Справа 370/1496/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/762/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

25 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Макарівського районного суду Київської області від 10 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: - вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч.1 ст. 289 КК України до 3 років 2 місяців обмеження волі; вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки , -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Макарівського районного суду Київської області від 10 листопада 2022 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ч.ч.3, 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01.07.2022, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків передбачених п.п.1, 2, ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цим же вироком вирішення питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Так, 25 червня 2022 року, близько 13 години 20 хвилин, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «DAEWOO LANOS-TF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Набережній, що в смт. Макарів Бучанського району Київської області, в напрямку вулиці Димитрія Ростовського.

Рухаючись у вказаному напрямку, навпроти будинку №20 по вулиці Набережній у смт. Макарів, водій ОСОБА_8 , діючи в порушення вимог п.п. 10.1, 13.1, 13.3 ПДР України, де вказано: «10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; «13.1 Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»; «13.3. Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху», проявляючи злочинну самовпевненість, під час обгону попутного транспортного засобу не обрав безпечного бокового інтервалу, в результаті чого при виконанні вказаного маневру здійснив зіткнення лівим боковим дзеркалом керованого ним автомобіля з лівою рукою пішохода ОСОБА_9 , яка рухалась у зустрічному напрямку на межі проїзної частини та зустрічного узбіччя, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої плечової кістки зі зміщенням уламків, що згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Після скоєння ДТП водій ОСОБА_8 не зупинився та зник з місця пригоди, чим порушив вимоги п.п.2.10 «а», «г», «д» ПДР України. Порушення водієм ОСОБА_8 , вимог п.п.10.1 ПДР України стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті ДТП.

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого, просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме в частині зазначення обставини, що обтяжує покарання, виключивши з мотивувальної частини вироку обтяжуючу покарання ОСОБА_8 обставину - рецидив злочину. В решті вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує, що судом відповідно до ст. 67 КК України визнано обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , рецидив злочину, обумовлений судимістю за ч.1 ст. 289 КК України вироком Святошинського районного суду м.Києва від 24.11.2026. При цьому, в ст. 34 КК України надано визначення поняття «рецидив кримінальних правопорушень», тобто мова йде як про кримінальні проступки, так і злочини. Однак, відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 67 КК України, при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається рецидив злочинів. Передбачена в п.1 ч.1 ст. 67 КК України обтяжуюча обставина - рецидив злочинів, поширюється лише на кримінальні правопорушення, вчинені у формі злочинів, а отже суд першої інстанції не міг визначити обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_8 притягається до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Обвинувачений, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення від нього не надходило, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених процесуальним законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, згідно ч.2 ст. 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювалися, щодо них відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі, поданій прокурором не заперечуються.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме посилання місцевого суду на наявність обтяжуючої обставини - «рецидив злочинів».

Відповідно до абз.1 п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнається, зокрема, рецидив злочинів.

Згідно зі ст. 34 КК України, п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно із змінами, внесеними Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», ст. 12 КК України встановлено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Водночас, у п. 2-4, 6-9, 13 ч.ч.1, 2, 4 ст. 67 КК України Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» слово «злочин» замінено словами «кримінальне правопорушення». Тому, передбачена п.1 ч.1 ст. 67 КК України обтяжуюча покарання обставина, а саме рецидив злочинів, поширюється лише на кримінальні правопорушення, вчинені у формі злочинів.

Так, ОСОБА_8 притягається до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, тобто кримінального проступку, тому суд першої інстанції не міг визначити обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого - «рецидив злочинів».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні на підставі ст. 409 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Макарівського районного суду Київської області від 10 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 - «рецидив злочинів».

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя