Дата документу 15.11.2022
Справа № 330/2632/21
Провадження № 1-і/334/9/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2022року м. Запоріжжя
Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Запоріжжя клопотання прокурора у кримінальному провадженні по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Якимівка Якимівського району Запорізької області, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст 121 КК України
про продовження строку дії застосованого стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
В С Т А Н О В И В:
До Ленінського районного суду міста Запоріжжя 14.11.2022 року надійшло клопотання прокурора Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000336 від 17.09.2021 року.
Вимоги клопотання обґрунтовані наступним.
28.10.2021 до Якимівського районного суду Запорізької області Якимівським відділом Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області по кримінальному провадженню №0000336 від 17.09.2021 направлено обвинувальний акт (з додатками) по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, скоєного за наступних обставин. 16 вересня 2021 року, приблизно о 23 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні гаражу, розташованого на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем власного мешкання, діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин зі своїм сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою протиправного заподіяння тілесних ушкоджень своєму синові ОСОБА_6 , наніс останньому кулаком руки 1 удар в область правої скроневої ділянки, внаслідок чого спричинив ОСОБА_6 закриту черепно-мозкову травму, у вигляді уламкового втиснутого перелому луски правої скроневої кістки, крововиливом над твердою мозковою оболонкою в правій лобно-скронево-тім`яно-потиличній ділянці об`ємом 200 см3, яка ускладнилась розвитком набряку та дислокацією головного мозку, яка кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та внаслідок якої 17 вересня 2021 року, приблизно о 06 годині за адресою: АДРЕСА_1 , настала смерть потерпілого ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.

Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 20.09.2022, провадження №1-і/206/34/22, ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 18.11.2022 включно.

На даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування даного запобіжного заходу та його продовження, а саме залишаються актуальними ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, не працевлаштований, не одружений, зареєстроване місце проживання знаходиться на тимчасово окупованій території Запорізької області, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та вказує на можливість переховування від суду у разі не продовження йому запобіжного заходу, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженні. З метою уникнення кримінальної відповідальності, може виїхати на непідконтрольну Україні територію.

Також, в ході судового розгляду безпосередньо судом не допитано всіх свідків, що надає можливість обвинуваченому, у разі не продовження йому запобіжного заходу, незаконно впливати на них з метою зміни наданих показів та уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, обвинувачений не має постійного місця роботи, раніше судимий, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та його не бажання стати на шлях виправлення, що вказує на можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у разі не продовження йому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосування особистої поруки до ОСОБА_4 не є можливим, оскільки під час досудового розслідування та до теперішнього часу особи, які б виявили бажання поручитися за належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 не зверталися, заяви та клопотання з вказаних питань не надходили. Аналізуючи факт скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого (офіційно не працевлаштований, не має постійного офіційного джерела прибутку) виникають достатні підстави вважати, що, знаходячись на свободі, обвинувачений ОСОБА_4 може вчиняти інші кримінальні правопорушення (злочини), що унеможливлює застосування до нього запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, оскільки застосування таких запобіжних заходів передбачає перебування ОСОБА_4 у певному відомому прокурору або суду населеному пункті, проживання у відомому житлі за певною адресою, вільне безконтрольне пересування та можливість залишення житла з метою переховування від суду або вчинення нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_4 не працевлаштований, не має джерела доходів та будь-якої власності, що виключає можливість внесення ним застави. Також слідчому або прокурору не надходили від будь-яких осіб клопотання про внесення застави за обвинуваченого.

Враховуючи наведене, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а тому необхідним є продовження строку дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою щодо обвинуваченого на два місяці.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 14.09.2022 №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» змінено територіальну підсудність Якимівського районного суду Запорізької області на Ленінський районний суд м.Запоріжжя. Відповідно до листа голови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 03.03.2022 №1/0/2-22 "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану" у разі коли територіальну підслідність кримінальних правопорушень на стадії досудового розслідування змінено, а матеріали кримінальних проваджень через воєнні дії не було передано або передано не в повному обсязі, оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні. Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження. Зважаючи на те, що в перший день війни окупаційні війська були на території, яка знаходиться під юрисдикцією Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури та Якимівського районного суду Запорізької області, не було можливості вивезти матеріали кримінального провадження та судової справи, просить розглянути дане клопотання за долученими до нього матеріалами. Крім того, просить врахувати ризик того, що в період воєнного стану та збройно агресії в Україні, у разі не продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу в виді тримання під вартою, обвинувачений, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може виїхати на непідконтрольну Україні територію.

Ухвалою суду від 14.11.2022 за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_4 залучено захисника для здійснення захисту за призначенням при розгляді клопотання прокурора у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 2 ст 121 КК України про продовження строку дії застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , зазначивши, що на теперішній час існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_5 проти вказаного клопотання заперечували, просили обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов наступного.
За положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.
Судом встановлено, що 29.10.2021 до Якимівського районного суду Запорізької області надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст 121 КК України.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжений ухвалами Якимівського районного суду Запорізької області від 11.11.2021, 29.12.2021, 23.02.2022, а також ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 26.07.2022.
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 20.09.2022, провадження №1-і/206/34/22, ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 18.11.2022 включно.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 14.09.2022 №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» змінено територіальну підсудність Якимівського районного суду Запорізької області на Ленінський районний суд м.Запоріжжя.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.
При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.
Згідно з матеріалами, доданими до клопотання, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
При цьому, суд вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.
Крім того, суд вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений матиме змогу незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, виходячи з наступного.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.
Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст. 23, 95 КПК України показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо у судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.
Оскільки судовий розгляд, зі слів прокурора, ще не завершено, свідки судом безпосередньо не допитані, то залишається існувати ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків, який, на переконання суду, з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.
Таким чином, враховуючи дані про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги наявність ризиків, а також відсутність будь - яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його тримання під вартою на цей час, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, з урахуванням положень ст. 315 КПК України.
Необхідність арешту обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, відносно ОСОБА_4 не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.
Щодо клопотання обвинуваченого та сторони захисту про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, то суд вважає, що встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатний забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, впливати на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 є доцільним у даному випадку та відповідає принципу винятковості цього запобіжного заходу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 187, 199, 331, 369-372 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора про продовження строку дії застосованого стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, с трок тримання під вартою на 60 днів, а саме по 13 січня 2023 року включно.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику, а також надіслати начальнику ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України - для виконання.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду, обвинуваченим в той же строк з моменту отримання ухвали.

Суддя: ОСОБА_1