1 із 6 Провадження №1-кп/303/688/22
Справа №303/8511/22
Номер рядка статистичного звіту 293
вирок

Іменем України

23 грудня 2022 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючої ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 (тимчасово проживає в АДРЕСА_2 , з вищою освітою, раніше не судимого, громадянина України,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 342 КК України,-

з участю сторін та учасників кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5

ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

08 вересня 2022 року ОСОБА_3 , діючи умисно, вчинив опір працівникові правоохоронного органу, під час виконання ним службових обов`язків з охорони громадського порядку за наступних обставин.

08 вересня 2022 року, поліцейський взводу № 2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП ОСОБА_6 , разом із інспектором взводу № 2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП ОСОБА_5 та інспектором взводу № 2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП ОСОБА_8 , заступили на денне чергування по охороні громадського порядку в м. Мукачево, екіпаж "Жасмін №209", які перебували у форменому одязі та, відповідно до статті 2 Закону України «Про Національну поліцію», здійснювали свої функціональні обов`язки, пов`язані із забезпеченням публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності та надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

В ході патрулювання, 08 вересня 2022 року о 17 годині 20 хвилин по АДРЕСА_3 було помічено чоловіка, який агресивно себе поводив та спричиняв тілесні ушкодження (як у подальшому з`ясовано) - ОСОБА_9 .

2 із 6

Зупинившись на службовому автомобілі та підійшовши до правопорушника ОСОБА_3 , представившись, виконуючи свої функціональні обов`язки, працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зробили зауваження щодо протиправної поведінки та запропонували пояснити свої протиправні дії. Однак, ОСОБА_3 , ігноруючи зауваження, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав пасивно протидіяти та ображати нецензурними словами працівників поліції, у зв`язку із чим йому було роз`яснено про можливість застосування до нього заходів фізичного впливу та спеціальних засобів у разі продовження ним протиправних дій.

В цей час у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел, спрямований на здійснення відносно працівників правоохоронного органу опору, а саме активної фізичної протидії з метою перешкоджання законній діяльності працівників поліції щодо притягнення його до відповідальності, підриву їх авторитету та уникнення відповідальності за вчинені ним протиправні дії, а саме реалізовуючи злочинний умисел, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що він протидіє працівникам правоохоронного органу, які виконують свої службові обов`язки, почувши законні вимоги працівників правоохоронного органу, не бажаючи їм підкорюватись, маючи злочинний намір, спрямований на здійснення опору працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків з охорони громадського порядку, подовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на активний опір працівникам поліції, здійснив спробу втекти від працівників поліції. Після того, як його наздогнали працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 почав вчиняти відносно них активну фізичну протидію. Поліцейські діючи у відповідності до обстановки та дотримуючись вимог законодавства, здійснили застосування спеціального засобу - «кайданки», з метою припинення протиправних дій ОСОБА_3 та попередженню можливих негативних наслідків для оточуючих, під час чого останній неодноразово здійснював спробу вирватись та втекти, висловлювався у бік працівників поліції нецензурною лайкою, хапав їх за формений одяг, під час чого своїми руками пошкодив защіпку на службовому жетоні поліцейського ОСОБА_6 та зірвав шеврон із емблемою «Поліція» поліцейського ОСОБА_5 , чим перешкоджав законному застосуванню сили та проявив неповагу до правоохоронних органів. Крім цього, в подальшому ОСОБА_3 після застосування стосовно нього спеціального засобу «кайданки» не заспокоївся, а навпаки продовжував агресивно висловлюватися в бік працівників поліції нецензурною лайкою та ногами здійснив удар по нозі працівнику поліції ОСОБА_10 , вивівши його з рівноваги внаслідок чого останній впав на коліна та пошкодив формені штани та відчув фізичний біль.

Протиправні дії ОСОБА_3 продовжувались близько 15 хвилин та були припинені лише після застосування до нього засобів фізичного впливу та спеціальних засобів «кайданки».

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за частиною 2 статті 342 КК України опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків з охорони громадського порядку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив що викладені вище факти та обставини вчинення злочину, відповідають дійсності. Дійсно, 08 вересня 2022 року по АДРЕСА_3 між ним та ОСОБА_9 виникла сварка, в ході якої він намагався спричинити тілесні ушкодження останній. Будучи у стані алкогольного сп`яніння, він почав агресивно реагувати на зауваження працівників поліції. Після чого, намагався від них піти, однак був затриманий, при цьому в ході затримання вчинив опір працівникові

3 із 6

правоохоронного органу, під час виконання ним службових обов`язків з охорони громадського порядку за наступних обставин. Він є учасником бойових дій, раніше отримав травму, йому призначено інвалідність, у зв`язку з чим у нього виникають розлади здоров`я, що призводить до втрати пам`яті.

Потерпілі в судовому засіданні ствердили що претензій до обвинуваченого не мають, міру покарання залишили на розсуд суду.

На підставі частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Слід зазначити, що обвинувачений, у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті.

Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, визначено що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом.

За згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також роз`яснює їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Також, слід зазначити, що відповідно до статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Частиною 2 статті 22 КПК України визначено що сторони мають рівні права на збирання та подання до суду доказів. Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичні обставини справи, при яких обвинувачений вчинив 08 вересня 2022 року опір працівникам правоохоронного органу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 під час виконання ними службових обов`язків з охорони громадського порядку.

Статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію» визначено поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Згідно статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.

Таким чином, суд вважає що органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, його вина доведена у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 342 КК України

4 із 6

тобто опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків з охорони громадського порядку.

Наданими суду доказами, що характеризують особу обвинуваченого підтверджується, що останній раніше не судимий, на обліку у лікаря фтизіатра, нарколога не перебуває, є інвалідом ІІІ групи, перебуває на обліку у лікаря психіатра (за наслідками отриманої травми при участі в АТО), учасник бойових дій. Через наявне захворювання може не в повній мірі усвідомлювати свої дії, застосування примусових заходів не потребує.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор, вважаючи доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, пропонував суду призначити йому покарання за частиною 2 статті 342 КК України у виді штрафу.

Обвинувачений, визнаючи вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, не заперечуючи проти запропонованого прокурором виду покарання, просив суд його суворо не карати.

Захисник просив призначити міру покарання у виді штрафу, із застосуванням статті 69 КК України, ствердив що обвинувачений щиро розкаявся, раніше не судимий, такі його дії вважає наслідком отриманої травми, як учасника бойових дій.

Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд керується статтями 65-67 КК України.

Також судом беруться до уваги, роз`яснення, які містяться у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, тощо).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно статті 66 КК України, суд визнає щире каяття в скоєному.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 згідно статті 67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує данні про особу, характер та ступінь суспільної небезпеки ним вчиненого, а також тяжкість вчиненого ним злочину відповідно до статті 12 КК України.

У відповідності до п. 4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Слід зазначити що в пункті 8 зазначеної вище Постанови роз`яснено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У кожному випадку застосування статі 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини кримінального

5 із 6

провадження або данні про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання. При цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Приписи статті 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто, законодавець чітко визначив що для застосування судом положень статті 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Слід зазначити що Верховний Суд (справи №712/4384/20, №149/1596/16-к) неодноразово звертав увагу що призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є учасником бойових дій, раніше не судимий, щиро розкаявся, на його утриманні перебуває малолітня дитина, потерпілі претензій до нього не мають, є інвалідом ІІІ групи, внаслідок отриманої травми в ході бойових дій, суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання скоєнню нових кримінальних правопорушень призначити йому покарання у виді штрафу із застосуванням статті 69 КК України.

Таким чином, суд вважає за доцільне призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини 2 статті 342 КК України, тобто із застосуванням статті 69 КК України, оскільки таке покарання відповідатиме матеріальному стану обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення і буде сприяти виправленню обвинуваченого.

Вирішення цивільного позову та мотиви інших рішень.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді особистого зобов`язання припинив свою дію 11 листопада 2022 року.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку статі 100 КПК України.

6 із 6

Керуючись ст.ст.374,376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 342 КК України.

ОСОБА_3 призначити покарання за частиною 2 статті 342 КК України у виді штрафу, із застосуванням статті 69 КК України, в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень.

Речові докази: DVD диски - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через цей суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуюча Оксана МАРГИТИЧ