ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року

м. Київ

справа № 755/2986/21

провадження № 51-781км22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

судового секретаря ОСОБА_4 ,

засудженої ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року в кримінальному провадженні № 0000130 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки м. Києва,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно ч. 1 ст. 70 КК визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат і долю речових доказів.

Місцевий суд установив, що ОСОБА_5 24 вересня 2020 року приблизно о 13:00 на вул. Миропільській, 23/16 у м. Києві за 400 грн збула ОСОБА_8 чотири пігулки наркотичного засобу, обіг якого заборонено - метадону, загальною масою 0, 080 г.

Вона ж, близько 07:12 23 листопада 2020 року на вул. Миропільській, 25 у м. Києві повторно збула за 300 грн ОСОБА_8 п`ять пігулок метадону загальною масою 0,1 г.

23 листопада 2020 року в період з 11:59 по 12:24 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 працівниками поліції було виявлено та вилучено 11 пігулок із вмістом метадону загальною масою 0,243 г, які вона повторно зберігала з метою незаконного збуту.

При перегляді вироку за апеляційною скаргою прокурора Київський апеляційний суд 14 грудня 2022 року його скасував у частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК - у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць з конфіскацією майна, яке є її власністю, окрім житла. На підставі ч. 1 ст. 70 КК визначив ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць з конфіскацією майна, яке є її власністю, окрім житла.

У порядку ч. 2 ст. 404 КПК України вирок місцевого суду змінив, ухвалив вважати правильним у мотивувальній частині вироку при викладі фактичних обставин вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень посилання на те, що метадон віднесений до Списку № 1 «Наркотичні засоби, обіг яких обмежено» в Таблиці ІІ Постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів».

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить змінити вирок апеляційного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої і на підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд апеляційної інстанції не вмотивував належним чином у вироку чому він дійшов висновку, що виправлення засудженої неможливе без реального відбування покарання. На думку захисника, приймаючи таке рішення суд апеляційної інстанції не взяв до уваги обставини, які були встановлені місцевим судом, а саме щире каяття засудженої у вчиненому, активне сприяння в розкритті злочину, її працевлаштування після вчинення правопорушення, позитивні характеристики, добросовісну поведінку після скоєння злочинів та критичне ставлення до вчиненого.

З урахуванням цих обставин захисник вважає, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370 і 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) і підлягає зміні.

Позиція учасників в суді касаційної інстанції

У судовому засіданні захисник та засуджена підтримали вимоги касаційної скарги.

Прокурор просила відмовити у задоволенні касаційної скарги і залишити оскаржуване рішення без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з положеннями статей 418, 419, 420 КПК судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів провадження, предметом розгляду суду апеляційної інстанції була апеляційна скарга прокурора, в якій він зазначав про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої, а також вказував на неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність у частині призначення їй покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, на підставі ст. 69 КК, та її звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Відповідно до статей 50, 65 ККособі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

За правилами ст. 75 КК, якщо при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Ця норма надає суду можливість прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, коли дані про особу засудженого, з урахуванням обставин справи та тяжкості вчиненого злочину, дають достатні підстави дійти висновку про те, що її виправлення можливе без реального відбування призначеного покарання.

Приймаючи рішення про часткове задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку, апеляційний суд узяв до уваги тяжкість скоєних злочинів, обставини їх вчинення засудженою та їх підвищену небезпеку для суспільства.

Водночас, незважаючи на тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та їх небезпечність, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням обставин справи, які пом`якшують покарання, таке слід призначити із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої кримінальним законом за вчинений злочин, з конфіскацією майна, окрім житла.

При цьому апеляційний суд слушно зауважив у вироку про те, що ті самі обставини, зокрема те, що вона раніше не судима, має суспільно корисні плани на майбутнє, двох неповнолітніх дітей на утриманні, постійне місце проживання та реєстрації, які були взяті до уваги судом першої інстанції при застосуванні до неї положень ст. 69 КК, на які також посилається захисник у касаційній скарзі, не можуть бути одночасно враховані судом при застосуванні положень ст. 75 цього Кодексу, оскільки це суперечить вимогам кримінального закону. Інших обставин, ніж ті, що були взяті до уваги судом при застосуванні до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК і могли би бути підставою для застосування до неї ст. 75 КК апеляційним судом у справі встановлено не було.

Також апеляційний суд у вироку вказав на те, що в своєму рішенні місцевий суд не навів жодних належних мотивів на обґрунтування свого висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 за умов її звільнення від відбування покарання з випробуванням, не врахував та не проаналізував фактичні обставини вчинених нею кримінальних правопорушень, ступінь їхньої тяжкості в сукупності з даними про особу засудженої як у загально-соціальному аспекті, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, залишивши поза увагою те, що остання, не будучи працевлаштованою і не маючи законних джерел заробітку умисно вчинила тяжкі злочини з корисливих мотивів, обравши збут наркотичного засобу способом систематичного покращення власного матеріального становища.

З огляду на це апеляційний суд дійшов висновку, що застосування місцевим судом до ОСОБА_5 інституту умовного звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК є неправильним, суперечить принципам справедливості та співмірності покарання і не забезпечить досягненню його мети, що передбачає не тільки виправлення обвинуваченої, але й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як нею, так й іншими особами.

Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, фактично ті самі обставини, на які посилається захисник у касаційній скарзі, були враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні вироку в справі.

Призначене апеляційним судом засудженій покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених у статтях 50 та 65 КК і є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Вирок апеляційного суду є належним чином обґрунтованим та вмотивованим і за змістом відповідає вимогам статей 370, 420 КПК, у ньому наведено відповідні підстави і положення закону, якими керувався цей суд при ухваленні свого рішення.

При перевірці цього вироку судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону чи закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для його скасування або зміни.

З урахуванням наведеного підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів Верховного Суду не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9