30.03.2023
Справа №642/1271/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду міста Харкова

ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 в порядку ст.303 КПК України про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2023 ОСОБА_3 звернувся із вказаною скаргою до слідчого судді, зазначивши, що в провадженні Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) перебуває кримінальне провадження №0000475 від 20.11.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 162, ч.3 ст.190, ч.2 ст.365 КК України.

07.02.2023 ОСОБА_3 звернувся до слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м.Харкові), а 17.02.2023 до процесуального керівника прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 з заявою про визнання його потерпілим, надання пам`ятки потерпілого. 20.02.2023 прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 надано лист про не встановлення підстав для визнання заявника потерпілим у кримінальному провадженні.

23.03.2023 року, ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_7 дізналися про наявність в матеріалах кримінального провадження №0000475 від 20.11.2022 року постановислідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 від 22.03.2023 про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

ОСОБА_3 вважає, що в силу вимог ст.55 КПК України, має бути потерпілим у даному кримінальному провадженні. Проте, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000475 від 20.11.2022 року не містить чітких відомостей, що підтверджували його процесуальний статус потерпілого у даному кримінальному провадженні.

Скаржник вважає таку постанову незаконною, а тому просить суд скасувати її та зобов`язати слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000475 від 20.11.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 162, ч.3 ст.190, ч.2 ст.365 КК України.

В судове засідання представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_7 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд скарги за його відсутності, підтримує скаргу у повному обсязі та просить суд її задовольнити, скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 від 22.03.2023 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , зобов`язати слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000475 від 20.11.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 162, ч.3 ст.190, ч.2 ст.365 КК України, винести відповідну постанову, вручити пам`ятку та допитати.

Слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, в порядку, встановленому КПК України, причини неявки суду не повідомив.

У відповідності до ч.3 ст.306 КПК України неявка слідчого не є перешкодою для розгляду скарги, тому слідчий суддя, розглянув скаргу за його відсутності.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи процесуальні строки розгляду та наявність волевиявлення заявника про розгляд без участі, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності учасників.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування визначено Главою 26 КПК України.

Згідно п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Як встановлено слідчим суддею, у провадженні Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000475 від 20.11.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 162, ч.3 ст.190, ч.2 ст.365 КК України.

07.02.2023 ОСОБА_3 звернувся до слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м.Харкові), а 17.02.2023 до процесуального керівника прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 з заявою про визнання його потерпілим, надання пам`ятки потерпілого.

Прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 надано відповідь ОСОБА_3 за № 31/3-7004-22 від 20.02.2023 про те, що не встановлено підстав для визнання заявника потерпілим у кримінальному провадженні.

Постановоюслідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 від 22.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Мотивами винесення оскаржуваної постанови слідчий вказав, що на даний час немає об`єктивних підстав та не отримано достатніх даних, які б свідчили про можливість задоволення заяви ОСОБА_3 від 15.02.2023 року про визнання останнього потерпілим у кримінальному провадженні №0000475 від 20.11.2022.

Стаття 55 КПК України визначає, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заяви про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий, дізнавач або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Проаналізувавши зміст постанови слідчого від 22.03.2023 року слідчий суддя вважає, що висновок слідчого щодо відмови у визнанні заявника потерпілим було зроблено передчасно і цей висновок не обґрунтований.

За змістом п.2 ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого повинна бути вмотивована та обґрунтована, зі зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Оскаржувана постанова слідчого про відмову у визнання потерпілим цим вимогам не відповідає, оскільки остання належним чином не обґрунтована та не вмотивована.

Так, постанова не містить правового обґрунтування щодо відмови у залученні ОСОБА_3 як потерпілого та щодо надання йому відповідного статусу у кримінальному провадженні з посиланням на докази, які здобутті в результаті слідчих дій в установленому порядку.

Слідчим не з`ясовувалось питання щодо заподіяння ОСОБА_3 певної шкоди, не проведено його допит, не перевірені чи є будь-які дані, які б свідчили про завдання шкоди, не з`ясовано, у чому саме полягає ця шкода, оскільки слідчим не зроблено детального аналізу всіх обставин, за яких заявник вважає, що можливим кримінальним правопорушенням йому заподіяна певна шкода.

Отже, слідчим належним чином та у визначений законом спосіб не було розглянуто заяву ОСОБА_3 від 15.02.2023, що не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст.110 цього Кодексу.

При цьому, питання пов`язані з доказуванням у кримінальному провадженні та проведення слідчих та процесуальних дій на стадії досудового розслідування віднесенні виключно до компетенції слідчого, у провадженні якого перебуває справа та який відповідно до ст.40 КПК України, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає оскаржувану постанову слідчого від 22.03.2023 року, такою, що винесена передчасно без належної мотивації та достатнього обґрунтування.

У силу положень кримінального процесуального законодавства на учасників судового процесу покладається обов`язок щодо доведення правомірності своїх дій, рішень однак слідчий до суду не з`явився, матеріали кримінального провадження не надав, доводів скаржника, його представника не спростував.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов до висновку про скасування постанови слідчого.

Представник скаржника, наступною вимогою в скарзі зазначає, вимогу зобов`язати слідчого повторно розглянути питання щодо залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження як потерпілого, яка підлягає задоволенню, оскільки є логічною та послідовною дією при скасуванні постанови слідчого про відмову в задоволенні клопотання про залучення ОСОБА_3 як потерпілого.

Щодо інших вимог, а саме залучення ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні, вручення пам`ятки про права та обов`язки, суд приходить до наступного.

Чинним КПК України не передбачене право слідчого судді зобов`язувати слідчого визнати особу потерпілою у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Із урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що вимоги ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні та зобов`язання слідчого винести відповідну постанову є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Таким чином, скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.55, 110, п.5 ч.1 ст.303, ст.307КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 в порядку ст.303 КПК України задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого другого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 від 22.03.2023 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000 від 20.11.2022 року.

Зобов`язати слідчого Другого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 та/або інших слідчих, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000 від 20.11.2022 року, повторно розглянути заяву щодо залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження №0000 від 20.11.2022 року як потерпілого.

В інший частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду, згідно вимог ч. 2 ст. 21 КПК України, ч. ч. 2, 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання ухвали має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Слідчий суддя ОСОБА_8