ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/793/23 Справа № 203/299/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст.190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 146 КК України, у кримінальному провадженні № 0000014,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2022 року продовжений строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 діб, тобто до 19 лютого 2023 року включно з визначенням відносно нього застави у розмірі 274 розміри прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 679 794 гривні 00 копійок.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, Разом із тим, наявність ризиків п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України дають суду достатньо підстав вважати, що на даній стадії судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 у разі зміни йому запобіжного заходу, може переховуватися від суду, перешкоджати розгляду справи по суті. Дійшов висновку, що на даній стадії судового розгляду інші (менш суворі) запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, передбачені ст. 176 КПК України, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України та забезпечити його належну поведінку, у зв`язку з чим, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважав за доцільне продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 на 60 діб та вважав за можливе визначити відносно обвинуваченого розмір застави у розмірі 274 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В апеляції:

- захисник просить скасувати ухвалу та відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновки суду є помилковими, а ухвала є необґрунтованою та невмотивованою, оскільки прийнята без об`єктивного з`ясування всіх обставин та доказів.

Вказує, що стороною обвинувачення не надано суду жодного доказу, який би підтверджував існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Звертає увагу на загальний строк перебування ОСОБА_5 під вартою з 08.09.2020 року, що має бути враховано судом.

Зазначає, що на момент затримання та повідомлення про підозру обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрацію, міцні соціальні зв`язки, на утриманні має малолітню дитину, працював.

Вислухавши обвинуваченого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу його захисника, не заперечував проти розгляду справи за відсутності свого захисника, прокурора, який заперечував проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих, свідків та іншого обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст.190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 146 КК України, які відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. Крім того, наразі потерпілі, свідки та інші обвинувачені у цьому кримінальному провадженні в суді першої інстанції ще не допитані, а докази, зібрані сторонами кримінального провадження, мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризики продовжують існувати.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Посилання захисника, що обвинувачений ОСОБА_5 працював, до моменту затримання та повідомлення йому про підозру раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання та реєстрацію, міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню дитину в даному випадку не можуть бути достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення кримінальних правопорушень, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.

В той же час, тривалість перебування обвинуваченого під вартою за доводами захисника хоча і має місце, проте колегія суддів враховує складність даного кримінального провадження, кількість обвинувачених, епізодів злочинної діяльності, наслідки цих злочинів, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, а також поведінку учасників кримінального провадження, проте ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Разом з цим, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід дотримуватись розумних строків розгляду цього провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст.190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 146 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4