Ухвала

06 грудня 2022 року

м. Київ

провадження № 13-60зво22

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17

розглянула заяву ОСОБА_1 про перегляд вироку Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом і

встановила:

Як убачається з матеріалів провадження та наявних у Верховному Суді даних, вироком Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року, залишеним без зміни ухвалою Верховного Суду України від 16 січня 2001 року, ОСОБА_1 було визнано винуватим та засуджено за сукупністю злочинів, передбачених пунктами «б», «г», «з» ст. 93; ч. 2 ст. 17, пунктами «б», «г», «з» ст. 93; ч. 1 ст. 145 Кримінального кодексу України 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі.

06 жовтня 2022 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив остаточне рішення у справі «Болдирєв та інші проти України», яким констатував порушення, щодо ОСОБА_1 (заява 29368/21) ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення. ЄСПЛ також постановив, що встановлення порушення само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією.

Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ засуджений ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) із заявою про перегляд вироку суду щодо нього за виключними обставинами, у якій просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Велика Палата, перевіривши подану заяву, дійшла висновку, що у відкритті провадження за нею належить відмовити з огляду на таке.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, однією з яких є - встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.

06 жовтня 2022 року ЄСПЛ у справі «Болдирєв та інші проти України» встановив порушення Україною ст. 3 Конвенції щодо деяких осіб, зокрема і ОСОБА_1 (заява 29368/21), стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення.

Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішення, а саме: оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований зміст порушень Конвенції та визнання встановлення порушення достатньою справедливою сатисфакцією свідчать про допущення щодо ОСОБА_1 таких порушень Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень.

У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.

З урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини від 19 січня 2000 року, встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.

Щодо ОСОБА_1 таке повне відновлення попереднього юридичного стану не є можливим, оскільки ЄСПЛ у рішенні від 06 жовтня 2022 року у справі «Болдирєв та інші проти України» констатував порушення Конвенції лише щодо довічного ув`язнення без перспективи звільнення та не зробив висновку про порушення конвенційних прав заявника під час розгляду в судах справи щодо нього.

Крім того, згідно зі ст. 82 КК, статтями 537, 539 КПК питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким під час виконання вироку вирішується місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

З огляду на викладене, Велика Палата вважає, що у відкритті провадження за зверненням ОСОБА_1 має бути відмовлено.

Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата

постановила:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд вироку Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Заяву ОСОБА_1 з усіма доданими матеріалами повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3 ОСОБА_11

ОСОБА_4 ОСОБА_12

ОСОБА_5 ОСОБА_13

ОСОБА_6 ОСОБА_14

ОСОБА_7 ОСОБА_15

ОСОБА_8 ОСОБА_16

ОСОБА_9 ОСОБА_17

ОСОБА_18