Дата документу 11.01.2023 Справа № 335/4272/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4272/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/544/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 грудня 2022 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселово Красноярського краю російської федерації, одруженого, військовослужбовця за мобілізацією молодшого сержанта військової частини НОМЕР_1 , перебуваючого на посаді командира 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 лютого 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 грудня 2022 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 лютого 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у можливості переховування обвинуваченого від суду, а також можливості вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, даними щодо особи обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності за неналежне виконання військових обов`язків, на даний час залишається військовослужбовцем, а відповідно повинен приступити до виконання військових обов`язків, під час виконання яких ним і було вчинено злочини у яких він обвинувачується, обставинами кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_7 та які вчинено в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою застосувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що судом не взято до уваги те, що ОСОБА_7 раніше не засуджений, має постійне місце проживання, учасник бойових дій, має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має двох неповнолітніх доньок, хвору мати, 1949 року народження, яка мешкає разом з ним, характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, бажає служити в лавах ЗСУ та захищати Україну.

Зазначає, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України прокурором не доведений, обвинуваченому не має сенсу переховуватись від органів слідства, у зв`язку із тим, що він визнає своє правопорушення.

Зауважує, що ризик призначення тяжкого покарання не може бути підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу без доповнень та просили її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав що наведені в ній відомості не відповідають дійсності, оскільки обвинувачений не визнає провину та має негативну характеристику. Зазначив, що обвинувальний акт за ст. 407 КК України вже було направлено до суду, після чого останній вчинив дезертирство. Вказав, що дія запобіжного заходу у кримінальному провадженні за ст. 407 КК України не була припинена, проте, обвинувачений почав переховуватися та скоїв злочин, передбачений ст. 408 КК України.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів проти встановлення порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 12 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлюється тим, що обвинувачений ОСОБА_7 вже був раніше судимий за військовий злочин, а саме, за ч. 4 ст. 407 КК України (а.с. 48-50), наразі йому інкримінується злочин, передбачений ч. 4 ст. 408 КК України, який був вчинений в період перебування в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя іншого кримінального провадження відносно нього за ч. 5 ст. 407 КК України, що свідчить про наявність вкрай високого ризику вчинення інших аналогічних кримінальних правопорушень.

Відтак, матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці обвинуваченого ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час апеляційному суду не надано.

При цьому, додані у судовому засіданні апеляційного суду висновки з медичної картки ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, не спростовують задовільний стан здоров`я останнього, оскільки вони є не актуальними, у зв`язку із тим, що датовані 2017-2018 роками.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, є учасником бойових дій, має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має двох неповнолітніх дітей, хвору мати, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не можуть бути підставами для скасування обґрунтованого законного судового рішення.

При цьому, на переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Між іншого, колегія суддів вважає доводи захисника щодо позитивної характеристики відносно обвинуваченого необґрунтованими та такими, що спростовуються Наказом №162 від 7 серпня 2022 року «Про результати службового розслідування», з якого вбачається, що під час проведення службового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було вивчено його службову характеристику, зі змісту якої випливає, що характеристика на обвинуваченого є посередньою, а не позитивною (а.с. 44-47).

Посилання на те, що сама тяжкість висунутого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень не є єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є слушними, проте, в даному випадку суд першої інстанції оцінив в сукупності всі обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися.

Крім того застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, як того вимагає захисник в апеляційній скарзі буде суперечити ч. 8 ст. 176 КПК України.

Так, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, враховуючи доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України до обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час може бути застосований тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 199, 206, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 грудня 2022 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 лютого 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4