ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7624/22 Номер провадження 11-кп/814/1322/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 червня 2022 року за №0001933, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , поданою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 12 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Челябінськ РФ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз -

03 березня 2020 року Московським районним судом м. Харків за ст.198, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_8 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 20 червня до 12 жовтня 2022 року.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 20 червня 2020 року в умовах воєнного стану, діючи повторно, шляхом розбиття пластикової двері проник у приміщення магазину ТМ «Watsons» ТОВ «ДЦ Україна», звідки намагався таємно викрасти майно на загальну суму 1 969 гривень 42 копійки, однак не закінчив кримінальне правопорушення з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий охороною та поліцією, вчинивши закінчений замах на крадіжку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 12 жовтня 2022 року та призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.75 КК України, на підставі якої звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що ОСОБА_8 : щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, вчинив кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких життєвих обставинах, пов`язаних із неможливістю знайти роботу в період воєнних дій, від якого майнової шкоди завдано не було, що є обставинами, які пом`якшують його покарання; має міцні соціальні зв`язки із цивільною дружиною, двома дітьми, хворіє та потерпіла сторона не має претензій до обвинуваченого, у зв`язку з чим виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції від суспільства, а наявність непогашеної судимості відповідно до закону не є перешкодою для застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо фактичних обставин учинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 , обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення, в умовах воєнного стану, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апелянта про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України колегія суддів уважає необґрунтованими.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З аналізу приписів ст.75 КК України вбачається, що при застосуванні даної норми кримінального закону всі зібрані у справі дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу винуватого мають спонукати до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував обставини вчиненого ОСОБА_8 тяжкого злочину - закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна повторно, поєднаного з проникненням у приміщення, в умовах воєнного стану, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, за що відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін у його особистості та не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, він належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову через 9 місяців після звільнення з місць позбавленні волі вчинив новий аналогічний злочин, має: постійне місце проживання, родину, хронічні захворювання, наявність обставин, які пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та обставини, що його обтяжує - рецидив злочинів.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Доводи захисника про те, що від вчинених ОСОБА_8 дій фактично не настало майнової шкоди істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним в умовах воєнного стану злочину, який має підвищену суспільну небезпеку, зумовлену тим, що обвинувачений з метою полегшення вчинення злочину використовував найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство.

Що стосується вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, як обставини, яка пом`якшує покарання, то необхідним є те, щоб збіг згаданих обставин значною мірою зумовив учинення винним злочину. Однак, перевіркою матеріалів провадження не встановлено даної обставини, що пом`якшує покарання, з огляду на те, що предметом учиненого ОСОБА_8 злочину були, серед іншого, парасольки, дієтичні добавки, батарейки та настільне люстерко.

Аргументи апелянта з приводу наявності в ОСОБА_8 дружини та дітей не знайшли свого підтвердження перевіркою матеріалів кримінального провадження. Не надано відповідних даних про це й стороною захисту під провадження в суді апеляційної інстанції.

Думка ж потерпілої особи щодо відсутності претензій до обвинуваченого з огляду на те, що майнову шкоду не було завдано з причин, що не залежали від волі обвинуваченого, підлягає врахуванню з іншими обставинами в їх сукупності та не є мотивованою й достатньою підставою для висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.

Інші дані й обставини (визнання вини обвинуваченим, його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність у нього хвороб) належним враховано місцевим судом при призначенні ОСОБА_8 покарання, через це відсутні підстави для їх повторного врахування.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що наявність незнятих і непогашених судимостей хоча й теоретично не є перешкодою для застосування положень ст.75 КК України, однак підтверджує системний характер злочинного способу життя ОСОБА_8 , підстав для звільнення якого від відбування покарання з випробуванням не встановлено.

Таким чином, призначене обвинуваченому покарання, яке є мінімальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 12 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала підлягає оскарженню до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - у той же строк з дня вручення йому її копії.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4