояснювали. До нього в машину сіли ОСОБА_12 і ОСОБА_8 разом із своєю співмешканкою, а про те чи їхав з ними ОСОБА_32 не пам`ятає. ОСОБА_8 просив провести його до кордону, але через сніг, який тоді випав, зміг довезти лише трохи за тракторну бригаду, яка на відстані близько 1,5 км до кордону. Там ОСОБА_8 і його співмешканка вийшли з його машини та попрямували в бік кордону, а Він разом із ОСОБА_12 повернулись до села. Крові у ОСОБА_8 не бачив і не бачив щоб той шкутильгав. Під час поїздки ОСОБА_8 із своєю співмешканкою розмовляв якусь чи бійку чи то сварку;

- показами свідка ОСОБА_11 , допитаного під час судового розгляду 03.06.2022 року, який надав покази майже аналогічні за своїм змістом тим, які надавав на досудовому розслідуванні під час проведення слідчого експерименту за його участю, за винятком тих відмінностей, що коли зайшов в перший раз до будинку ОСОБА_19 , то ОСОБА_36 з ним привітався за руку, але при цьому той йому нічого не казав. Після чого він пішов на двір розвантажувати дрова. Також зазначив, що не бачив як ОСОБА_8 бив ОСОБА_9 . Однак, на раніше дослідженому відеозаписі слідчого експерименту проведеного за його участю 23.11.2018 року, було зафіксовано надані ним покази, згідно яких Він зайшовши до будинку ОСОБА_19 перебував лише у приміщенні кухні і саме звідки бачив нанесення ОСОБА_8 кількох ударів ОСОБА_9 , який лежав на дивані в глибині іншої кімнати, після чого вийшов з будинку. Тому під час проведення у судовому засіданні допиту свідку ОСОБА_11 було пред`явлено для ознайомлення в порядку, передбаченому ст. 99 ч. 2, 105 ч. 2, 358 ч. 1 КПК України, шляхом відтворення звукозапису і демонстрації частину відеозапису проведеного з ним на досудовому розслідуванні слідчого експерименту де Він надавав відповідні покази. Після чого свідок ОСОБА_11 зазначив, що значить тоді не вітався за руку з ОСОБА_9 і переплутав внаслідок віддаленості події у часі. На уточнююче запитання суду зазначив, що до тієї події бував у будинку ОСОБА_19 раніше з десяток разів і тоді вітався з ОСОБА_9 за руку. З приводу нанесення ударів ОСОБА_8 . ОСОБА_9 зазначив, що під час слідчого експерименту розповідав все як було і на нього тиску не чинилось, а на теперішній час забувся про ті удари, бо багато часу пройшло і не пам`ятає. Відзначив, що сказане ним під час слідчого експерименту було правдою, а в судовому засіданні відповідаючи на питання щодо нанесення ударів сказав, що їх не було, бо не пам`ятає про них і тому впевнено відповідав саме про їх відсутність. При цьому, на додатково задані йому питання дав свідчення про те, що вже після того як Він разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_10 і ОСОБА_8 приїхали з місця події до магазину, то Він побачив у останнього кров на нозі. У зв`язку з чим Він спитав у ОСОБА_8 звідки в нього та кров, але той йому не відповів;

- показами свідка ОСОБА_37 , допитаного під час судового розгляду 10.06.2022 року, який надав покази про те, що кілька років, дату не згадає, але у вечірній час до нього приїхав прийшли ОСОБА_12 , який просив залишити у нього свою машину, і прийшов ОСОБА_8 разом із своєю співмешканкою на ім`я ОСОБА_10 . Розповідали, що коли привезли дрова ОСОБА_38 , то там почалась сварка і побилися. Потім ОСОБА_8 зателефонувала ОСОБА_13 і сказала йому, що Він може тікати, бо вона ще нікому не телефонувала. Про зміст зазначеної телефонної розмови йому відомо оскільки після її завершення ОСОБА_8 про це сказав ОСОБА_10 у його присутності. У ОСОБА_8 була кров на розбитій правій руці і на лівій штанині в районі стегна. На самій нозі ОСОБА_8 поранення, яке було б джерелом крові, не було видно, а також не було видно і отвору дірки на штанях. ОСОБА_8 трохи кульгав.

При цьому, районний суд вірно вказав, що згідно аналізу наданих суду доказів свідок ОСОБА_13 була безпосереднім очевидцем, яка бачила обставини всієї події кримінального правопорушення; свідок ОСОБА_11 був безпосереднім очевидцем, який бачив обставини початку події кримінального правопорушення та вже наслідків його вчинення; свідок ОСОБА_12 був безпосереднім очевидцем, який бачив певні наслідки вчинення кримінального правопорушення; а свідки ОСОБА_39 і ОСОБА_40 хоча і не були безпосередніми очевидцями, але їх покази стосувалися обставин подій, які відбувались одразу після події кримінального правопорушення і внаслідок їх послідовності надали суду можливість пересвідчитись у достовірності показів наданих свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_12 і ОСОБА_11 щодо обставин подій, які відбувалися одразу після події кримінального правопорушення, зокрема щодо ставлення обвинуваченого до наслідків вчиненого ним кримінального правопорушення - бажання ухилитися від понесення кримінальної відповідальності. Таким чином згадані вище докази є належними і достатніми доказами.

Разом з тим, судом першої інстанції надаючи у відповідності до вимог ст. 94 КПК України підсумовуючу оцінку сукупності вище наведених доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 обґрунтовано відзначив, що показання надані свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_41 і ОСОБА_42 в ході їх допитів під час судового розгляду, а також обставини про подію кримінального правопорушення повідомлені свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_12 і ОСОБА_11 на досудовому розслідуванні під час проведення слідчих експериментів за їх участю, які будучи документами є доказами у розумінні пунктів 1 і 3 ч.2 ст. 99 КПК України, є достатньо детальними, послідовними і узгодженими між собою, що дають підстави вважати їх достовірними доказами про дійсні обставини події вчинення кримінального правопорушення, зокрема про обстановку, яка існувала на момент його вчинення, та про дії як самого обвинуваченого ОСОБА_8 так і інших учасників кримінального провадження - свідків обвинувачення.

Судом першої інстанції аргументовано не встановлені обставин, які б давали суду підстави вважати, що докази надані суду прокурором при виконанні ним у відповідності до пункту 3 ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 23 КПК України процесуальної діяльності щодо державного обвинувачення, є недопустимими, а тому вважає їх допустимими.

В свою чергу судом першої інстанції обґрунтовано виявленні неточності, розбіжності і суперечності у обставинах зазначених під час проведення слідчих експериментів та у показах під час допитів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , а саме:

- зазначення марки і моделі автомобіля, яким обвинувачений і двоє свідків дісталися на місце кримінального правопорушення, так на відеозаписі до протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 остання зазначила «ВАЗ 2101»; на відеозаписі до протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 останній зазначив «Жигулі», а на відеозаписі до протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 останній зазначив «ВАЗ 2103». Згадані неточності і розбіжності суд вважає наслідком узагальненої оцінки на підставі існуючих в них пізнань про сприйняті ними обставини. Однак, ці неточності і розбіжності жодним чином не впливають на встановлення обставин, які мають значення для даного кримінального провадження. При цьому, суд вважає, що в дійсності таким транспортним засобом був саме ВАЗ 2103, оскільки суд при вирішенні питання усунення цієї неточності і розбіжності надає перевагу саме відомостям повідомленим свідком ОСОБА_12 , який був володільцем цього транспортного засобу;

- зміст звернень один до одного свідка ОСОБА_13 , з однієї сторони, та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , з іншої сторони, коли останні виходили з будинку одразу після закінчення нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим, які зазначені на відеозаписі до протоколів слідчих експериментів за їх участю. Так свідок ОСОБА_13 зазначала, що «звернулась до ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , щоб вони щось зробили, а ОСОБА_8 сказав їм щоб вони вийшли, на що вони махнули рукою, витягнули по сигареті і вийшли з будинку», в той час як свідок ОСОБА_11 зазначав, що «слідом за ним до будинку зайшов ОСОБА_12 сказавши ОСОБА_8 , що дрова вивантажили, треба штовхнути машину і можна вже їхати. Після чого ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 , вийшли з будинку», в свою чергу свідок ОСОБА_12 зазначав, що «зайшовши до будинку запитав у присутніх чи їдуть вони, на що отримав позитивну відповідь і після цього розвернувся і разом із ОСОБА_11 вийшов з будинку». Згадані розбіжності і суперечності суд вважає наслідком індивідуального сприйняття і відтворення у пам`яті кожного з учасників обставин даної події. Водночас із цим суд не вважає, що ці розбіжності і суперечності жодним чином впливають на встановлення обставин, які мають значення для даного кримінального провадження, оскільки вони стосуються події, яка вже відбувалась після закінчення події кримінального правопорушення, а тому не впливають на доведеність вини або доведеність невинуватості обвинуваченого;

- розбіжності і суперечності зазначені на відеозаписі до протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 під час досудового розслідування із показами наданими свідком ОСОБА_11 під час судового розгляду. Так під час проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 зазначав, що «коли на початку приїзду зайшовши до будинку із приміщення бачив нанесення ОСОБА_8 кількох ударів ОСОБА_9 , який лежав на дивані в глибині іншої кімнати, після чого вийшов з будинку». Однак, вже під час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дав покази, що коли зайшов в перший раз до будинку, то привітався з ОСОБА_9 за руку і не бачив як ОСОБА_8 бив ОСОБА_9 . Суд вважає, що внаслідок вжиття процесуальних заходів, передбачених ст. 99 ч. 2, 105 ч. 2, 358 ч. 1 КПК України та поставлення після цього даному свідку додаткових питань з отриманням на ним уточнюючих відповідей і пояснень щодо самих причин виникнення розбіжностей, було усунуто розбіжності і суперечності у обставинах згаданої події, які суд вважає наслідком віддаленості у часі між самою подією кримінального правопорушення - ІНФОРМАЦІЯ_4 року і допитом свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні - 03.06.2022 року, тобто більше трьох з половиною роки. При цьому, судом були прийняті покази даного свідка саме після проведення вказаних процесуальних дій, оскільки отриманні пояснення причин виникнення розбіжностей пояснили їх виникнення об`єктивними причинами. Водночас суд також керувався тим, що слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_11 проводився вже 23.11.2018 року, тобто через чотири дні після події кримінального правопорушення, що забезпечило фіксацію більш точних і детальних обставин про дану подію внаслідок того, що на пам`ять цього свідка не впливав чинник давності сприйняття;

- використанні у показаннях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_34 і ОСОБА_37 терміни щодо події як «сварку і бійку», що за своїм змістом передбачають взаємний характер дій осіб, які в них приймають участь, то суд оцінює ці покази не як обставини, які були у дійсності, а як сприйняття почутих даними свідками від інших осіб обставин обмежених браком інформації про саму подію, оскільки вони не були безпосередніми очевидцями події кримінального правопорушення. В свою чергу зміст слідчих експериментів проведених за участі свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_11 , покази надані цими свідками під час судового розгляду щодо одностороннього нанесення ОСОБА_8 ударів ОСОБА_9 . У змісті протоколів огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_4 року та протоколу огляду трупа від 20.11.2018 року, з таблицями фото до них, зафіксовано наявність на зовнішній кистях рук трупа ОСОБА_9 не садин, а саме синців багряного кольору, що вкривають значну площу кисті рук, які суд вважає отриманими внаслідок спроб протидії для свого захисту, а не цілеспрямованих ударів. При цьому, у висновку експерта № 41 за результатом проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 зазначено висновок про перебування останнього за життя у стані тяжкого алкогольного сп`яніння із показником у 4.3%0 (проміле). Сукупність зазначеного вище не дає суду підстав вважати, що характер взаємодії між собою ОСОБА_8 і ОСОБА_9 під час події кримінального правопорушення мав вигляд саме сварки із бійкою, а відповідав саме односторонньому кількох етапному побиттю ОСОБА_8 потерпілого ОСОБА_9 .

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 582, проведеної 19.10.2021 року (а.с. 207-211 том 1) на підставі постанови слідчого від 25.09.2021 року (а.с. 205-206 том 1), на час проведення цієї експертизи ОСОБА_8 , на той час підозрюваний, на хронічне психічне захворювання, недоумство, та інший хворобливий стан психіки, також не страждав, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував, Він за своїм психічним станом здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, може приймати участь в слідчих діях та предстати перед судом, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. У зв`язку з чим та на виконання вимог пунктів 8-10 ч.1 ст. 368 КПК України суд вважає необхідним відзначити те, що відсутні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, а тому відсутні і підстави для застосування до обвинуваченого примусового заходу медичного характеру, передбаченого частиною другою статті 94 Кримінального кодексу України, або примусового лікування у випадках, передбачених статтею 96 Кримінального кодексу України.

Копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Кодимським РВ УМВС України в Одеській області на ім`я ОСОБА_9 , 1962 року народження, 25.04.2008 року (а.с. 105-106 том1) на сторінці 10 міститься запис про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_43 та довідка Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області від 20.11.2018 року № 1937 (а.с. 110 том 1) про склад сім`ї, в якій членом сім`ї останнього зазначено дружин у - ОСОБА_44 , з врахуванням положень ч.6 ст. 55 КПК України, підтверджують обґрунтованість визнання саме ОСОБА_44 потерпілою у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо причин незгоди із запереченнями висловленими стороною захисту щодо обставин пред`явленого обвинувачення з огляду на таке:

Обвинувачений ОСОБА_8 як під час проведення на досудовому розслідуванні слідчого експерименту за його участі так і в ході свого допиту під час судового розгляду висловлював свою позицію про те, що характер завданих ним ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та сам фізичний стан ОСОБА_9 на момент залишення ним місця події кримінального правопорушення не надавав йому підстав припускати можливість настання смерті потерпілого. Водночас висловлював припущення, що тілесні ушкодження, які спричинили смерть ОСОБА_9 , зокрема численні перелами ребер, могли бути отриманні ним до цієї події, коли останній знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Однак, суд не вважає цю версію обґрунтованою, оскільки вона спростовується сукупністю досліджених судом доказів, а саме: відеозаписом до протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_13 та її показами під час судового розгляду щодо механізму нанесення ОСОБА_8 ударів ОСОБА_9 та опису отриманих останнім тілесних ушкоджень внаслідок цього; відеозаписом до протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 та його показами під час судового розгляду щодо опису тілесних ушкоджень, які були на ОСОБА_9 на момент залишення ним місця події; протоколом огляду місця події від 19.11.2018 року з фото таблицею до нього, в яких описано та зафіксовано видимі численні тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_9 на час виявлення останнього; висновком експерта № 41 за результатом проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 проведеної 20.11-19.12.2018 року, в якій зазначено, що ушкодження у ОСОБА_9 могли бути спричинені при обставинах вказаних в ухвалі суду (малася на увазі ухвала слідчого судді від 20.11.2018 року про призначення даної експертизи), а також викладених в протоколах допитів свідків.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_8 як під час проведення на досудовому розслідуванні слідчого експерименту за його участі так і в ході свого допиту під час судового розгляду посилався на те, що нанесення ним ОСОБА_9 ударів почалось лише після і внаслідок нанесення останнім йому удару кухонним ножем у стегно лівої ноги. При цьому, про зазначене також зазначене у промові захисника в судових дебатах. Однак, суд вважає, що ця обставина є необґрунтованою, оскільки вона не знаходить свого доказового підтвердження. Так свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_39 і ОСОБА_40 не підтвердили обставини наявності у ОСОБА_8 ушкодження у вигляді рани (від ножового поранення) на стегні лівої ноги, після залишення місця кримінального правопорушення. При цьому, ці свідки навіть не підтвердили те, що на лівій штанині, в районі стегна, у ОСОБА_8 було присутнє пошкодження у вигляді дірки (від проникнення леза ножа). Водночас наявність у ОСОБА_8 крові на руці та штанині суд вважає наслідком забруднення їх кров`ю самого потерпілого ОСОБА_9 при їх контакті з джерелами останньої, які в свою чергу зафіксовані на тілі останнього у складеному протоколі огляду місця події від 19.11.2018 року з фото таблицею до нього. В свою чергу причини відсутності доцільності проведення освідування обвинуваченого ОСОБА_8 на теперішній час, з метою виявлення на його тілі сліду від удару ножем, судом були детально вмотивовані у своїй ухвалі від 03.06.2022 року (а.с. 216-217 том 2), якою було вирішене дане питання. При цьому, покази надані свідком ОСОБА_42 в судовому засіданні, яке відбулось 10.06.2022 року вже після вирішення судом питання про відмову в проведенні освідування обвинуваченого, також не містили в собі відомостей про саме наявність у ОСОБА_8 відповідного ушкодження або пошкодження на його штанині, а тому не підтверджують обставин на які посилається обвинувачений та його захисник. Згідно змісту протоколу огляду місця події від 19.11.2018 року під час огляду місця події не було виявлено ножа. В ході слідчого експерименту свідок ОСОБА_13 , яка була очевидцем всієї події вчинення кримінального правопорушення, не відзначала тієї обставини, що мав факт нанесення ОСОБА_9 удару ножем ОСОБА_8 . Одразу після події ОСОБА_8 ухилився від кримінального провадження внаслідок чого позбавив себе можливості повідомити слідчому свою версію події і своєчасно заявляти клопотання спрямовані на її перевірку під час досудового розслідування та здобуття доказів, які виправдовували його, але при цьому мали стан не постійного збереження, а тимчасовий (триваюче-минущий). У зв`язку з чим суд вважає, що під час досудового розслідування не було підстав для перевірки версії сторони захисту у відповідності до положень ч. 2 ст. 9 КПК України.

Також захисник при дослідженні доказів під час судового розгляду відзначав ту обставину, що у змісті висновком експерта № 41 за результатом проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , проведеної 20.11-19.12.2018 року, зазначено, що потерпілий «знаходився в вертикальному положенні, а також і в горизонтальному положенні», що на його думку суперечить показам свідка ОСОБА_13 , яка відзначала, що ОСОБА_8 наносив удари лежачому ОСОБА_9 . Про зазначене також зазначено захисником у своїй промові в судових дебатах. У зв`язку з чим захисник, з приводу вище наведених обставин, просив суд (а.с. 165 том 2) здійснити виклик експерта ОСОБА_14 , яка складала згаданий висновок, для її допиту в судовому засіданні, яке судом було задоволено. Однак, вжитими судом заходами забезпечити виконання клопотання захисника не виявилось можливим, оскільки згідно отриманої судом інформації від експертної установи (а.с. 184 том 2), в якій працювала судово-медичний експерт ОСОБА_14 , остання була звільнена з установи за власним бажанням ще 31.01.2020 року. При цьому, від сторони захисту до суду під час судового розгляду не надходило клопотань про залучення спеціаліста у галузі судової медицини для надання відповідної консультації, у порядку ч. 1-3 ст. 71 КПК України, а суд у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами. Тому суд вважає необхідним надати власну оцінку згаданій обставині, у змісті якої не вбачає суперечності з огляду на наступне. На відеозаписі до протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_13 останньою було зазначено, що на початку події кримінального правопорушення сплячий на дивані ОСОБА_9 , внаслідок шарпань і ударів руками ОСОБА_8 змінив своє лежаче положення на дивані. В подальшому ОСОБА_8 стягнув ОСОБА_9 з дивана на підлогу біля нього і почав наносити йому удари руками і вже ногами. А потім ОСОБА_8 схопив ОСОБА_9 за комір, підняв його та перетягнув по підлозі ближче до виходу із цієї кімнати до приміщення кухні, після чого почав наносити удари ногами і руками, від чого у ОСОБА_9 з обличчя потекла кров, а сам останній почав хрипіти. Крім того, на відеозаписі до протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 останнім було зазначено, що від ударів ОСОБА_8 . ОСОБА_9 розвернувся на дивані, після чого даний свідок зробив зауваження ОСОБА_8 засуджуючи спитавши його «ОСОБА_21, що ти робиш?!». Таким чином суд, на підставі обставин, які були відзначені двома свідками, вважає доведеним те, що протягом події кримінального правопорушення ОСОБА_9 постійно не був у горизонтальному положенні лежачі на дивані, а принаймні тричі змінював положення свого тіла внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_8 , що в свою чергу у подальшому призвело до відображення експертом у змісті свого висновку зазначення і про саме вертикальне положення тіла потерпілого.

Окрім того, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку щодо безпідставності доводів захисника про те, потерпіла ОСОБА_44 в судовому засіданні підтвердила факт того, що свого часу ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння та в ході сварки із своїм сином наніс удар ножем у шию останнього, оскільки в судовому засіданні, яке відбулось 03.06.2022 року, потерпіла ОСОБА_44 заперечувала такий факт зазначивши, що колись мав місце на спір спаринг між ОСОБА_9 та своїм сином з боротьби, в ході якого у останнього була зламана ключиця.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неврахування окремих доказів з огляду на таке.

Так надані стороною обвинувачення, долучені районним судом до матеріалів судового провадження та наявні у томі 1 документи, а саме: копію дубліката картки фізичної особи - платника податків на ім`я ОСОБА_9 (а.с. 107), довідки Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області від 20.11.2018 року № 1938-1939 (а.с. 108-109) та характеристику Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області на ОСОБА_9 від 20.11.2018 року № 02-16/655 (а.с. 111), апеляційний суд не враховує, оскільки дані докази не підтверджують фактів чи обставин, які мають значення для даного кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Також апеляційний суд не враховує як доказ відповідь Кодимського РВ ДРАЦС від 20.11.2018 року № 2295/70-24 (а.с. 218 том 1) оскільки зазначена в ньому інформація про відсутність відповідних актових записів про державну реєстрацію народжень дітей надавалася щодо особи з прізвищем « ОСОБА_45 », в той час як згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 виданого Кодимським РВ УМВС України в Одеській області 01.12.1998 року (а.с. 212-215 том 1) прізвище обвинуваченого має написання « ОСОБА_46 ». Тому вказано відповідь не відображає дійсних відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_8 .

Крім того, колегія судді не враховує як доказ відеозапис, який є додатком до протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 від 23.11.2018 року та знаходиться на носії (а.с. 147 том 1), оскільки фактично на даному носії записане копію відеозапису слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 , який є аналогічним відеозапису на носії (а.с. 141 том 1), який є додатком до слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 від 23.11.2018 року (а.с. 136-140 том 1). При цьому, суд відзначає, що за вказівкою прокурора 27.01.2022 року органом досудового розслідування - СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області суду було надано на носії (а.с. 43-44 том 2) архівну копію запису слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 .

Разом з тим, апеляційний суд погоджується із твердження районного суду про те, що не вбачається підстав вважати, що висновок експерта № 1022 за результатом проведення судово-медичної (судово-імунологічної) експертизи змивів з рук трупа ОСОБА_9 складений 02.01.2019 року (а.с. 151-154 том 1), який проведений на підставі відповідної ухвали слідчого судді від 06.12.2018 року (а.с. 149 том 1), є доказами вини обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки висновки експерта на думку суду фактично доводять лише можливість того, що кров виявлена на змивах з рук трупа ОСОБА_9 не виключено походить від самого потерпілого ОСОБА_9 , оскільки відповідає крові останнього. При цьому, зазначення у змісті цієї експертизи дати закінчення проведення експертизи «2» січня 2018 року» суд оцінює як описку, оскільки ця дата передує як події самого кримінального правопорушення так і даті початку проведення експертизи - 12 грудня 2018 року, що спростовує цю обставину. Натомість закінчення проведення експертизи на другий день початку нового року - 2019 пояснює технічну описку експерта в зазначені року, яка є поширеною при складанні документів на початку календарного року. Водночас суд звертає увагу, що у вище наведених доказах - протоколі огляду місця події з фото таблицею до нього та протоколі огляду трупа з фото таблицею до нього зафіксовано наявність на голові трупа потерпілого ОСОБА_9 множинних крововиливів. Свідок ОСОБА_11 у своїх показах наданих усно в судовому засіданні відзначав, що був очевидцем того, як ОСОБА_9 , будучи ще живим махав рукою у повітрі коли лежав на підлозі. Зазначене у своїй сукупності пояснює ту обставину, що руки ОСОБА_9 були ним забрудненні до настання смерті внаслідок їх контакту з наявними на його тілі крововиливами.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 1338/83 за результатом проведення судово-медичного дослідження (обстеження) рідкої крові від трупа ОСОБА_9 , 1962 року народження, проведеного 22 листопада 2018 року (а.с. 163 том 1) не може бути використаний як доказ у даному кримінальному провадженні, оскільки його висновок про те, що кров трупа ОСОБА_9 , 1962 року народження, відноситься до групи О(І) з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за системою АВО не можливо використати ні для підтвердженні вини обвинуваченого ОСОБА_8 , ані для її спростування, так як суду не було надано відомостей про речові докази, які б були здобуті під час проведення досудового розслідування та містили сліди зі зразками крові, яка за груповою належністю була б відмінною від дослідженої. Тому єдине значення даного висновку було його використання для порівняння із зразками крові виявлених на речових доказах з метою виявлення зразка крові з відмінною груповою приналежністю, яка б могла належати особі, яка завдавала потерпілому тілесних ушкоджень. Однак, ця спроба не знайшла свого позитивного результату, так як всі виявлені сліди крові, як на трупі потерпілого ОСОБА_9 так і на елементах одягу, в який останній був одягнутий, належали до цієї ж групи крові.

Також апеляційний суд вважає вірними твердження районного суду, щодо не врахування як доказу на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 висновок експерта № 545 за результатом проведення судово-медичної експертизи піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластинок обох рук потерпілого ОСОБА_9 , який проведено в період 03 по 12 грудня 2018 року (а.с. 165-169 том 1) на підставі відповідної ухвали слідчого судді від 29.11.2018 року (а.с. 148 том 1), згідно якого кров трупа ОСОБА_9 за ізосерологічною системою АВ0 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, а в піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок обох рук трупа ОСОБА_9 знайдені кров, епітеліальні клітини та виявлений білок людини, але встановити статеву належність крові і клітин не представилось можливим у зв`язку з відсутністю в препаратах ядер лімфоцитів, нейтрофілоцитів та епітеліоцитів, придатних для статевоспеціфічної диференціації. При визначенні групової належності крові і клітин виявлений лише антиген Н ізосерологічної системи АВ0, властивий, як основний, групі крові 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В , що не виключає походження крові і клітин від особи (осіб) з вищевказаною групою крові, в тому числі і від самого потерпілого ОСОБА_9 . Підстави не врахування судом цього висновку експерта є аналогічними підставам наведеним вище щодо підстав не врахування як доказу судово-медичного дослідження (обстеження) № 1338/83;

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду про не врахування як доказу висновок експерта № 578 за результатом проведення судово-медичної експертизи одягу (куртки, джемпера, брюк потерпілого ОСОБА_9 , 1962 року народження , який проведено в період 04 по 26 грудня 2018 року (а.с. 171-178 том 1) на підставі відповідної ухвали слідчого судді від 22.11.2018 року (а.с. 150 том 1), згідно якого на одязі (куртка, джемпер та джинсові брюки), які належали ОСОБА_9 , 1962 року народження, пошкоджень не виявлено, що не дозволяє відповісти на поставлені питання. Таким чином цей висновок не є доказом, оскільки останній не містить фактичних даних про обставини, що мають значення для даного кримінального провадження та підлягають доказуванню, внаслідок того, що в результаті експертизи не було досягнуто мети її проведення - виявлення пошкоджень;

Крім того, апеляційний не враховує як доказ на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 висновок експерта № 1075 за результатом проведення судово-медичної експертизи куртки трупа ОСОБА_9 , який проведено в період 27 грудня 2018 року по 21 січня 2019 року (а.с. 180-182 том 1) на підставі відповідної ухвали слідчого судді від 22.11.2018 року (а.с. 129 том 1), згідно якого кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО, але на куртці трупа ОСОБА_9 виявлена кров людини групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за системою АВО, що не виключає її походження від потерпілого ОСОБА_9 . Підстави не врахування судом цього висновку експерта є аналогічними підставам наведеним вище щодо підстав не врахування як доказу судово-медичного дослідження (обстеження) № 1338/83 та висновку експерта № 545;

Водночас апеляційний суд погоджується з висновком суду щодо не врахування як доказу на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 висновок експерта № 1008 за результатом проведення судово-медичної експертизи наволочки вилученої за адресою: АДРЕСА_3 , який проведено в період 04 по 27 грудня 2018 року (а.с. 184-186 том 1) на підставі відповідної ухвали слідчого судді від 22.11.2018 року (а.с. 28 том 1), згідно якого кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО, але на вище зазначеній наволочці виявлена кров людини групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за системою АВО, що не виключає її походження від потерпілого ОСОБА_9 . Підстави не врахування судом цього висновку експерта є аналогічними підставам наведеним вище щодо підстав не врахування як доказу судово-медичного дослідження (обстеження) № 1338/83, висновків експертів № 545 та № 1075;

Також апеляційний суд не враховує як доказ на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 висновок експерта № 559 за результатом проведення судово-медичної експертизи (цитологічної) змивів з рук потерпілого ОСОБА_9 , який проведено в період 17 по 19 грудня 2018 року (а.с. 188-191 том 1) на підставі відповідної ухвали слідчого судді від 06.12.2018 року (а.с. 149 том 1), згідно якого в змивах з рук потерпілого ОСОБА_9 ядровмісні епітеліальні клітини не знайдені. Підстави не врахування судом цього висновку експерта є аналогічними підставам наведеним вище щодо підстав не врахування як доказу висновку експерта № 578.

Таким чином діючи у відповідності до вимог ст. 337 КПК України районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що з урахування показань наданих обвинуваченим та доказів наданих стороною обвинувачення під час судового розгляду у суді першої інстанції, вважає доведеною вину ОСОБА_8 відповідно до висунутого йому обвинувачення, а тому останній повинен нести відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Окрім того, районний суд у вироку зазначив, чому за наявності суперечливих доказів взяв до уваги одні і відкинув інші, а тому посилання в апеляційній скарзі захисника на що, суд першої інтастнції проводив судовий розгляд упереджено, необ`єктивно і невсебічно, оскільки надавав перевагу стороні обвинувачення, обмежив сторону захисту можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема позбавив можливості стороні захисту довести і обґрунтувати свою позицію є надуманими.

Вказані стороною захисту обставини, на думку апеляційного суду є такими, що узгоджуються з іншими в сукупності дослідженими доказами та спростовують твердження сторони захисту про те, що районний суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та обмежився доказами, які надала сторона обвинувачення.

При цьому апеляційний суд не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо не відкриття в порядку ст. 290 КПК України відеозапису зі слідчим експериментом, оскільки відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_8 25.10.2021 в період з 16:56 по 20:14 годин повністю ознайомився з усіма матеріалами кримінального провадження, в тому числі відеозаписом наявним у матеріалах кримінального провадження про що складений відповідний протокол.

Також апеляційний суд не приймає до уваги доводи сторони захисту про неналежне вручення обвинуваченому ОСОБА_8 та його близьким родичам повідомлення про підозру, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 отримав його особисто 09.09.2021 про що стоїть підпис останнього та його захисника ОСОБА_47 , а його родичам направлено 27.11.2018, відповідно до касового чеку ПН № 55, що свідчить про належне вручення в порядку ст. 278 КПК України.

Щодо доводів захисника про надання обвинуваченому ОСОБА_8 неефективної правової допомоги, апеляційний суд вважає зазначити наступне.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції вимагає «призначення» захисника, який би в інтересах обвинуваченого здійснював юридичну допомогу практично й ефективно, забезпечуючи достатній захист. Оцінити, чи було це юридичне представництво практичним та ефективним, можна лише на основі конкретних обставин справи, розглядаючи процес у цілому (рішення ЄСПЛ «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року, «Імбріоша проти Швейцарії» від 24 листопада 1993 року, «Дауд проти Португалії» від 21 квітня 1998 року, «Куліковський проти Польщі» від 21 грудня 2010 року).

Як вважає ЄСПЛ, ведення захисту, по суті, є справою обвинуваченого та його адвоката, тобто це переважно питання взаємовідносин між ними, незалежно від того, чи призначається захисник у межах надання правової допомоги, чи оплачується приватно, а відповідно до згаданої норми Конвенції втручання компетентних державних органів вимагається лише в тих випадках, коли факт незабезпечення адвокатом ефективного представництва є очевидним або будь-яким чином переконливо доведений до їх відома (рішення ЄСПЛ «Санніно проти Італії» від 27 квітня 2006 року, «Кускані проти Сполученого Королівства» від 24 вересня 2004 року).

Крім того Верховний Суд у постанові № 51-4176км20 від 21.04.2021 зазначив, що ефективність захисту не є тотожною досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, а полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей із використанням власних процесуальних прав і кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Подальша незгода обвинуваченого з позицією і тактикою захисту не свідчить про його неефективність.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження для здійснення захисту ОСОБА_8 органом досудового розслідування 26.11.2018 в порядку ст. 49 КПК України залучено за призначенням захисника ОСОБА_47 , який в подальшому здійснював його захист. Натомість обвинувачений ОСОБА_8 участь ОСОБА_48 , не заперечував, не повідомляв суду фактів про неефективність надання захисником правової допомоги і не порушував перед судом питання щодо необхідності залучення іншого адвоката для здійснення його захисту.

Разом з тим, відповідно до аудіозаписів судових засідань та матеріалів кримінального провадження захисник ОСОБА_47 , активно реалізовував надані йому законом права, підтримував позицію ОСОБА_8 та висловлював свою думку з приводу обставин кримінального провадження на користь обвинуваченого, заявляв клопотання, тобто не висловлював своєї позиції на погіршення становища підзахисного і не діяв всупереч його волі, виконавши обов`язки захисника, визначені положеннями ст. 47 КПК України.

Об`єктивних даних про неналежне виконання ним професійних обов`язків адвоката, яке би могло призвести до істотного обмеження прав ОСОБА_8 передбачених ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України, ст. 20, частинами 3, 4 ст. 42 КПК України в матеріалах кримінального провадження не міститься.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що районний суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив зібрані органами досудового розслідування докази, дав їм належну правову оцінку, на підставі чого прийшов до обґрунтованих висновків по суті обвинувачення, з якими погоджується й апеляційний суд, у зв`язку з чим вважає доводи апеляційної скарги сторони захисту є безпідставними.

Разом з тим, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого діяння - кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень можливо лише у разі його ізоляції від суспільства та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, у зв`язку з чим вважав за доцільне призначити обвинуваченому міру безальтернативного покарання у виді позбавлення волі у межах, встановлених у санкції ч. 2 ст. 121 КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та є необхідним й достатнім як для кари обвинуваченого так і для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України районний суд не знайшов.

Враховуючи вказані обставини, вимоги закону України про кримінальну відповідальність та передбачені цим законом санкцій, суд першої інстанції дійшов прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 , а також попередження нових кримінальних правопорушень можливо лише в умовах його ізоляції від суспільства, а тому слід призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій статей, що передбачають відповідальність за вчинені ним злочинів, оскільки тільки таке покарання досягне мети його застосування.

Колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_8 законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено

Враховуючи наведене апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, тому суд вірно призначив покарання, передбачене санкціями ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 115 КК України.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, у відповідності з вимогами п.1 ч.1 ст. 407 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Кодимського районного суду Одеської області від 20.06.2022 у кримінальному провадженні №0000367, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2018 відносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4