печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000502 від 26.05.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , за ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, керуючись ст. ст. 314-316, 369 КПК України, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Печерським районним судом м. Києва з здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просить продовжити строк тримання обвинувачених під вартою, оскільки ризики, визначені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків, потерпілого на даний час не відпали та продовжують існувати, а більш м`який запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених під час судового розгляду. Вважав можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Обвинувачені та їх захисник просили суд у задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки вважають що ризики на які посилається прокурор не є реальними та не достатньо обґрунтованими прокурором.

Одночасно, захисник ОСОБА_6 клопотав суд про повернення обвинувального акта прокурору з підстав невідповідності його вимогам КПК України. Обвинувачені підтримали заявлене клопотання.

Заслухавши учасників судового провадження, оцінивши ступінь обґрунтованості заявлених клопотань, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, що стосуються клопотань які вирішуються, суд дійшов наступного висновку.

Під час підготовчого судового засідання, суд у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 , ч. 3 ст. 315 КПК України має право повернути обвинувальний акт прокурору, та має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід обраний щодо обвинуваченого.

Судом встановлено, що кримінальне провадження № 0000502 від 26.05.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , за ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, керуючись ст. ст. 314-316, 369 КПК України, підсудне Печерському районному суду м. Києва.

Вирішуючи клопотання сторони захисту обвинуваченого щодо повернення обвинувального акта прокурору, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, дізнавача, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Згідно вимог ст.ст. 109, 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляхом формулювання офіційного обвинувачення.

Суд вважає вищевказані доводи сторони захисту необґрунтованими, оскільки з формулювання обвинувачення в обвинувальному актi вбачається, що в ньому вказані встановлені дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням встановленого часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних. Отже, як вбачається з обвинувального акта, він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими та посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність - обставини вчинення кримінального правопорушення, достатньо чітко сформульовані у обвинувальному акті.

Отже, оцінивши доводи клопотання про повернення обвинувального акту, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не дають підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом для повернення обвинувального акта та є надлишковим формалізмом.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України, та при його затвердженні прокурором дотримано вимоги процесуального закону, а тому підстави для його повернення відсутні.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд виходить із наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, судом в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23.08.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 № 14-рп/2003 в справі № 1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Судом встановлено, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого до обвинувачених згідно з ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.12.2021 та продовженого ухвалою Печерського районного суду від 17.06.2022 спливає 15.08.2022.

Станом на 09.08.2022 завершити розгляд справи з об`єктивних причин не представляється можливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як визначено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам, визначеним частиною 1 цієї статті, зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про запобіжний захід, окрім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати, у тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Судом встановлено, що зазначені прокурором ризики продовжують існувати, оскільки під загрозою можливого покарання обвинувачені можуть ухилитися від органу досудового розслідування та суду. Окрім того, існує ризик впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні.

Суд враховує також позицію викладену ЄСПЛ у справах «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 та «Волосюк проти України» від 12.03.2013, відповідно до якої суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, з сукупність даних про особи обвинувачених, їх репутації, даних про можливість ухилення від суду, разом із тяжкістю пред`явленого обвинувачення, свідчить про те, що обставини, які стали підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися та продовжують існувати, як і не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід, тому є необхідним продовження строку тримання під вартою ще на 60 днів.

Суд вважає, що застосування саме такого запобіжного заходу є виправданим, з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу в цій справі, а отже не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених на даному етапі кримінального провадження, а також які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинувачених та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.

Отже, за відсутності підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 176-178, 183, 291, 314-317, 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору - відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000502 від 26.05.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України; ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , за ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, на 14-00 годину 17 серпня 2022 року, про що повідомити учасників судового розгляду.

Судовий розгляд проводити колегіально у складі трьох суддів у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати прокурора, потерпілих, обвинувачених, захисника.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до 07.10.2022 року включно.

Ухвала в частні продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом 5 днів з дня постановлення. В іншій частині - ухвала оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3