Провадження № 1-кс/344/5288/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2022 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

у складі: слідчого-судді: ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Івано-Франківська скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого П`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 18.11.2022 про закриття кримінального провадження №420 210 4 від 22.01.2021, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржники звернулися зі скаргою на вказану постанову слідчого в обґрунтування якої покликалися на те, що постанова слідчого є передчасною, слідчим не повно перевірені всі обставини справи, а тому постанова про закриття кримінального провадження підлягає до скасування.

Враховуючи вимоги КПК щодо часових меж розгляду скарги, те, що скаржник виклав обставини по суті даної скарги безпосередньо у скарзі та клопотав про її розгляд без участі скаржника, те, що, слідчий подав матеріали кримінального провадження та висловив свою позицію по скарзі, при цьому його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги, то слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу по суті з постановленням ухвали, враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали судового провадження за скаргою, приходжу до наступного висновку.

Встановлено, що оскаржуваною постановою старшого слідчого П`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 кримінальне провадження №420 210 4 внесене до ЄРДР від 22.01.2021 закрито 18.11.2022 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно із п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно із ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Враховуючи, що оскаржувану постанову скаржник отримав 08.12.2022, і доказів супротивного слідчому судді не надано, а до слідчого судді скаржник звернувся 14.02.2022, то скаржником не пропущено строки звернення до суду.

Слідчий суддя зазначає, що при проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення.

Згідно до змісту ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду. Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини»).

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Як вбачається із матеріалів судової справи оскаржуваною постановою слідчого від 18.11.2022 було закрито кримінальне провадження №420 210 4 внесене до ЄРДР від 22.01.2021.

Так, як вже зазначалося вище, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Однак, слідчий, закриваючи кримінальне провадження, у вказаній постанові не навів усіх доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження та не дав їм належної правової оцінки.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що в постанові про закриття кримінального провадження слідчий повинен конкретизувати не лише в діях якої особи відсутній склад кримінального правопорушення, а й вказати, які саме ознаки кримінального правопорушення та їх елементи (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна чи об`єктивна сторона) відсутні в даному випадку.

Наведене вище узгоджується із правовою позицією, що була висловлена колегією суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду під час розгляду справи №344/15430/19, провадження: 11-сс/4808/270/19, а такі правові висновки покликані забезпечити сталість та єдність судової практики.

Проте при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження, слідчим не вчинено всіх дій, передбачених вимогами КПК України, в постанові слідчий не зазначив і не деталізував, які ж саме ознаки кримінального правопорушення та їх елементи (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна чи об`єктивна сторона) відсутні в даному випадку і в діях яких саме осіб, обмежившись преліком з двох прізвищ та узагальненням «та інших співробітників».

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що в оскаржуваній постанові не обґрунтовано в повній мірі спростування доводів скаржника, при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчим не наведено фактичних обставин та відповідних їм доказів, які дозволяють зробити однозначний висновок, який не залишає місця сумнівам про наявність достатніх підстав для закриття кримінального провадження та які спростовують покликання скаржника про неповноту дослідження всіх обставин даного провадження.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень та повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події.

Окремо слід зауважити на неприпустимість надання слідчим оцінки судовим рішенням, які набрали законної сили.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Стаття 129-1 Конституції України проголошує, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Наведене декларує обов`язковість судового рішення, що уособлює те, що таке рішення має бути виконано вчасно, відповідним чином і у повному обсязі.

VII Конгрес ООН по запобіганню злочинності і поводженню з правопорушниками 1985 р. схвалив Основні принципи незалежності судових органів, за змістом якого, слід дійти висновку і про те, що поки рішення суду зберігає законну силу, не можна ставити під сумнів його правосудність.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Тобто незгода з рішеннями суду сама по собі не може вказувати на правильність чи не правильність застосування судом норм права під час розгляду справи.

Додатком до Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 р. на 1098му засіданні заступників міністрів, серед іншого зазначено (встановлено), що судові рішення мають бути обґрунтовані та оголошені публічно, однак судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті таких рішень (§15); рішення судів не можуть підлягати будь-якому перегляду поза межами апеляційних процедур, закладених в законодавстві (§16); коментуючи рішення суддів, виконавча та законодавча влада мають уникати критики, яка може підірвати незалежність судової влади або довіру до неї (§18).

Висновок про законність чи незаконність (в тому числі і неправосудність) прийнятого суддею рішення може даватись лише вищим судом тієї ж юрисдикції апеляційним судом чи Верховним Судом. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені (див.: п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 р. «Про незалежність судової влади»).

Тому слідчий суддя погоджується із доводами скаржника і вказує на неприпустимість в подальшому подібного викладу у постановлюваних процесуальних документах, адже такі твердження, як «…посилання судді …, а також колегії суддів судової палати…суперечать вимогам закону» ігнорують принцип правової визначеності, підривають незалежність судової влади та довіру до неї і є неприйнятними в правовій державі.

Підсумовуючи наведене слідчий суддя вважає, що вказана постанова є передчасною, а доводи скарги про неповноту досудового розслідування та передчасність рішення про закриття кримінального провадження вважаю підставними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого П`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 18.11.2022 про закриття кримінального провадження №420 210 4 від 22.01.2021.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_5 ОСОБА_6