Справа №710/695/22
Номер провадження 1-кп/710/113/22
УХВАЛА

іменем України

12.12.2022 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів Шполянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у м.Шпола клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності в кримінальному провадженні № 0000384 відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту:

відповідно до п.10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до п.12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ними.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , 31.07.2019 близько 08 години 30 хвилин керуючи автомобілем «ВАЗ 2109» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п. п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 із змінами, рухаючись по проїзній частині вул. Заводська в с. Матусів Звенигородського (на той час Шполянського) району Черкаської області від центру населеного пункту в напрямку до с. Сигнаївка Звенигородського (на той час Шполянського) району Черкаської області, змінив напрям руху ліворуч, не вибравши в установлених межах безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, по якій продовжив рух та допустив наїзд на перешкоду велосипедиста, ОСОБА_11 , яка рухалася, керуючи велосипедом, у протилежному напрямку.

Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, велосипедист ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з висновком судово-медичної експертизи від 17.07.2020 №05-6-01/167, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому проксимального епіметафізу (верхня третина) лівої гомілкової кістки із крововиливами в м`які тканини даної області, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. п. 10.1, 12.1, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водієм автомобіля ««ВАЗ 2109» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньою - транспортною пригодою та настанням наслідків у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_11 .

Таким чином, за вказаних обставин ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обвинувачений 21 листопада 2022 року подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Зазначив також, що вину не визнає. Зауважив, що потерпіла та свідок ОСОБА_12 дали неправдиві показання, які стали підставою притягнення його до кримінальної відповідальності. За таких обставин у нього з`явиться можливість звернутися до прокурора та національної поліції про відкриття відносно них кримінального провадження за ст. 364 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали вказане клопотання. При цьому обвинувачений зазначив, що розуміє, що вказана підстава для закриття провадження у справі не є реабілітуючою.

Прокурор не заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченого, оскільки наявні достатні підстави для цього.

Представник потерпілої, ОСОБА_11 , адвокат ОСОБА_10 , не заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого. Разом із тим, просила розглянути клопотання про стягнення витрат потерпілої на правову допомогу у розмірі 30 000,00 гривень.

Представник потерпілої, адвокат ОСОБА_13 , подав клопотання про проведення судового засідання без його участі у зв`язку із його хворобою.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи у межах заявленого клопотання, суд уважає, що наявні підстави для задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника.

Згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у кримінальній справі за наявності підстав, передбачених ч. 2ст. 284 КПК України, зокрема у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності.

У підготовчому судовому засіданні обвинуваченому таке право було роз`яснено, але він ним не скористався та із захисником наполягали на розгляді справи.

Разом із тим, під час судового розгляду обвинувачений подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Частиною першою ст. 285 КПК України, передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України встановлено: якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у редакції станом на 31.07.2019 року, передбачено, що особа, звільняється від кримінальної відповідальності, за строками давності якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України , в редакції на час розгляду клопотання, особа, звільняється від кримінальної відповідальності, за строками давності якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом ч. 3 ст. 12 КК України, у редакції станом на 31.07.2019, злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, віднесено до категорії злочинів невеликої тяжкості, оскільки його санкція, у редакції станом на 31.07.2019, передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, а на даний час - карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Із 31.07.2019 - дати вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке кримінальним законодавством віднесено до категорії нетяжких злочинів (злочинів невеликої тяжкості), минуло більше трьох років.

Верховний Суд у постанові від 29 липня 2021 року у справі N 552/5595/18 зазначив наступне: визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Виходячи з фактичних обставин, так як вони викладені в обвинувальному акті, кримінальне правопорушення , яке інкриміноване ОСОБА_8 , мало місце 31.07.2019, відтак на час судового розгляду справи сплинув, передбачений п. 2 ч. 1ст. 49 КК України трирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим суд, за наявності клопотань обвинуваченого про закриття кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

У справі заявлений цивільний позов.

Відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, 15 травня 2019 року у справі № 617/609/15-к та 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19, від 18.01.2022 року провадження № 51-181 ск 22.

За вказаних обставин цивільний позов необхідно залишити без розгляду, а потерпілій (позивачу) роз`яснити, що з урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_8 підлягає закриттю на нереабілітуючих підставах, потерпіла має право звернутися до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Щодо клопотання представника потерпілої про стягнення витрат, понесених останньою на надання правової допомоги.

У своїх усних запереченнях захисник обвинуваченого зазначив, що такі витрати не підлягають стягненню, посилаючись на положення ч.1 ст. 124 КПК України, та підлягають доведенню при розгляді цивільного спору.

Так, частиною 1 ст. 124 КПК встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Процесуальні витрати - це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження.

Компенсація процесуальних витрат особам, які залучаються у кримінальне провадження, перш за все є важливою гарантією повноти встановлення обставин справи, забезпечує реалізацію принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, захищає права осіб, що здійснюють у кримінальному судочинстві покладені на них процесуальні обов`язки.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17.06.2020 року в справі № 598/1781/17 зазначила наступне.

Статтею 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із:

1) витрат на правову допомогу;

2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;

3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;

4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Тобто положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими - вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння.

ВП ВС не вбачає підстав для відступу від правового висновку, висловленого нею раніше у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Водночас ВП ВС уважає, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження.

Відповідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеною у наведеній постанові , за змістом кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, зокрема, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя, крім іншого, має вирішити питання про речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо.

Отже, питання розподілу процесуальних витрат може бути вирішене судом при завершенні судового розгляду кримінального провадження за результатами вирішення клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених потерпілою витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні , представником надані :

договір № 36/1 про надання правової допомоги від 13.08.2022, укладений між адвокатом ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відповідно п.4.2 якого гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до договору;

додатковий договір від 16.11.2022 до договору № 36/1 про надання правової допомоги від 13.08.2022, укладеного між адвокатом ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відповідно якого сторони погодили оплату послуг адвоката у кримінальній справі № 710/695/22 ( кримінальне провадження №0000384) за надані юридичні послуги по договору про надання правової допомоги № 36/1 від 13.08.2019 складає 30 000,00 гривень та сплачується клієнтом в момент підписання договору;

акт №34 прийому надання послуг по договору про надання правової допомоги № 36/1 від 13.08.2019, відповідно якого сторони дійшли згоди, що адвокатом наданий обсяг послуг, які складають 20 годин, з яких участь у слідчих діях на досудовому розслідуванні та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження витрачено 5 годин, на надання юридичної консультації 1 година, на підготовку судової практики, складання позовної заяви 4 години, клопотань, збирання доказів у справі 2 години 30 хвилин, представництво в суді 7 годин зо хвилин; розмір адвокатського гонорару за годину роботи, погодженої сторонами відповідно до договору про надання правової допомоги становить 1500,00 гривень ( 20 годин * 1500 гривень = 30 000,00 гривень);

квитанцію № 34, відповідно якої ОСОБА_11 сплатила адвокату ОСОБА_10 за послуги надання юридичних послуг у кримінальній справі № 710/695/22 ( кримінальне провадження №0000384) 30 000,00 гривень.

Вказані докази є належними та допустимими.

Разом із тим, оцінюючи розмір витрат на правову допомогу та види послуг, наданих потерпілій адвокатом у цьому кримінальному провадженні, суд виходить із наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 137,141 ЦПК України при вирішенні спору витрати на правову допомогу покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову на позивача. При цьому розмір витрат на правову допомогу пов`язані із розглядом справи підлягають доведенню з урахуванням положень ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України щодо їх розміру, співмірності, доведеності та ін.

Представником потерпілої заявлено до стягнення зокрема і витрати на підготовку позовної заяви ( 4 години *1500,00 гривень + 6000,00 гривень), однак ураховуючи те, що позов підлягає залишенню без розгляду, а зазначені витрати пов`язані саме із цивільним позов, то доведення понесення таких та їх розподіл підлягає вирішенню за результатами розгляду саме позовних вимог.

Крім того, до складу витрат на правову допомогу увійшли витрати на подання клопотань та збирання доказів, на які представником позивача, відповідно зазначеного акту, витрачено 2години 30 хвилин. Ураховуючи те, що вказані послуги виокремлені від тих, які надані під час досудового розслідування, то такі надані під час судового розгляду. Однак, із матеріалів справи не вбачається, що представником подавалась або вживались заходи щодо надання доказів у кримінальному провадженні. Щодо підготовки клопотань, то під час розгляду справи у суді із матеріалів справи вбачається, що представником були подані лише клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції за участі представників потерпілої, які є ідентичними, лише зі зміною дати судового засідання, та клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, які не потребували тривалої підготовки, пошуку правової позиції, тривалого часу на їх викладення і таке інше, а тому суд, із урахуванням складності поданих клопотань та необхідного часу для їх виготовлення ( викладення), керуючись принципом розумності та справедливості, вважає, що витрати в цій частині можливо зменшити до 2250, 00 гривень ( 1,5 години *1500,00 гривень) .

Таким чином, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 100, 124, 284-286, 288, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Кримінальне провадження № 0000384 закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Речовий доказ велосипед марки "Ardis" моделі " Либідь", який переданий на зберігання власнику ОСОБА_11 , залишити власнику.

Цивільний позов залишити без розгляду.

Клопотання представника цивільного позивача задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований : АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_2 , понесені витрати на правову допомогу у розмірі 21 750,00 гривень.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Шполянський районний суд Черкаської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено о 09 год. 15 хв. 16.12.2022 року.

Суддя ОСОБА_14 ОСОБА_15