Справа № 638/1603/23
Провадження №1-кп/638/1058/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження № 0000349 від 10 лютого 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Лисичанськ Луганської області, українки, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, утриманців не має, має доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька перебуває на утриманні тітки, офіційно не працюючої, працюючої за трудовими договорами, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , раніше неодноразово засудженої, в останнє вироком від 07 травня 2020 року Лисичанського міського суду Луганської області за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 162 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі, 06 травня 2022 року звільнена у зв`язку з закінченням строку відбування покарання, у скоєнні кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

встановив:

ОСОБА_4 , будучи неодноразово засуджена за вчинення умисних корисливих злочинів, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій, враховуючи період воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаною про Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про Затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на шлях виправлення та перевиховання не стала та знову вчинила корисливе умисне кримінальне правопорушення при наступних обставинах, так, наприкінці грудня 2022 року більш точний час не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи за запрошенням потерпілого ОСОБА_5 , в приміщенні відпочинку охорони кооперативу «Бастіон» за адресою: м. Харків, провулок Белобровський, 12, де останній працював охоронцем, побачила на столі біля спального місця мобільний телефон торгівельної марки «Samsung Galaxy G7» IMEI: НОМЕР_1 , в корпусі сірого кольору, який належить потерпілому. Після чого у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів та метою власного збагачення за рахунок чужого майна, розуміючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна. ОСОБА_4 скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, а потерпілий спить, діючи умисно та повторно, шляхом вільного доступу, викрала мобільний телефон торгівельної марки «Samsung Galaxy G7» IMEI: НОМЕР_1 , належний ОСОБА_5 вартість якого згідно висновку експерта № 189М від 17.02.2023 складає 2966 гривень 67 копійок.

Після чого, ОСОБА_4 місце скоєння злочину покинула, обернула викрадене майно на свою користь та в подальшому розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 2966 гривень 67 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого їй діяння та пояснила про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останній обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України. Розкаялася у скоєнні злочину, та пояснила, що перед новим роком у кінці грудня 2022 року вона була запрошена потерпілим, щоб спільно провести час, після того у них виник конфлікт, і вона прохала кошти у ОСОБА_5 , він їй запропонував надати кошти з каси, проте вона не погодилась, а у подальшому коли ОСОБА_5 заснув, вона забрала його телефон та пішла з приміщення, потім телефон продала на базарі, отримала тисячу гривень, які у подальшому витратила на власні потреби. Розуміла, що вчинила неправильно, розкаялася у скоєному.

Показання обвинуваченої є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, повідомив, що не має бажання бути присутнім у судовому засідання, позовні вимоги не заявлені. Просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачена та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченої.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченій та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує її дії за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_4 офіційно не працююча, проте працює за трудовими договорами у швацькій сфері, раніше неодноразово судима, судимість не знята, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, характеризується позитивно, утриманців не має, інвалідності, хронічні захворювання спростовує.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачена вчинила тяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, обставин які обтяжують покарання суд не встановив.

Приписами ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Статтею 91 КПК України, серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачено подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Крім того, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Тому ці обставини у сукупності свідчать про те, що призначення судом обвинуваченій ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.75 КК України є несправедливим, немотивованим і занадто м`яким та таким, що не буде сприяти виправленню обвинуваченої.

Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі, що відповідатиме ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Судові витрати відсутні.

Крім цього, обвинуваченій у кримінальному провадженні під час досудового слідства та на стадії судового розгляду запобіжний захід не обирався. У судовому засіданні прокурорка не заявляла клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу - тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та виконання ним вироку суду. При вирішенні даного питання суд враховує ризики, передбачені ст.177 КПК України, призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, та з метою забезпечення виконання судового рішення вважає за необхідне взяти під варту ОСОБА_4 після набрання вироком законої сили.

Суд, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, враховуючи обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, вважає за необхідне строк відбування покарання обраховувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили.

Позовні вимоги не заявлені.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обраховувати з моменту фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченій та прокурорці негайно вручити копію вироку.

Суддя ОСОБА_6 .