ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/327/23 Справа № 204/6708/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000615, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

представника власника майна ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна, та накладено арешт на майно, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження, користування на речі, документи та майно, які було вилучено під час обшуку 31 серпня 2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон Samsung із сім-карткою НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , два аркуші паперу із чорновими записами та два флеш накопичувачі, які поміщено до спеціального пакету НПУ №WAR1596577; грошові кошти: 16 купюр номіналом по 1000 гривень, 17 купюр номіналом по 500 гривень, 1 купюра номіналом 200 гривень, 61 купюра номіналом 100 доларів США, 5 купюр номіналом 50 доларів США, 8 купюр номіналом 100 євро, 30 купюр номіналом 50 євро, які поміщено до спеціального пакету НПУ № WAR1596578.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що не встановив негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у права підозрюваного.

Вважав доведеним існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на майно може призвести до їх можливого пошкодження, псування, знищення, передачі, відчуження на користь третіх осіб або настання інших наслідків, у зв`язку з чим не буде досягнута дієвість даного кримінального провадження. На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, та таке втручання у право на власність є пропорційним та послався на п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України про допустимість арешту майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати її та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно та негайно повернути вилучене майно власнику.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник посилається на те, що розгляд клопотання відбувся без виклику сторін, про накладення арешту власнику арештованого майна дізнався випадково та 16 січня 2023 року отримав копію оскаржуваної ухвали, а тому, строк на апеляційне оскарження має бути поновлений.

В обґрунтування апеляційної скарги по суті, захисник вказує, що ОСОБА_6 не має статусу підозрюваної, а арештоване майно не є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України.

Зазначає, що слідчим не було надано доказів знищення або пошкодження відповідного майна. Вважає, що через неповернення майна, ОСОБА_6 та її родина необґрунтовано позбавлена можливості користуватися своєю власністю.

Захисник також вказує на те, що а ні в клопотання слідчого, а ні в ухвалі, не назначено конкретних відомостей, сліди, містять вилучені предмети, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та яким чином вони могли бути використані як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а також яким саме кримінально протиправним шляхом були набуті грошові кошти, вилучені у ОСОБА_6 .

Заслухавши представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , який підтримав доводи і вимоги своєї апеляції, та просив поновити йому строк на оскарження, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи клопотання та апеляційної скарги і законність оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Вирішуючи питання поновлення строку, колегія суддів зважає на вимоги ч. 3 ст. 395 КПК України, згідно якої, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії. Оскільки оскаржувана ухвала слідчого судді від 02 вересня 2022 року були постановлена без участі особи, яка її оскаржує, і останній отримав копію даної ухвали 16 січня 2023 року, що не спростовується матеріалами справи та апеляційна скарга надана до апеляційного суду 19 січня 2023 року, тому, за цих обставин строк оскарження ухвали слідчого судді не є порушеним, у зв`язку з чим його поновлення не потребує.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

За висновком слідчого судді в оскаржуваній ухвалі, не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у права підозрюваного, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, та таке втручання у право на власність є пропорційним посилаючись на п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України про допустимість арешту майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Однак, такий висновок слідчого судді на підставі якого накладено арешт на майно, яке тимчасово вилучене під час обшуку, не відповідає фактичним обставинам цього провадження за клопотанням слідчого про арешт майна.

Так, за приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 171 КПК України передбачений перелік обставин, які прокурор, слідчий повинні зазначати в клопотанні про арешт майна. Зокрема, в такому клопотанні мають бути зазначені підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження таким майном.

Згідно змісту клопотання слідчого про арешт майна, з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, накладення арешту в рамках кримінального провадження № 0000615 від 19 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, потребує майно, яке вилучено по місцю мешкання ОСОБА_6 під час проведення обшуку 31 серпня 2022 року на підставі ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2022 року.

За вимогами ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Отже, за положеннями цієї норми закону, накладення арешту з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, може мати місце тільки на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється таке провадження, яке передбачає покарання у виді конфіскації майна.

Із клопотання слідчого про арешт майна та копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань долученого до нього, слідує, що в провадженні СВ відділення поліції № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000615 внесене до ЄРДР 19 серпня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України.

При цьому, за санкцією ч. 3 ст. 191 КК України, покарання у виді конфіскації майна не передбачено.

Також, достовірних і належних даних чи доказів до клопотання про арешт майна, як на момент прийняття оскаржуваної ухвали слідчим суддею так в апеляційній інстанції при її перегляді, того, що ОСОБА_6 , у якої вилучено майно і накладено на нього арешт з метою його конфіскації як виду покарання, має статус підозрюваної не долучено і в апеляційній інстанції не надано.

Є також слушними і прийнятними доводи адвоката в апеляції, про те, що на момент винесення оскаржуваної ухвали слідчим суддею про арешт майна вилученого по місцю мешкання ОСОБА_6 , остання в будь-якому разі не мала статусу підозрюваної.

Ствердження прокурора в апеляційній інстанції, що майно вилучене під час обшуку по місцю мешкання ОСОБА_6 визнано речовими доказами, а тому він вважає, що арешт накладено слідчим суддею також з метою їх збереження, є хибними і безпідставними, оскільки як в клопотанні так і в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, чітко визначено і наведено, тільки одна мету арешту відповідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме з метою його конфіскації як виду покарання.

Само по собі зазначення в клопотанні інформації, що вилучене майно визнано постановою слідчого речовими доказами, як на це посилається прокурор не свідчить, що має місце накладення арешту на речові докази з метою їх збереження.

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Таким чином, за наведеного, висновок слідчого судді в оскаржуваній ухвалі про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення даного кримінального провадження з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання є таким який не відповідає фактичним обставинам цього провадження.

Тому, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно вилучене під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 є такою, що не відповідає зазначеним вище нормам закону, у зв`язку з чим таке судове рішення підлягає скасуванню.

Окрім цього також слід звернути увагу на те, що проведення обшуку за ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2022 року, було здійснено старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області майором поліції ОСОБА_10 , який не входить до переліку слідчих, яким зазначеною ухвалою особисто надано дозвіл на проведення обшуку у цьому кримінальному провадженні за місцем мешкання ОСОБА_6 .

У даному випадку, колегія суддів, зважає на висновок Верховного Суду викладеного в його постанові від 29.01.2019 року, у справі №466/896/17, провадження №51-7795 км18, згідно якого, за змістом ч. 1 ст. 236 КПК України, виконання ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи покладається особисто на слідчого прокурора, які мають право, з метою одержання допомоги з питань, що потребують запросити спеціалістів, що однак це не звільняє їх від обов`язку особистого виконання обшуку. Однак, колегія суддів, на даному етапі цього кримінального провадження, в оцінку протоколу обшуку, як доказу з наведених підстав, не вдається.

Отже, згідно наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту цього майна, наявність обґрунтованої підозри, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, якщо арешт майна накладається у випадках передбачених п. 3 частини другої ст. 170 КПК України.

Оскільки слідчим не доведено існування правової підстави, передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, про які вказано у його клопотанні та не надано доказів того, що особа у якої вилучено майно під час обшуку має статус підозрюваної і інкриміноване їй кримінальне правопорушення, передбачає покарання у виді конфіскації майна, то згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, у задоволенні такого клопотання слід відмовити, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2022 року про задоволення клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна вилученого під час обшуку 31 серпня 2022 року за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0000615, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з старшим прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна, вилученого під час обшуку 31 серпня 2022 року за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0000615, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, відмовити.

Речі, документи, грошові кошти та майно, вилучені під час обшуку 31 серпня 2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000615 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, - повернути останній.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4