ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року

м. Київ

справа № 729/108/20

провадження № 51-4469 км 20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 3 червня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000225, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого, останнього разу: 2 жовтня 2018 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ст.71 Кримінального кодексу України (далі - КК) до 3 років позбавлення волі,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч. 3 ст. 185 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 3 червня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст.185 КК, і призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 289 КК - 5 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК - 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою у Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», а строк тримання під вартою з 20 серпня 2019 року ухвалено зарахувати в строк відбуття покарання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави за проведення судових експертиз 6123 грн 39 коп.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 червня 2020 року залишено без змін.

Згідно вироку ОСОБА_7 07 липня 2019 року у вечірній час, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом з метою його обернення на свою користь, через хвіртку проник на територію господарства ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 , де без дозволу ОСОБА_8 , заволодів його мопедом марки «SKY STAR 50», номер рами НОМЕР_1 , об`єм двигуна 49 см3 без номерного знаку, вартістю 8339,28 грн.

В ніч на 08 липня 2019 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, маючи умисел на вчинення крадіжки, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, впевнившись що його дії є непомітними для інших осіб, перебуваючи на території домогосподарства ОСОБА_9 , за адресою АДРЕСА_3 , проник до будинку, звідки таємно викрав алкогольні напої, чоловіче взуття та одяг, чим спричинив ОСОБА_10 збитки на загальну суму 448,03 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 08 липня 2019 року близько 6 год, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, діючи повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вчинення крадіжки, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, впевнившись у тому, що його дії є непомітними для інших осіб, через вхідну хвіртку проник на територію господарства ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_4 , огороджене парканом, де з приміщення альтанки таємно викрав електроінструменти, чим спричинив ОСОБА_11 збитки на загальну суму 7382,95 грн.

14 липня 2019 року у період часу з 04 год 40 хв до 04 год 45 хв, ОСОБА_7 , діючи повторно, маючи умисел на вчинення крадіжки, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, впевнившись в тому, що його дії є непомітними для інших осіб, проник через паркан до огородженої території, де розміщена станція технічного обслуговування, належна ОСОБА_12 , за адресою АДРЕСА_4 , де з-під капоту автомобіля марки ВАЗ 2106, який знаходився на подвір`ї, таємно викрав автомобільний акумулятор марки «Sada Optima 6 СТ-60» вартістю 688,00 грн, який належить ОСОБА_13 , чим спричинив останньому збитки на вказану суму.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить судові рішення щодо нього змінити та із застосуванням положень ст. 75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням, враховуючи його стан здоров`я.

В обґрунтування незаконності судових рішень, засуджений ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення касаційної скарги, просила судові рішення залишити без змін.

Засуджений ОСОБА_7 та його захисник підтримали подану касаційну скаргу та просили її задовольнити.

Інших учасників судового провадження було повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про особисту участь або відкладення судового засідання від них не надходило.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильності правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Тобто касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи, викладені у касаційній скарзі засудженого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, на думку Суду, є необґрунтованими з огляду на таке.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК передбачено як підставу для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого в контексті приписів ст. 414 КПК.

Відповідно до частини 1 статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів Верховного Суду наголошує, що під час призначення покарання повинні бути враховані та оцінені обставини, вчинення кримінального правопорушення, при тому, що врахуванню підлягають обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими.

Верховний Суд звертає увагу на те, що виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність.

Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до ст. 50 КК покарання є є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з приписами ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Звільнення від відбування покарання передбачене приписами норм розділу XII Загальної частини КК, де визначені підстави й умови застосування іншого, відмінного від визначеного розділом XI КК, інституту кримінального права - призначення покарання. Суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується в тому разі, коли є умови і підстави, визначені ст. 75 КК, у їх взаємозв`язку із положеннями статей 50, 65 КК.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст протиправної поведінки.

З вироку місцевого суду убачається, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, їх характер, конкретні обставини вчинення, розмір і значимість викраденого майна у потерпілих, ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно ст. 12 КК України є тяжкими, наявність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини та на шлях виправлення не став, негативно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, його ставлення до вчиненого ним діяння, позицію потерпілих, та призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 3 ст. 185 - у виді 4 років позбавлення волі, які не є максимальними у межах санкцій вказаних норм, на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначив покарання у виді 5 років позбавлення волі. При цьому незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, на який останній посилається у касаційній скарзі, судом першої інстанції відповідно до ст. 66 КК було визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд апеляційної інстанції за апеляційною скаргою засудженого дійшов висновку, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про неврахування судом того, що він працює та має позитивну характеристику є безпідставними та спростовуються наявними у кримінальному провадженні доказами, зокрема, відповідно до характеристики №143 від 12 липня 2019 року ОСОБА_7 веде бродяжницький спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, на адресу Старостинського округу надходили усні скарги від жителів села Стара Басань про неправомірну поведінку ОСОБА_7 . Також апеляційний суд дійшов висновку, що матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б підтверджували наявність у обвинуваченого місця працевлаштування, а вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 червня 2020 року щодо нього є законним і обґрунтованим, не вбачаючи підстав для його зміни чи скасування.

На думку колегії суддів Верховного Суду, у даному провадженні таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Правових підстав вважати його явно несправедливим через суворість немає. Переконливі аргументи, які би ставили під сумнів наведені висновки судів попередніх інстанцій у касаційній скарзі відсутні.

Ухвала апеляційного суду вмотивована та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки судів попередніх інстанцій щодо призначеного покарання або підтверджували невмотивованість такого рішення, а також свідчили б про суворість або м`якість призначеного покарання, у касаційній скарзі не зазначено. Підстав для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, про що він порушив питання у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, не встановлено.

За таких обставин, касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 3 червня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року щодо нього залишити без задоволення.

Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 3 червня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3