Номер провадження: 11-кп/813/1783/22
Справа № 499/603/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_10

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000415за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», та прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 23.06.2022 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця з/р Ленінський Советского району Північно-Казахстанської області, Республіки Казахстан, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого оператором заправної станції, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Оскаржуваним вироком Іванівського районного суду Одеської області від 23.06.2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

Звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.75 КК України з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки передбачені п.1,2 ч. 1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 та ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 50000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 2500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн. та 13700,00 грн. витрат на правову допомогу.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_7 та ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 42655,23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн.

Цивільний позов ОСОБА_11 , яка діє від імені неповнолітнього ОСОБА_13 до ОСОБА_7 та ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 2361,70 грн. та моральну шкоду у розмірі 118,10 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень)

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_7 та ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» на користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду у розмірі 6430,98 грн. та моральну шкоду у розмірі 321,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн..

Також даним вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку, 23.10.2015 року приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_7 керував технічно справним автопоїздом у складі тягача «VOLVO FH 12/420» д/н НОМЕР_1 з напівпричепом «GENERAL TRAILERS PJDSA-3» д/н НОМЕР_2 та рухався зі швидкістю приблизно 90 км/год, більш точну величину не виявилося можливим встановити, в умовах необмеженої видимості, по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю автодороги «Київ-Одеса» М-05, поза межами населених пунктів, по прямій рівній ділянці, де організований двосторонній рух по дві смуги руху у протилежних напрямках, які розділенні трав`яним газоном, в напрямку м. Києва.

Під час наближення до 410 км. + 800м. вищевказаної автодороги «Київ-Одеса» в межах бувшого Іванівського (нині - Березівського) району Одеської області, обвинувачений ОСОБА_7 керуючи технічно справним автопоїздом у складі тягача «VOLVO FH 12/420» д/н НОМЕР_1 з напівпричепом «GENERAL TRAILERS PJDSA-3» д/н НОМЕР_2 , перетнув суцільну смугу руху з подальшим частковим виїздом транспортного засобу за межі проїжджої частини по правій стороні за ходом руху (узбіччя), не був уважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, яка виразилася у випередженні його автомобілем «Opel Kadet» д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_12 , виїзду на його смугу руху, з подальшим виїздом та вимушеною зупинкою на правому за ходом руху узбіччя дороги, при цьому обвинувачений ОСОБА_7 не дотримався безпечного інтервалу та не вибравши безпечної швидкості руху, таким чином не вжив заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, при відсутності перешкод технічного або іншого характеру, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та легковажно розраховуючи на їх відведення, допустив зіткнення передньою правою частиною тягача «VOLVO FH 12/420» д/н НОМЕР_1 із задньою лівою частиною автомобіля «Opel Kadet» д/н НОМЕР_3 , який в подальшому внаслідок удару було відкинуто в кювет за узбіччям.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п.п.2.3б, 12.1, 13.1 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року.

Внаслідок транспортної події пасажир автомобілю «Opel Kadet» д/н НОМЕР_3 Шостак ОСОБА_15 , отримала тілесні ушкодження у вигляді розриву лівого крижовоклубкового зчленування, уламкового перелому правої лобкової та сідничної кісток, перелом лівих 6-9 ребер, лівобічного гематораксу, внутрішньосуглобового перелому великого горбка лівої плечової кістки, струсу головного мозку, розриву селезінки, розриву печінки, множинних саден тулуба та кінцівок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень з критерієм небезпеки для життя.

Порушення водієм автопоїзду у складі тягача «VOLVO FH 12/420» д/н НОМЕР_1 з напівпричепом «GENERAL TRAILERS PJDSA-3» д/н НОМЕР_2 Лудборжем ОСОБА_16 вимог п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідків.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На вирок суду першої інстанції адвокат ОСОБА_10 в інтересах ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурор Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вважає оскаржуваний вирок необґрунтованим і невмотивованим в частині призначення обвинуваченому покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор посилається на наступне:

- суд, вирішуючи питання щодо призначення покарання ОСОБА_7 за кримінальне правопорушення, яке ним вчинене 23.10.2015 року, не надав належної правової оцінки тому факту, що обвинувачений під час судового розгляду взагалі не визнав свою вину у вчиненні злочину, у зв`язку із чим, у при винесенні вироку були відсутні підстави для застосування ст. 75 КК України, а саме звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням;

- суд залишив поза увагою та не проаналізував характеру й обсягу допущених обвинуваченим грубих порушень ПДР, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілій та посягнуло на найвищу соціальну цінність в державі - здоров`я людини;

- під час розгляду провадження в суді, потерпіла ОСОБА_11 повідомила, що з часу вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди і до судового розгляду обвинуваченим не було їй компенсовано жодної матеріальної шкоди. Також, обвинувачений за 7 років так і не вибачився перед нею за ті страждання, які вона отримала у зв`язку із тілесними ушкодженнями.

На підставі цього, прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити в цій частині новий вирок, яким: ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. В іншій частині залишити вирок суду без змін.

Адвокат ОСОБА_8 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзівважає, що вирок суду є упередженим, необґрунтованим , не вмотивованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалений на припущеннях з порушенням права на захист та вимог ст.370, ч.3 ст. 373 та ч.3 ст.374 КПК України, без повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

-формулювання обвинувачення визнане судом доведеним і встановлене самим судом, не відповідає обвинуваченню, викладеному органом досудового розслідування в обвинувальному акті, ні за змістом, ні за мотивами, ні за способом вчинення кримінального правопорушення.

- суд в порушення вимог ч.1 ст. 337 КПК України, і права на захист, вийшовши за межі висунутого обвинувачення, мотивувальній частині вироку зазначив, «що з наведеного можливо прийти до висновку, що рух транспортних засобів по узбіччю заборонений, таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 не виконав вимоги п.34.1.1 та п.34.1.2 ПДР»;

- матеріали кримінального провадження не містять доказу того, що водій ОСОБА_7 не контролював рух керованого ним автомобіля «VOLVO FH 12/420», з напівпричепом «GENERAL TRAILERS PJDSA-З», що в порушення п.2.3.6 Правил дорожнього руху України, був неуважний і що саме це стало причиною зіткнення;

- судом першої інстанції не приділено уваги тому, що наявними доказами в судовому засіданні було встановлено, що водій ОСОБА_12 керуючий автомобілем, своїми діями при раптовій зміні напрямку руху створив для водія ОСОБА_7 як небезпеку для руху так і перешкоду для руху;

- висновок суду у вироку, що рух транспортних засобів по узбіччю заборонений і таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 не виконав вимоги п. 34.1.1 (вузька суцільна лінія) та п. 34.1.2 (широка суцільна лінія) Правил дорожнього руху України, з аналізу яких вбачається, що перетинання даних смуг та рух за їх межами заборонено, окрім випадків вимушеної зупинки, і це стало причиною дорожньо - транспортної пригоди, є явно надуманим судом, та такими що не відповідають Закону;

- порушуючи право на захист, суд під час судового розгляду, проігнорував заявлені стороною захисту письмові клопотання про проведення додаткової судово-авто-технічної експертизи щодо визначення достовірності даних суду показів водієм ОСОБА_12 та потерпілою ОСОБА_14 , що зіткнення сталося через чотири чи п`ять хвилин після зупинки автомобіля «Opel Kadet»на узбіччі;

- суд у вироку не дав оцінки тому, що при проведенні слідчих експериментів відповідно ст.240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, було отримано перевірені і уточнені дані від водія ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_14 , які показали, що зіткнення відбулося відразу після випередження та зупинки їх автомобіля «Opel Kadet» на узбіччі;

- суд не звернув уваги на оголошені покази ОСОБА_17 , з яких вбачається, що як тільки автомобіль ОСОБА_12 поїхав із лівої смуги праворуч і зупинився на узбіччі, то вона відразу відчула сильний удар по автомобілю, від чого автомобіль викинуло в кювет;

- покази потерпілої ОСОБА_17 є не єдиним доказом невинуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки її покази спростовують покази водія ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_14 , що зіткнення відбулося через п`ять хвилин після їх зупинки. Покази ОСОБА_17 , що зіткнення відбулося відразу після зупинки автомобіля «Opel Kadet» на узбіччі, узгоджуються з іншими встановленими обставинами дорожньо-транспортної пригоди і підтверджують достовірність показів обвинуваченого ОСОБА_7 свідка ОСОБА_18 ;

- суд безпідставно відхилив письмове клопотання сторони захисту від 09 квітня 2021 року, про виклик та допит в суді свідка ОСОБА_19 , який був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди;

- висновок експерта НДКЦ при ГУМВС України Одеської області судово - транспортно - трасологічної експертизи №501-А від 15 січня 2016 року є доказом того, що ОСОБА_7 керуючи автомобілем «VOLVO FH 12/420», з напівпричепом, рухався частково по узбіччю прямолінійно, а автомобіль «OPEL KADET» яким керував ОСОБА_12 заїхав на узбіччя раптово перед ним під кутом і різко зупинився. Цим висновком повністю спростовується версія обвинувачення, що обвинувачений ОСОБА_7 виїхав за межі проїзної частини на узбіччя і таким чином на попутних курсах допустив зіткнення, на що суд уваги не звернув;

- в порушення права на захист, захиснику під час досудового розслідування було створено перешкоди у заявлені клопотань про допит свідка ОСОБА_20 , про проведення слідчого експерименту з усіма учасниками дорожньо-транспортної пригоди та про проведення після цього судово-авто-технічної експертизи по обставинам дорожньо-транспортної пригоди;

- слідчим без показань ОСОБА_7 і без проведення слідчих експериментів з учасниками дорожньо-транспортної пригоди, було проведено в Одеському науково-дослідному інституті судових експертиз Міністерства юстиції України судово-авто-технічну експертизу по обставинах дорожньо-транспортної пригоди №1960 від 1 серпня 2016 року;

- під час досудового розслідування всі пояснення, протоколи допиту складені на російській мові, без послуг перекладача та без заяв учасників цього провадження, а відтак ці пояснення та протоколи допиту не є джерелом доказів, та як наслідок висновок судово-авто-технічної експертизи №1960 від 01.08.2016 року не може бути допустимим доказом у даному провадженні.

Крім того, захисник зазначає, що суд, визнавши ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та при призначенні покарання, не врахував загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України. Так, призначаючи ОСОБА_7 основне та додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на два роки не врахував особу обвинуваченого і інші важливі обставини справи, та прийшов до висновку про можливість призначення такого покарання. Також судом не враховано: відсутність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, його поведінку відразу на місці дорожньо-транспортної пригоди, сприяння слідству та суду у розслідування цієї пригоди, позитивну характеристику, стаж роботи водієм і кваліфікацію, те що дорожньо-транспортна пригода сталася явно з вини іншої особи, що ОСОБА_7 не притягувався до відповідальності за порушення правил дорожнього руху як до моменту дорожньо-транспортної пригоди так і після неї, що із часу дорожньо- транспортної пригоди пройшло вже сім років.

Задоволення судом позовних вимог з є явно необґрунтованим, таким що не відповідає вимогам ст. 23 ЦК України і роз`ясненням п.п.5, 9 ,10 Постанови ПВС України №4 від 31 березня 1995 року

На підставі цього, захисник просить вирок відносно ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України закрити.

Адвокат ОСОБА_10 , в інтересах ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині підстав для задоволення цивільних позовів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , яка діє в інтересах ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», посилаючись на наступне.

- суд першої інстанції в порушення вимог статті 337 КПК України вийшов за межі висунутого обвинувачення та розглянув цивільні позови осіб, які зазнали легких тілесних ушкоджень, що не передбачено статтею 286 КК України.

- суд першої інстанції, не врахував, що цивільний позивач ОСОБА_12 звернувся з цивільним позовом до страхової компанії про стягнення матеріальної шкоди завданої належному йому транспортному засобу «Oреl Kadet» з порушенням річного строку, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог згідно статті 37 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та правових висновків наведених в постанові ВП ВС від 11.12.2019 №465/4287/15 (14- 406цс19).

- цивільний позивач ОСОБА_12 , звертаючись до ПрАТ «УПСК» із позовною вимогою про стягнення матеріальної шкоди, завданої його автомобілю «Oреl Kadet» не навів в позовній заяві обґрунтування добросовісної поведінки та пропуску річного строку через незалежні від нього причини.

- суд першої інстанції не надав належної оцінки наданого цивільним позивачем Звіту №371/18 від 21 березня 2018 року, в якому на сторінці 14 у висновках зазначається, що автомобіль «Oреl Kadet» не можливо відновити згідно технічних умов виробника. Таким чином, суд першої інстанції повинен був визначити розмір страхового відшкодування наступним чином: ринкова вартість транспортного засобу на момент ДТП 42137 грн. 04 коп. - вартість транспортного засобу після ДТП 4536 грн. 00 коп. = 37 601 грн. 04 коп.

- суд першої інстанції не врахував, що цивільний позивач ОСОБА_12 звернувся з позовною вимогою до страхової компанії про стягнення витрат на проведення експертної оцінки завданої шкоди транспортному засобу «Oреl Kadet» в розмірі 2500 грн. з порушенням порядку залучення експерта та відшкодування страховиком витрат за проведення такої експертизи, передбачений положеннями пунктів 34.2, 34.3 статті 34 Закону № 1961-IV.

- суд першої інстанції, частково задовольняючи цивільні позови пасажирів транспортного засобу «Opel Kadet», не застосував положення п. 36.3. статті 36 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не врахував правових висновків наведених в постанови ВП ВС від 10.01.2019 №274/4882/17-ц (61-38295св18).

- цивільним позивачем ОСОБА_11 не надані належні та допустимі докази понесених витрат на лікування в сумі 6406 грн. 20 коп. із загальної суми 28 076 грн. Доведена сума витрат на лікування складає: 28 076 грн. - 6406 грн. 20 коп. = 21 669 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, просить: змінити вирок суду в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , яка діє в інтересах сина ОСОБА_13 та ОСОБА_14 :

Цивільний позов ОСОБА_11 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_11 страхове відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю у розмірі 21 796 грн. 90 коп. та моральну шкоду у розмірі 1090 грн. 00 коп.

Відмовити ОСОБА_12 в задоволенні цивільного позову до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відмовити ОСОБА_11 , яка дії від імені неповнолітнього ОСОБА_13 , в задоволенні цивільного позову до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю та моральної шкоди.

Відмовити ОСОБА_14 в задоволенні цивільного позову до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю та моральної шкоди.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив їх задовольнити, натомість, не заперечував проти задоволення клопотання частково ОСОБА_7 про застосування до нього амністії. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник в судовому засіданні апеляційного суду підтримали подану апеляційну скаргу, не погодившись із доводами апеляційної скарги прокурора. Під час апеляційного розгляду сторона захисту просила застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році»,

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 просила відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та представника ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», натомість, підтримав апеляційну скаргу прокурора.

Представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» адвокат ОСОБА_10 підтримав заявлену апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо його невинуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Так, встановивши вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався на:

- показання потерпілої ОСОБА_11 , яка показала суду, що самі обставини ДТП не пам`ятає, так як заснула на сидінні в машині, а прокинулася уже в Іванівський лікарні. Також пояснила, що 23.10.2015 року вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_12 , матір`ю, бабусею та двома дітьми виїхали на автомобілі «Opel Kadet» з м. Чорноморськ до м. Подільськ Одеської області, рух здійснювали по трасі «Київ-Одеса» в напрямку м. Києва. При цьому чоловік був за кермом, бабуся на пасажирському сидінні спереду, а вона з матір`ю та дітьми позаду. Після ДТП вона тривалий час проходила курси лікування, отримала ІІІ групу інвалідності, а їх автомобіль відновленню не підлягає. Також відзначила, що її чоловік завжди є обережним водієм, в той день вони нікуди не поспішали. Після ДТП один раз бачила обвинуваченого поза межами суду, а саме після даної події до них приїжджав ОСОБА_7 з дружиною та дали їм 2000,00 грн.;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який показав, що 23.10.2015 року він на автомобілі «Opel Kadet» реєстраційний номер НОМЕР_3 , разом зі своєю сім`єю, а саме дружиною, тещею, двома дітьми та бабусею виїхали з м. Чорноморськ до м. Подільськ Одеської області, рухалися по трасі Київ-Одеса, близько 16:00 вони проїхали поворот на смт. Іванівку та він бачив вантажний автомобіль, який їхав по узбіччю. Після того, як вони проїхали міст біля повороту на смт. Іванівку, він помітив, що в його авто почала різко падати температура та вирішив зупинитися, щоб вияснити причину, він увімкнув поворот, виїхав на узбіччя та зупинився з увімкнутими аварійними сигналами. Він вирішив вийти з машини, однак побачив, що по узбіччю їде вантажний автомобіль та приближається до них, спочатку думав, що вантажний автомобіль пропускає іншу машину, однак коли зрозумів, що має статися зіткнення, він швидко сів за кермо та хотів рушити з місця, однак не встиг та відбулося зіткнення, його авто занесло в кювет. Дані обставини відбувалися приблизно через хвилин п`ять після того, які він обігнав вантажний автомобіль. Також показав, що на момент зіткнення його авто було у робочому стані, тобто двигун працював;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що 23.10.2015 року вона, разом зі своєю сім`єю на автомобілі «Opel Kadet» реєстраційний номер НОМЕР_3 , а саме зятем, який був за кермом, донькою, мамою та двома онуками виїхали з м. Чорноморськ до м. Подільськ Одеської області. Рухаючись по трасі Київ-Одеса в сторону м. Києва водій автомобіля ОСОБА_12 повідомив, що необхідно зупинитися, тому що в авто виникли якісь проблеми, він звернув на узбіччя, проїхав деяку відстань, точно не пам`ятає скільки метрів та зупинився на узбіччі, хотів вийти з автомобіля, однак швидко повернувся та намагався рушити з місця, однак не встиг, після чого сталося зіткнення, та їх авто відкинуло у кювет. Відзначила, що перед зупинкою автомобілю вони обігнали два вантажних автомобіля, при цьому авто яке їхало попереду, рухалося по узбіччю відразу за ними. Вказала, що з моменту обгону вантажного автомобілю, з яким відбулося зіткнення до самого зіткнення пройшло приблизно п`ять хвилин.

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який показав, що у жовтні 2015 року, точну дату не пам`ятає, виїхав з м. Одеси та рухався по трасі Київ-Одеса в напрямку м. Київ. Погодні умови були добрі, було сонячно, на території Іванівського району, він побачив автомобіль «лісовоз», який рухався попереду нього та їхав майже по узбіччю, пригальмовував, на його думку, хотів зупинитися. Після чого його авто та авто, яке рухалося попереду, обігнав автомобіль «Opel» синього кольору, який рухався приблизно 100 км/год та через дуже короткий проміжок часу побачив, як у вантажного автомобіля, яким, як потім виявилося керував ОСОБА_7 , включилися стопи, почав йти дим з коліс, авто почало різко гальмувати та йти «юзом». Відзначив, що автомобіль, яким керував ОСОБА_7 їхав за 200-300 м. попереду нього, після того, як автомобіль «OPEL» випередив авто обвинуваченого та сталося зіткнення пройшло менше однієї хвилини, автомобіль «OPEL» їхав з включеними габаритами, аварійні сигнали не світилися;

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.10.2015 року, додатки до нього, з яких вбачається, що дорожньо-транспортна пригода мала місце при сухій ясній погоді, по асфальтованому сухому дорожньому покриттю на автошляху «Київ-Одеса» на 410 км + 800 м. по горизонтальній ділянці дороги в сторону м. Києва, яка має дві смуги руху у попутному напрямку, на асфальтобетонному покриттю наявні сліди гальмування автомобілю «VOLVO FH 12/420» д/н НОМЕР_1 з напівпричепом «GENERAL TRAILERS PJDSA-3» д/н НОМЕР_2 довжиною 48,9 м. Згідно схеми ДТП та фото-таблиць на місці ДТП було позначено також положення транспортних засобів після зіткнення, місце зіткнення, виявлено також осип скла, та вбачається, що місце зіткнення відбулося за межами правої по ходу смуги руху, поза горизонтальною розміткою (п. 34.1.2 ПДР широка суцільна лінія білого кольору), тобто на узбіччі поза межами проїжджої частини. Також зі схемі ДТП та фото-таблиць не вбачається наявність слідів екстреного гальмування автомобілю «Opel Kadet» д/н НОМЕР_3 , при цьому допитані у судовому засіданні обвинувачений та свідки також не вказували на застосування водієм «Opel Kadet» д/н НОМЕР_3 екстреного гальмування.

Вказані у протоколі та додатках до нього відомості підтверджують встановлені судом обставини щодо місця дорожньо-транспортної пригоди, що в свою чергу відповідає свідченням свідків, допитаних під час судового розгляду, так і поясненням обвинуваченого, та підтверджують ту обставину, що ДТП сталася у світлу добу пори та в умовах достатньої видимості. Погодні умови, які були 23.10.2015 року під час моменту ДТП також підтверджуються довідкою Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів.

- висновок експерта №32 від 03.05.2016 року, згідно якого при надходженні ОСОБА_11 до лікарні 23.10.2015 року, у неї були виявлені ушкодження у вигляді розриву лівого крижовоклубкового зчленування, уламкового перелому правої лобкової та сідничної кісток, перелом лівих 6-9 ребер, лівобічного гематораксу, внутрішньосуглобового перелому великого горбка лівої плечової кістки, струсу головного мозку, розриву селезінки, розриву печінки, множинних саден тулуба та кінцівок, які утворилися від дії тупого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею в місці прикладання травмуюючої сили, чим могли бути деталі салону автомобіля при ударі об такі внаслідок переміщення тіла в салоні автомобілю під дією сил інерції при зіткненні з іншим транспортним засобом, який рухався, тобто могли бути спричинені при ДТП, що мала місце 23.10.2015 року та зазначені тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, з критерієм небезпеки для життя.

- висновок експерта №30 від 03.05.2016 року, згідно якого при надходженні ОСОБА_14 (мати потерпілої ОСОБА_11 ) до лікарні 23.10.2015 року, у неї були виявлені такі ушкодження: забійна рана тім`яної частини голови, струс головного мозку, забій м`яких покривів грудної клітки, які утворилися від дії тупого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею в місці прикладання травмуюючої сили, чим могли бути деталі салону автомобіля під дією сил інерції при зіткненні з іншим транспортним засобом, який рухався, тобто могли бути спричинені при ДТП, що мала місце 23.10.2015 року та зазначені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють короткочасний розлад здоров`я (більше 6 днів, але не менше 21 дня).

- висновок експерта №31 від 03.05.2016 року, згідно якого при надходженні ОСОБА_13 (син потерпілої ОСОБА_11 ) до лікарні 23.10.2015 року, у нього були виявлені такі ушкодження: забійні рани голови, лівого колінного суглобу та лівого передпліччя, множинні садна верхніх кінцівок та спини, струс головного мозку, які утворилися від дії тупого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею в місці прикладання травмуюючої сили, чим могли бути деталі салону автомобіля при ударі об такі внаслідок переміщення тіла в салоні автомобілю під дією сил інерції при зіткненні з іншим транспортним засобом, який рухався, тобто могли бути спричинені при ДТП, що мала місце 23.10.2015 року та зазначені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють короткочасний розлад здоров`я (більше 6 днів, але не менше 21 дня).

- довідку, надану Державним агентством автомобільних доріг, ділянка догори траси «Київ-Одеса», на якій сталася ДТП 23.10.2015 року не відноситься до автомагістралей;

- висновок експерта №421-А від 24.11.2015 року, згідно якого рульове керування, гальмівна система та ходова частина тягача «VOLVO FH 12/420» д/н НОМЕР_1 з напівпричепом «GENERAL TRAILERS PJDSA-3» д/н НОМЕР_2 на момент експертного огляду, тобто після ДТП знаходилася в працездатному стані, дозволяли водію змінювати напрям руху залежно від своїх намірів і ситуації, що складається на дорозі, без ознак наявності несправностей, які могли привести до настання раптових для водія відхилень автомобіля у бік займаної смуги, а також змінювати швидкість і режим руху цього автомобіля шляхом застосування гальмування з відомою даному водієві ефективністю.

- висновок експерта №422-А від 24.11.2015 року, згідно якого рульове керування, гальмівна система та ходова частина «Opel Kadet» д/н НОМЕР_3 на момент експертного огляду, тобто після ДТП знаходилася в працездатному стані, дозволяли водію змінювати напрям руху залежно від своїх намірів і ситуації, що складається на дорозі, а також змінювати швидкість і режим руху цього транспортного засобу шляхом застосування гальмування з відомою даному водієві ефективністю.

- висновок експерта №501-А від 15.01.2016 року, згідно якого первинний контакт автомобіля «VOLVO FH 12/420» д/н НОМЕР_1 з напівпричепом «GENERAL TRAILERS PJDSA-3» д/н НОМЕР_2 мав місце передньою правою частиною з задньою лівою частиною автомобіля «Opel Kadet» д/н НОМЕР_3 , кут між повздовжніми осями транспортних засобів в момент входу в контакт склав 3…10 градусів, при відліку кута від повздовжньої осі автомобілю «Opel Kadet» д/н НОМЕР_3 проти ходу годинникової стрілки до повздовжньої вісі автомобілю «VOLVO FH 12/420» д/н НОМЕР_1 з напівпричепом «GENERAL TRAILERS PJDSA-3» д/н НОМЕР_2 .

- висновок судової авто-технічної експертизи №1960 від 01.08.2016 року, згідно якого в умовах ДТП належні дії водія автопоїзду у складі тягача «VOLVO FH 12/420» д/н НОМЕР_1 з напівпричепом «GENERAL TRAILERS PJDSA-3» д/н НОМЕР_2 регламентувалися вимогами п.п. 12.1, 12.3 ПДР, відповідно до яких водію слід було обрати швидкість, яка б забезпечувала йому контроль за керуванням транспортним засобом і при наближенні до автомобілю «Opel Kadet» д/н НОМЕР_3 , що зупинився на правому узбіччі, завчасно виконати його об`їзд. Розгляд належних дій водія автомобілю «Opel Kadet» д/н НОМЕР_3 в умовах пригоди, спрямованих на її уникнення, з технічної точки зору є безпредметним, оскільки водій цього автомобілю знаходився на узбіччі, був нерухомий, і всі вимоги по забезпеченню безпеки руху покладалися виключно на водія транспортного засобу, що рухався за ним автопоїзда. Оскільки, відповідно до експертизи по визначенню технічного стану автопоїзда, він на момент пригоди знаходився в справному стані, експерт зробив висновок про наявність у його водія технічної можливості належним виконанням вимог п.п. 12.1, 12.3 ПДР уникнути пригоди. Показання водія автопоїзда по об`єктивних критеріях узгоджуються зі слідовою інформацією місця ДТП про свій рух у правій смузі й виїзді на узбіччя, про зіткнення на узбіччі з автомобілем, що там стояв. Інші показання водія про динаміку розвитку пригоди в частині власного руху та взаємного положення при сумісному русі, з експертної точки зору, являються технічно не спроможними, бо швидкість автопоїзду перед зіткненням перевищувала 84 км/год, тому й сумісний рух його з автомобілем «Opel Kadet» з дистанцією 3-5 м., враховуючи, що даний автомобіль встиг зупинитися на узбіччі, був неможливий. За умов прийнятого експертом припущення про гальмування автопоїзда після зіткнення до зупинки (це також твердження й самого водія) слід зробити висновок, що слідам гальмування автопоїзда після зіткнення відповідає швидкість 84 км/год. Враховуючи, що після зіткнення автопоїзд втратив частину кінетичної енергії руху на зіткнення, яку врахувати на даному етапі розвитку експертної науки достовірно неможливо, слід констатувати, що в умовах пригоди, швидкість автопоїзда перевищувала 84 км/год.

- показання допитаного у судовому засіданні експерта ОСОБА_21 , який складав висновок №1960 від 01.08.2016 року судової авто-технічної експертизи обставин наїзду автопоїзда в складі тягача Volvo FH 12.420 p/н НОМЕР_1 і напівпричепа GENERAL TRAILERS PJDSA-3 р/н НОМЕР_2 на автомобіль Opel Kadet р/н НОМЕР_3 , який, відповідаючи на питання, надав наступні покази, відзначив, що швидкість водія автопоїзду визначалася з даних схеми ДТП, протоколу огляду місця події та фото-таблиць до нього, з яких вбачається, що на місці зіткнення дорожнє покриття було асфальтоване та з урахуванням слідової інформації гальмування автопоїзда. Відзначив, що перед зіткненням у водія автопоїзда небезпеки для руху не було, дорожня обстановка була позитивна, видимість обмежена не була, асфальтоване покриття було сухе. Також відзначив, що згідно всіх наданих йому для проведення експертизи вихідних даних, автомобіль Opel Kadet в момент ДТП був нерухомий, стояв на узбіччі, отже на причину ДТП не впливає та обставина, коли та як даний автомобіль обігнав автопоїзд. Якщо взяти до уваги, що автомобіль випередив автопоїзд, виїхав на праву смугу руху, потім з`їхав на узбіччя та зупинився, в момент зупинки автопоїзд знаходився на відстані 100 м. від даного автомобілю, тому з урахуванням визначеної швидкості автопоїзда, жодні маневри автомобілю Opel Kadet не розглядалися та не могли бути небезпечними для автопоїзда, тому що в момент ДТП автомобіль був нерухомий;

- висновок експертів №4017-20 від 15.03.2021 року за результатами проведення комісійної судової авто-технічної експертизи по обставинам даної ДТП, згідно якого на ранньому етапі розвитку даної ДТП водій ОСОБА_12 , керуючи автомобілем Opel Kadet р/н НОМЕР_3 , та водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем Volvo FH 12.420 p/н НОМЕР_1 і напівпричепа GENERAL TRAILERS PJDSA-3 р/н НОМЕР_2 , повинні були діяти у відповідності з вимогами п.12.6 «ґ» Правил дорожнього руху, згідно яких вони повинні були здійснювати рух зі швидкістю не більше 110км/год. Відповідь на першу питання, а саме: Як, відповідно до технічних вимог Правил дорожнього руху в даній дорожній обстановці повинні були діяти, водій ОСОБА_12 керуючи автомобілем «OPEL KADET» реєстраційний номер НОМЕР_3 , та водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем «VOLVO FH 12/420» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «GENERAL TRAILERS PJDSA-3» реєстраційний номер НОМЕР_2 відповідь було надано по варіантам, залежно від показів свідків.

Варіант № 1 - по показам свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 - водій автомобіля Opel Kadet р/н НОМЕР_3 Шостак ОСОБА_22 в умовах даного варіанту, перед початком зміни напрямку руху (виїздом на праве узбіччя), повинен був переконатись у безпеці даного маневру, тобто діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху. В умовах даного варіанту водій автомобіля Volvo FH 12.420 p/н НОМЕР_1 і напівпричепа GENERAL TRAILERS PJDSA-3 р/н НОМЕР_2 Лудборж ОСОБА_16 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.3, п.13.1 Правил дорожнього руху України.

Варіант № 2 - по показам свідка ОСОБА_18 - водій автомобіля Opel Kadet р/н НОМЕР_3 Шостак ОСОБА_22 в заданій дорожній ситуації перед початком зміни напрямку руху (виїздом на праве узбіччя) повинен був переконатись у безпеці даного маневру, тобто діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху. В умовах даного варіанту водій автомобіля Volvo FH 12.420 p/н НОМЕР_1 і напівпричепа GENERAL TRAILERS PJDSA-3 р/н НОМЕР_2 Лудборж ОСОБА_16 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.3, п.13.1 Правил дорожнього руху.

Варіант № 3 - по показам обвинуваченого ОСОБА_7 - в умовах даного варіанту, оскільки водій автомобіля Opel Kadet р/н НОМЕР_3 Шостак ОСОБА_22 , випередивши автомобіль Volvo FH 12.420 p/н НОМЕР_1 і напівпричепа GENERAL TRAILERS PJDSA-3 р/н НОМЕР_2 та застосував різке гальмування, створивши перешкоду для водія ОСОБА_7 , то дії водія ОСОБА_12 регламентувались вимогами п.10.1 та 12.9 (г) Правил дорожнього руху України у відповідності до яких перед початком зміни напрямку руху повинен був переконатись у безпеці даного маневру при цьому йому заборонялось різко гальмувати. В умовах даного варіанту водій автомобіля Volvo FH 12.420 p/н НОМЕР_1 і напівпричепа GENERAL TRAILERS PJDSA-3 р/н НОМЕР_2 Лудборж ОСОБА_16 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України.

По іншим питанням: швидкість руху автомобіля Volvo FH 12.420 p/н НОМЕР_1 і напівпричепа GENERAL TRAILERS PJDSA-3 р/н НОМЕР_2 , яка відповідає зафіксованому сліду гальмування довжиною 48,9 м, становить не менш ніж 84,1 км/год. Вирішити питання про величину швидкості автомобіля Volvo FH 12.420 p/н НОМЕР_1 і напівпричепа GENERAL TRAILERS PJDSA-3 р/н НОМЕР_2 на момент зіткнення із автомобілем Opel Kadet р/н НОМЕР_3 експертним шляхом не надається можливим.

Показання водія ОСОБА_7 в частині того, що водій Opel Kadet р/н НОМЕР_3 після випередження його автопотягу виїхав на його смугу попереду за 2,8 м після випередження, не позбавлено сенсу, оскільки швидкість при випередженні мала б бути більшою за швидкість руху автомобіля Volvo FH 12.420 p/н НОМЕР_1 і напівпричепа GENERAL TRAILERS PJDSA-3 р/н НОМЕР_2 .

Інші покази водія ОСОБА_7 носять здебільш суб`єктивний характер, а тому перевірити їх на технічну спроможність експертним шляхом не надається можливим.

Вимогами Правил дорожнього руху по дотриманню безпечної дистанції водію автомобіля Opel Kadet р/н НОМЕР_3 Шостак ОСОБА_22 , який після випередження виїхав на смугу руху автомобіля Volvo FH 12.420 p/н НОМЕР_1 і напівпричепа GENERAL TRAILERS PJDSA-3 р/н НОМЕР_2 попереду нього на 2,8 м, з технічної точки зору не регламентовано.

В той же час, водій автомобіля Opel Kadet р/н НОМЕР_3 Шостак ОСОБА_22 , випередивши автомобіль «Volvo FH 12.420 p/н НОМЕР_1 і напівпричепа GENERAL TRAILERS PJDSA-3 р/н НОМЕР_2 , та застосувавши гальмування, створював перешкоду для водія ОСОБА_7 , оскільки перед таким маневром водій ОСОБА_12 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.10.1 та 12.9 (г) Правил дорожнього руху України.

Водій ОСОБА_7 , при заданих в ухвалі його показах, даних про розвиток події, не мав технічної можливості шляхом екстреного гальмування уникнути зіткнення з автомобілем Opel Kadet р/н НОМЕР_3 під керування водія ОСОБА_12 .

По питанню №6, яке звучало, як - Недотримання водієм якого автомобіля, «OPEL KADET» чи «Volvo FH 12.420 p/н НОМЕР_1 і напівпричепа GENERAL TRAILERS PJDSA-3 р/н НОМЕР_2 технічних вимог Правил дорожнього руху стало причиною дорожньо-транспортної пригоди? Експерти надали таку відповідь: Ухвалою суду задано обставини ДТП за показами обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , а також свідка ОСОБА_18 , які мають певні розбіжності, усунути які експертним шляхом не надається можливим, у зв`язку з чим подальше дослідження проводилось по кожному з варіантів.

Варіант № 1 - по показам свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 - при показах свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , водій автомобіля «Volvo FH 12.420 p/н НОМЕР_1 і напівпричепа GENERAL TRAILERS PJDSA-3 р/н НОМЕР_2 Лудборж ОСОБА_16 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Opel Kadet р/н НОМЕР_3 . При обставинах за показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , в діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Варіант № 2 - по показам свідка ОСОБА_18 - за показами свідка ОСОБА_18 питання стосовно технічної можливості водію ОСОБА_7 уникнути зіткнення, а також здійснити оцінку його дій стосовно відповідності вимогам п.12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України, експертним шляхом можливо при умові конкретизації часово-просторових даних про механізм зближення автомобілю Opel Kadet р/н НОМЕР_3 після випередження автомобіля «Volvo FH 12.420 p/н НОМЕР_1 і напівпричепа GENERAL TRAILERS PJDSA-3 р/н НОМЕР_2 до моменту їх зіткнення, наведених у дослідницькій частині.

Варіант № 3 - по показам обвинуваченого ОСОБА_7 - в умовах даного варіанту водій ОСОБА_7 , не мав технічної можливості шляхом екстреного гальмування уникнути зіткнення з автомобілем Opel Kadet р/н НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_12 .

З наведеного вбачається, що вказані висновки експертів мають певні протиріччя, тому у судовому засіданні в порядку передбаченому ч.4 ст.356 КПК України було допитано експерта ОСОБА_23 , який спільно з експертом ОСОБА_24 складав висновок експертів №4017-20 та повторно допитано експерта ОСОБА_21 який складав висновок №1960.

- показаннями допитаного у судовому засіданні експерта ОСОБА_23 , який спільно з експертом ОСОБА_24 складав висновок експертів №4017-20 за результатами проведення комісійної судової авто-технічної експертизи по матеріалам справи №499/603/18, який висновки експертизи підтримав, відповідаючи на запитання, надав покази, відповідно до яких зазначив, що висновки в експертизі викладені у декількох варіантах, оскільки вихідні дані були вказані в ухвалі суду про призначення експертизи, окрім іншого, покази свідків, які мають розбіжності, у зв`язку з чим дослідження проводилося по кожному із запропонованих варіантів розвитку подій. На думку експерта рух автопоїзда по узбіччю не стало причиною ДТП, оскільки у автопоїзда та автомобіля були технічні несправності. Також відзначив, що дії водія Opel Kadet отримали оцінку та були предметом розгляду експертизи, оскільки в ухвалі про призначення експертизи, вказано, що ОСОБА_25 випередив автопоїзд та сталося зіткнення. На інші питання експерт зазначив, що відповіді на них містяться у висновку експертів №4017-20.

- повторним допитом експерта ОСОБА_21 у порядку передбаченому ч.4 ст.356 КПК України, що складав висновок №1960 від 01.08.2016 року судової авто-технічної експертизи, який відповідаючи на питання, надав наступні покази, підтримуючи свої попередні покази, зауважив, що розбіжності наявні між складеним ним висновком №1960 від 01.08.2016 року та висновком експертів №4017-20 за результатами проведення комісійної судової авто-технічної експертизи по матеріалам справи №499/603/18 зумовлені розбіжностями у вихідних даних, наданих для проведення експертизи. Наполягав на тій обставині, що дії водія автомобілю Opel Kadet є безпредметними, дослідженню не підлягають, оскільки в момент ДТП даний транспортний засіб стояв на узбіччі. Також відзначив, що за показами свідків та обвинуваченого наявні дві версії розвитку ситуації, яка призвела до ДТП, однак за даними варіантами розвитку обох версій автопоїзд рухався частково по узбіччю, що не призначено для руху транспортних засобів. Також пояснив, що враховуючи швидкість автомобілю Opel Kadet, який випередив автопоїзд, швидкість якого становила більше 84 км/год, автомобіль не міг виїхавши на узбіччя різко зупинитися, тому поки автомобіль Opel Kadet виконував маневри щодо випередження автопоїзда, виїзду на праву смугу руху та заїзд на узбіччя для зупинки, у водія автопоїзду було достатню часу щоб його помітити та здійснити його об`їзд, при цьому водій автопоїзду повинен був діяти у відповідності до п.12.1, 12.3 та 13.1 ПДР.

Так, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку, що винність ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими, та наведених у вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів та кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження,.

Як в суді 1-ої інстанції так і в апеляційному суді, обвинувачений ОСОБА_7 свою провину не визнав в повному обсязі, просив кримінальне провадження, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України закрити. Під час допиту показав суду, що 23.10.2015 року, приблизно о 14:00 год., він виїхав на автомобілі «VOLVO» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «GENERAL TRAILERS PJDSA-3» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був пустий, до м. Києва, рухаючись по трасі Київ-Одеса. На території Іванівського району Одеської області, він наїхав на яму, яка була на дорожньому покриттю та почув звук в напівпричепі зліва ззаду, який характерний для ресори, яка зламалася, після чого, він з`їхав зі смуги руху, ближче до узбіччя, а саме половина його автомобілю рухалася по узбіччю, оскільки в подальшому мав намір зупинитися на найближчий зупинці та перевірити стан транспортного засобу, рухався транспортним засобом приблизно зі швидкістю 90 км/год. Потім він помітив, що його обігнав автомобіль синього кольору, який їхав по лівій стороні за ходом руху, який надалі виїхав на його полосу руху та різко зупинився на узбіччі, в цей час він натиснув на гальма щоб запобігти зіткненню та увімкнув лівий поворот, однак швидко вивернути транспортний засіб не зміг, оскільки б за таких умов його авто могло перевернутися. Після чого відразу сталося зіткнення його авто з автомобілем, як потім виявилося, що це був «Opel Kadet», якого відкинуло в кювет.

При цьому, всі доводи апеляційної скарги сторони захисту зводяться до незгоди із встановленими судом 1-ої інстанції фактичними обставинами та наявністю між в діях обвинуваченого причинно-наслідкового зв`язку із наслідками у виді отриманих потерпілою ОСОБА_26 тілесних ушкоджень.

Апеляційний суд враховує, що захисник ОСОБА_8 , зазначаючи в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосуванням закону про кримінальну відповідальність та заявляючи вимоги про закриття кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, не заявляє клопотання про повторне дослідження доказів, що апеляційний суд розцінює, як визнання фактичних обставин справи, у зв`язку з чим апеляційний суд проведений лише в межах доводів поданої ним апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Всі перелічені вище письмові докази, у співвідношенні з показаннями потерпілих, свідків та матеріалами справи мають доказове значення у цьому провадженні.

Так, частиною 2 ст. 17 КПК передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання Суду, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, суд 1-ої інстанції обґрунтовано висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Апеляційний суд вважає хибними доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд в порушення вимог ч.1 ст. 337 КПК України, вийшов за межі висунутого обвинувачення, зазначивши у мотивувальній частині вироку що з наведеного можливо прийти до висновку, що рух транспортних засобів по узбіччю заборонений, таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 не виконав вимоги п.34.1.1 та п.34.1.2 ПДР, оскільки вказані порушення не інкримінувались обвинуваченому.

Так, згідно п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що викладене судом у мотивувальній частині вироку обвинувачення, визнане доведеним з урахуванням показань обвинуваченого, свідків, дослідження доказів відповідає встановленим фактичним обставинам провадження та не виходить за межі висунутого обвинувачення.

Оцінюючи наступні доводи апеляційної скарги захисника про те, що:

- матеріали кримінального провадження не містять доказу того, що водій ОСОБА_7 не контролював рух керованого ним автомобіля «VOLVO FH 12/420», з напівпричепом «GENERAL TRAILERS PJDSA-З», в порушення п.2.3.6 Правил дорожнього руху України, був неуважний і що саме це стало причиною зіткнення;

- судом першої інстанції не приділено уваги тому, що наявними доказами в судовому засіданні було встановлено, що водій ОСОБА_12 керуючий автомобілем, своїми діями при раптовій зміні напрямку руху створив для водія ОСОБА_7 як небезпеку для руху так і перешкоду для руху, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Так, судом 1-ої інстанції у вироку встановлено, що виходячи з наявних у матеріалах справи даних про обставини ДТП та отриманих безпосередньо у судовому засіданні показах, при русі автопоїзду по узбіччю, автомобіль Opel Kadet не був небезпекою для його руху, а був перешкодою, яку належить було об`їхати. Час, після обгону автопоїзду та до повної зупинки автомобілю (величина якого у судовому засіданні встановлена не була через розбіжності у показах обвинуваченого та свідків) мав би значення лише в разі застосування водієм автомобілю Opel Kadet екстреного гальмування, яке в даній ситуації місця не мало, оскільки жодними доказами не підтверджено. Тому покази обвинуваченого, в частині того, що зіткнення сталося відразу після випередження автопоїзду, яким він керував автомобілем Opel Kadet не є спроможним, оскільки поки автомобіль випередив автопоїзд, виїхав на праву смугу руху, потім з`їхав на узбіччя та зупинився, тобто виконав маневри, на здійснення яких необхідний час, тому саме обвинувачений, повинен був формувати безпечну дистанцію для свого руху, оскільки мав поперед себе перешкоду. Також слід констатувати, що обвинувачений ОСОБА_7 перетнув суцільну смугу руху та здійснював керування транспортним засобом з порушенням п.34.1.1 та п.34.1.2 ПДР.

Аналіз норми статті 286 КК України свідчить, що цей злочин належить до злочинів з так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і отже, перебувають з ними у причинному зв`язку.

Про необхідність з`ясовувати і зазначати у вироку, чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками, зазначено також в роз`ясненні, яке міститься у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті".

Відповідно до висновків Верховного Суду, зазначених у постанові від 10.09.2020 у справі №555/2057/18, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його чиненні.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Судом встановлено, та з такою позицією погоджується апеляційний суд, що обвинувачений ОСОБА_7 перед моментом зіткнення з автомобілем Opel Kadet д/н НОМЕР_3 , керував технічно справним транспортним засобом у складі тягача «VOLVO FH 12/420» д/н НОМЕР_1 з напівпричепом «GENERAL TRAILERS PJDSA-3» д/н НОМЕР_2 перетнув суцільну смугу руху з подальшим рухом та частковим виїздом транспортного засобу за межі проїжджої частини по правій стороні за ходом руху (узбіччя), тим самим перетинаючи широку суцільну лінію, яка позначає край проїзної частини (крайова розмітка) автомобільних доріг та вулиць, межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів або велосипедної смуги. Широка суцільна лінія наноситься по краю проїжджої частини та позначає місце, де закінчується проїжджа частина автомобільної дороги. Тобто її наносять як праворуч, де вона межуватиме з узбіччям, так і зліва, де вона може межувати з розділовою смугою. Її дозволяється перетинати у разі зупинки, у тому числі вимушеної, якщо цією лінією є край проїжджої частини, суміжний з узбіччям.

У відповідності до п.2.14 ПДР водій має право керувати транспортним засобом і перевозити пасажирів або вантажі дорогами, вулицями чи іншими місцями, де їх рух не заборонено, в установленому порядку відповідно до вимог цих Правил. А згідно п. 11.14 ПДР рух по узбіччю дозволяється лише на велосипедах, мопедах, гужових возах (санях) і вершникам, якщо це не створить перешкод пішоходам.

При цьому норми ПДР є за своїм правовим змістом імперативними, при їх застосуванні використовується імперативний метод правового регулювання, який передбачає категоричну та детальну регламентацію поведінки учасників правових відносин.

З наведеного суд прийшов правильного висновку про те, що рух транспортних засобів по узбіччю заборонений, таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 не виконав вимоги п.34.1.1 та п.34.1.2 ПДР, з аналізу яких вбачається, що перетинання даних смуг та рух за їх межами заборонено, окрім випадків вимушеної зупинки, тому частково рухаючись по узбіччю та усвідомлюючи неправомірність такого руху, ОСОБА_7 не врахував можливості наявності перешкод на узбіччі, не дотримався безпечного інтервалу та не вибравши безпечної швидкості руху, таким чином не вжив заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, при відсутності перешкод технічного або іншого характеру, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та легковажно розраховуючи на їх відведення, допустив зіткнення передньою правою частиною тягача «VOLVO FH 12/420» д/н НОМЕР_1 із задньою лівою частиною автомобіля «Opel Kadet» д/н НОМЕР_3 , який здійснив вимушену зупинку та знаходився на узбіччі у нерухомому стані, в подальшому внаслідок удару останнього було відкинуто в кювет за узбіччям, внаслідок чого пасажири автомобілю автомобіля «Opel Kadet» д/н НОМЕР_3 отримали тілесні ушкодження.

Таким чином, оцінуючи в сукупності досліджені в ході судового розгляду докази, версія обвинуваченого про те, що не його дії були в причинному зв`язку із ДТП, а у пригоді винен водій ОСОБА_12 суперечать матеріалам справи, висновкам експертиз та показанням свідків.

Аналізуючи доводи захисника про те, що слідчим без показань ОСОБА_7 і без проведення слідчих експериментів з учасниками дорожньо-транспортної пригоди, а також з іншими порушеннями вимог КПК України було призначено та проведено в Одеському науково-дослідному інституті судових експертиз Міністерства юстиції України судово-авто-технічну експертизу по обставинах дорожньо-транспортної пригоди №1960 від 1 серпня 2016 року, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вказані доводи були ретельно перевірені під час судового розгляду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.01.2020, справа №359/7742/17, докази можуть визнаватися недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Що стосується посилання захисника обвинуваченого на недопустимість доказів, а саме висновку експерта №1960 у зв`язку з покладенням в основу експертизи вихідних даних які були взяті з пояснень ОСОБА_7 , який не мав жодного процесуального статусу та у відповідності до ст.84, ст.95 КПК України пояснення не є джерелом доказів, а також на невідповідність вказаних у висновку експерта вихідних даних дійсним обставинам пригоди, то суд вказує на таке.

Відповідно до ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: порушення права особи на захист, отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права . Недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи положення ст.ст. 94, 95 КПК України, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, при цьому жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Положеннями ч. 4 ст. 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

З огляду на це, суд прийшов до висновку, що жодної з вищезазначених обставин, передбачених ст. 87 КПК України, не констатовано та не встановлено порушень прав обвинуваченого, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, дослідивши висновок експерта №1960 та вихідні дані, взяті експертом до уваги, судом встановлено, що пояснення, які надавав ОСОБА_7 та вказані у висновку експерта, бралися ним до уваги лише частково та щодо тих обставин пригоди, на які обвинувачений вказував при допиті безпосередньо у судовому засіданні. При цьому, посилання захисника обвинуваченого на хибніть числових вихідних даних, покладених в основу експертизи, на думку суду не є підставою для визнання його недопустимим, оскільки з висновку №1960 вбачається, що числові вихідні дані бралися до уваги експертом лише при розрахунку величини припустимої швидкості автопоїзду, яка на думку експерта становила більше 84км/год, разом з тим, обвинувачений безпосередньо у судовому засіданні підтвердив, що рухався з приблизною швидкістю 90км/год, тому дана встановлена величина на кваліфікацію дій обвинуваченого жодним чином не впливає.

Щодо долучених до матеріалів справи письмових показів свідка ОСОБА_17 , наданих під час досудового розслідування, то суд не приймає їх до уваги, оскільки, відповідно до ст.95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту свідком, щодо відомих йому обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Свідок, експерт зобов`язані давати показання суду в установленому цим Кодексом порядку. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що висновок експерта НДКЦ при ГУМВС України Одеської області судово - транспортно - трасологічної експертизи №501-А від 15 січня 2016 року є доказом того, що ОСОБА_7 керуючи автомобілем «VOLVO FH 12/420», з напівпричепом, рухався частково по узбіччю прямолінійно, а автомобіль «OPEL KADET» яким керував ОСОБА_12 заїхав на узбіччя раптово перед ним під кутом і різко зупинився та цим висновком повністю спростовується версія обвинувачення, що обвинувачений ОСОБА_7 виїхав за межі проїзної частини на узбіччя і таким чином на попутних курсах допустив зіткнення, на що суд уваги не звернув, то вони спростовуються матеріалами справи, а також висновками суду, викладеними у вироку, зазначеними вище при аналізі доказів, які суд поклав в основу вироку.

Відповідно до висновку експерта №501-А від 15.01.2016 року, первинний контакт автомобіля «VOLVO FH 12/420» д/н НОМЕР_1 з напівпричепом «GENERAL TRAILERS PJDSA-3» д/н НОМЕР_2 мав місце передньою правою частиною з задньою лівою частиною автомобіля «Opel Kadet» д/н НОМЕР_3 , кут між повздовжніми осями транспортних засобів в момент входу в контакт склав 3…10 градусів, при відліку кута від повздовжньої вісі автомобілю «Opel Kadet» д/н НОМЕР_3 проти ходу годинникової стрілки до повздовжньої вісі автомобілю «VOLVO FH 12/420» д/н НОМЕР_1 з напівпричепом «GENERAL TRAILERS PJDSA-3» д/н НОМЕР_2 .

Після проведення слідчих експериментів відповідно до ухвали суду від 13.11.2018 року з обвинуваченим ОСОБА_7 , потерпілою ОСОБА_11 , свідками ОСОБА_18 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які під час проведення слідчих експериментів посилалися на покази, надані у судовому засіданні та не змінювали їх, судом 11.09.2020 року було постановлено ухвалу про призначення авто-технічної експертизи, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідницькому інституту судових експертиз. В розпорядження експертам було надано: вхідні данні отримані при судовому розгляді, а саме покази обвинуваченого та свідків, зазначені в ухвалі суду, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та протоколи проведення слідчих експериментів з додатками.

За результатами проведення комісійної судової авто-технічної експертизи по обставинам даної ДТП, експертами був складений висновок №4017-20 від 15.03.2021 року, ретельний аналіз якого міститься у вироку та вказаний вище, а також допитані експерти.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в порушення права на захист, захиснику під час досудового розслідування було створено перешкоди у заявлені клопотань про допит свідка ОСОБА_20 , про проведення слідчого експерименту з усіма учасниками дорожньо-транспортної пригоди та про проведення після цього судово-авто-технічної експертизи по обставинам дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд вважає їх необгрунтованими, оскільки права обвинуваченого на захист були повністю дотримані під час подальшого судового розгляду шляхом призначення та проведення слідчого експерименту, а також подальшого призначення авто-технічної експертизи.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника:

- що призначаючи ОСОБА_7 основне та додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на два роки не врахував особу обвинуваченого і інші важливі обставини справи, та прийшов до висновку про можливість призначення такого покарання. Також судом не враховано: відсутність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, його поведінку відразу на місці дорожньо-транспортної пригоди, сприяння слідству та суду у розслідування цієї пригоди, позитивну характеристику, стаж роботи водієм і кваліфікацію, те що дорожньо-транспортна пригода сталася явно з вини іншої особи, що ОСОБА_7 не притягувався до відповідальності за порушення правил дорожнього руху як до моменту дорожньо-транспортної пригоди так і після неї, що із часу дорожньо- транспортної пригоди пройшло вже сім років;

- прокурора про те, що суд, вирішуючи питання щодо призначення покарання ОСОБА_7 за кримінальне правопорушення, яке ним вчинене 23.10.2015 року, не надав належної правової оцінки тому факту, що обвинувачений під час судового розгляду взагалі не визнав свою вину у вчиненні злочину, у зв`язку із чим, у при винесенні вироку були відсутні підстави для застосування ст. 75 КК України, а саме звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням;

- прокурора про те, що суд залишив поза увагою та не проаналізував характеру й обсягу допущених обвинуваченим грубих порушень ПДР, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілій та посягнуло на найвищу соціальну цінність в державі - здоров`я людини;

- прокурора про те, що під час розгляду провадження в суді, потерпіла ОСОБА_11 повідомила, що з часу вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди і до судового розгляду обвинуваченим не було їй компенсовано жодної матеріальної шкоди. Також, обвинувачений за 7 років так і не вибачився перед нею за ті страждання, які вона отримала у зв`язку із тілесними ушкодженнями, апеляційним судом встановлено наступне.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

При призначенні покарання суд врахував положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , у відповідності до ст. 67 КК України, під час судового розгляду не встановлено.

Обставин, які згідно з положеннями ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_7 не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, офіційно працевлаштований, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога. Також суд враховує ту обставину, що шкода завдана кримінальним правопорушенням не відшкодована.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, доводи захисника про те, що покарання обвинуваченому призначено без урахування усіх обставин справи та його особи, не знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військово-службовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше ніж 5 років, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробування.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14 при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень і поведінку після скоєння злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

З матеріалів кримінального провадження видно, що при призначені покарання суд також врахував думку потерпілої сторони, яке не наполягала на позбавлені волі обвинуваченого, досудову доповідь на обвинуваченого, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_7 оцінюється як низький ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький, представник органу пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства в тому числі і окремих осіб.

Враховуючи, що обставини які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого відсутні, беручи до уваги сукупність обставин вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно застосувати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України. Однак, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, досудову доповідь, позицію сторін кримінального провадження, інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та застосування до нього ст. 75 КК України, тобто звільнення від відбування основного покарання з випробуванням.

При вирішенні питання про доцільність позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами суд зазначив, що з урахуванням того, що ОСОБА_7 допустив низку порушень положень Правил дорожнього руху України, які знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, суд вважав за необхідне призначити йому додаткове покарання в межах санкції, встановленої ч.2 ст.286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. При цьому, до уваги судом прийнята та обставина, що працевлаштування обвинуваченого не пов`язане з необхідністю керування транспортними засобами.

Апеляційний суд, погоджуючись із позицією суду 1-ої інстанції щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілих про стягнення з обвинуваченого матеріалаьної та моральної шкоди враховує наступне:

- рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення (заява №60750/00, ECHR, 2004, п.62);

- частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

У п. 9, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч.2 п.1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. 4.1.

При визначенні розміру моральної шкоди, необхідно враховувати велику кількість різноманітних факторів. Частина з них передбачена в ст. 23 ЦК України, а саме: характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Обов`язковими вимогами при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Суд першої інстанції, врахувавши обставини, зазначені у вказаних нормах та виходячи з принципу розумності та справедливості частково задовольнив вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, стягнувши з ОСОБА_7 на користь:

- ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн. та 13700,00 грн. витрат на правову допомогу;

- ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн.;

- ОСОБА_11 , яка дії від імені неповнолітнього ОСОБА_13 моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн.;

- ОСОБА_14 моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано прийняте рішення щодо часткового задоволення цивільного позову, при цьому колегія суддів також зважає на те, що обвинуваченим на протязі більше семи років не відшкодовао завдану матеріальну шкоду та моральну шкоду.

Отже, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Разом з тим, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав письмову заяву про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», яку підтримав, після роз`яснення йому наслідків його застосування.

Так, відповідно до приписів п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, підлягають особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Згідно із свідоцтвом про народження, яке було досліджено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на час вчинення злочину та набрання Законом чинності був неповнолітнім, тобто обвинувачений підпадає під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Статтею 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Аналогічні приписи містяться в ст. 6 Закону України «Про застосуванні амністії в Україні» від 1.10.1996 року.

При вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від додаткового покарання, апеляційний суд враховує позицію прокурора, представника потерпілих, тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину і наслідки, що настали від нього, а також конкретні обставини кримінального провадження, зокрема те, що протиправні дії винного були пов`язані з грубим порушенням вимог Правил дорожнього руху України, що призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження. Це все свідчить про те, що звільнення ОСОБА_7 від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не буде сприяти його виправленню та попередженню нових кримінальних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, а тому колегія суддів відповідно до вимог статей 50, 65 КК не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від додаткового покарання на підставі акту амністії.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_7 підлягає звільненню від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, але він не підлягає звільненню від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Щодо вимог апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 , в інтересах ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про необхідність відмови в задоволенні цивільних позовів осіб, які не визнані потерпілими у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд вважає їх частково обґрунтованими, з огляду на наступне.

Апеляційний суд вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, частково задовольняючи цивільні позови пасажирів транспортного засобу «Opel Kadet», не застосував положення п. 36.3. статті 36 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не врахував правових висновків наведених в постанови ВП ВС від 10.01.2019 №274/4882/17-ц (61-38295св18).

Так, ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 31.07.2022 р. цивільними позивачами було визнано: ОСОБА_11 яка була пасажиром автомобілю «Opel Kadet», та внаслідок ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження; ОСОБА_12 , який керував автомобілем «Opel Kadet» та який зазнав матеріальну шкоду внаслідок ДТП (збитки майну); ОСОБА_11 , яка дії від імені неповнолітнього ОСОБА_13 , який був пасажиром автомобілю «Opel Kadet» та внаслідок ДТП отримав легкі тілесні ушкодження; ОСОБА_14 , яка була пасажиром автомобілю «Opel Kadet» та внаслідок ДТП отримала легкі тілесні ушкодження,

Права та обов?язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Частиною 5 статті 128 КК України встановлюється, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв?язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вироком суду встановлена вина обвинуваченого ОСОБА_28 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених та наведених у ньому, в тому числі встановлено, що його дії були у причинно-наслідковому зв`язку із отриманими потерпілою ОСОБА_11 тяжкими тілесними ушкодженнями.

Права та обов?язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Частиною 5 статті 128 КК України встановлюється, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв?язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Таким чином, враховуючи положення частини 5 статті 128 КК України та частини 1 статті 337 КК України, виходячи зі змісту висунутого обвинувачення, цивільні позови ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які зазнали легких тілесних ушкоджень не підлягають розгляду в рамках даного кримінального судового провадження. Зазначене не позбавляє ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_13 та ОСОБА_14 звернутись за захистом своїх прав в рамках цивільного судочинства.

Також, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, не врахував, що цивільний позивач ОСОБА_12 звернувся з цивільним позовом до страхової компанії про стягнення матеріальної шкоди завданої належному йому транспортному засобу «Oреl Kadet» з порушенням річного строку, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог згідно статті 37 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та правових висновків, наведених в постанові ВП ВС від 11.12.2019 №465/4287/15 (14- 406цс19).

Відповідно до матеріалів позовної заяви ОСОБА_12 , цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди у кримінальному провадженні було подано 26.07.2018 року, тобто він реалізував право на отримання відшкодування заподіяної шкоди після річного строку. Здійснення потерпілою особою права на отримання відшкодування заподіяної шкоди протягом року та правові наслідки пропуску річного строку неодноразово були предметом дослідження Великої Палати Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі N465/4621/16-к (провадження М 13-2419) зазначено, що «у системному зв?язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Таким чином, на цій підставі слід відмовити в задоволенні позову ОСОБА_12 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

При цьому, в апеляційній скарзі представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не заперечував проти часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_11 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а саме в частині стягнення страхового відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю у розмірі 21 796 грн. 90 коп. та моральної шкоди у розмірі 1090 грн.

Таким чином, всі доводи сторони захисту щодо встановлення фактичних обставин справи та наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України були ретельним чином перевірені під час судового розгляду та ним надана належна оцінка у вироку, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження.

Разом з тим, ретельно перевіривши всі доводи апеляційних скарг прокурора, та представника цивільного відповідача, апеляційний суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню з підстав, викладених вище, а вирок суду в частині вирішення цивільних позовів до ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасуванню із постановленням нового вироку в цій частині.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 414, 420, 424, 532 КПК України, апеляційнийсуд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 , в інтересах ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія", прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Іванівського районного суду Одеської області від 23.06.2022 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286КК України - в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_11 , яка діє у власних інтересах та від імені неповнолітнього ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 до ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким:

Цивільний позов ОСОБА_11 до ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 21796 грн. 90 коп. та моральну шкоду у розмірі 1090 грн.

Відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_14 до ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 , яка діє від імені неповнолітнього ОСОБА_13 , до ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 до ПрАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», на підставі ст.44 КК України та звільнити його від основного покарання, призначеного вироком Іванівського районного суду Одеської області від 23.06.2022 року.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 І ОСОБА_29 О ОСОБА_30