ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5544/22 Номер провадження 11-кп/814/1315/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 липня 2022 року за №0001009, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук від 06 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз

18 серпня 2022 року Автозаводським районним судом м. Кременчук за ч.4 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України на 7 років 1 місяць позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.122 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук від 18 липня 2022 року, остаточно призначивши ОСОБА_7 покарання - 7 років 2 місяці позбавлення волі, строк якого ухвалено обчислювати з 07 липня 2022 року.

Вирішено питання щодо арешту майна та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 07 липня 2022 року приблизно о 03 годині, перелізши через паркан, проник на територію внутрішнього двору кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , де на грунті раптово виниклих неприязних відносин з охоронцем ОСОБА_8 , яка вимагала ОСОБА_7 залишити територію названого закладу, умисно наніс кулаком правої руки удар в ліву частину обличчя ОСОБА_8 , від чого вона впала на підлогу та втратила свідомість, тим самим заподіяв їй середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: синців навколо очей, перелому нижньої щелепи й дуги вилицевої кисті, забою головного мозку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить змінити вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук від 06 жовтня 2022 року та пом`якшити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, посилаючись на те, що він має ряд тяжких хронічних захворювань.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за ч.1 ст.122 КК України як заподіяння потерпілій умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи обвинуваченого про пом`якшення йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України позбавлені підстав.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є умисним нетяжким злочином, і спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілої, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий (а.п.61-63, 67-77), характеризується посередньо, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (а.п.64-65), наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, які його обтяжують.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, що не оспорюється й ніким із учасників судового провадження.

Колегія суддів ураховує те, що обвинувачений має хронічні захворювання, однак ці дані з огляду на всі викладені вище обставини, які враховуються при обранні заходу примусу в їх сукупності, не є мотивованою й достатньою підставою для пом`якшення ОСОБА_7 покарання. При цьому, згідно з даними довідки Полтавської міської частини №23 обвинувачений перебуває під динамічним лікарським наглядом. Перешкод для лікування ОСОБА_7 в ході відбування покарання (на підставі приписів Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженим спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104) не встановлено.

Водночас при встановленні захворювань, які перешкоджають виконанню покарання, за умови їх належного підтвердження, це може слугувати самостійною підставою для звільнення від відбування покарання згідно з вимогами ст.84 КК України та утворює самостійний предмет дослідження й оцінки суду.

Між тим, доводи ОСОБА_7 , які зводяться до обрання йому заходу примусу на підставі положень ст.69 КК України, є неспроможними, оскільки підставою для застосування зазначеної норми кримінального закону є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а дані обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням особи винного, істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто зменшувати його ступінь суспільної небезпеки до такого рівня, який виходить за межі, типові для кримінальних правопорушень даного виду (окремого його різновиду).

Ці обставини чи сукупність обставин мають бути у причинному зв`язку з цілями кримінального правопорушення, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця.

Проте, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 в цьому кримінальному провадженні - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, в їх сукупності, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який, при цьому, неодноразово відбував тривалі строки покарання в місцях позбавлення волі за тяжкі злочини, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став, а знову вчинив злочин менше ніж через місяць після відбуття покарання у вигляді позбавлення волі, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а тому є відсутніми підстави для обрання ОСОБА_7 заходу примусу із застосуванням ст.69 КК України.

Призначене обвинуваченому покарання, яке за санкцією ч.1 ст.122 КК України за своїм розміром є мінімальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є справедливим та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, правильно обравши обвинуваченому вид і розмір остаточного покарання, при формулюванні висновку про його призначення із застосуванням ч.4 ст.70 КК України зазначив про часткове приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за попереднім вироком, чим припустився помилки при застосуванні вимог ч.4 ст.70 КК України.

Так, у силу ч. 4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що обвинувачений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до ухвалення попереднього вироку, суд призначає покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

У той же час, ч.1 ст.71 КК України унормовано, що якщо обвинувачений після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Тобто, місцевий суд норму закону, яка підлягає застосуванню, визначив правильно, а фактично текстуально виклав принцип призначення покарання за сукупністю вироків, передбачений ч.1 ст.71 КК України. І хоча суд апеляційної інстанції погоджується з остаточно призначеним ОСОБА_7 видом та розміром покарання, вважає його відповідним вимогам ст.ст.50, 65 КК України, проте допущені невідповідності під час викладення вироку є неприйнятними, а тому його в частині обрання обвинуваченому остаточного покарання необхідно змінити.

Таке виправлення не погіршує становище ОСОБА_7 та не впливає на вид і розмір призначеного йому покарання.

Аналогічний підхід викладено в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 серпня 2019 року (справа №178/864/18, провадження 51-2693 км 19).

Також перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції допущено описку при зазначенні дати ухвалення попереднього вироку ("18 липня 2022 року", замість правильної "18 серпня 2022 року" а.п.74-77), яка підлягає виправленню в ході зміни оскаржуваного судового рішення в цій частині.

Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук від 06 жовтня 2022 року в частині призначення ОСОБА_7 остаточного покарання змінити.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук від 06 жовтня 2022 року та вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук від 18 серпня 2022 року призначити ОСОБА_7 остаточне покарання 7 років 2 місяці позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - у той же строк з дня вручення йому її копії.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .