Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/3385/2022 Головуючий в першій інстанції:ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 368/60/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія справи: ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Борова Фастівського району Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та покладено на нього обов`язки, що передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Судом скасований арешт на майно, накладений ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року, вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком, 09 серпня 2021 року приблизно о 19 годині 14 хвилин ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Nissan Maxima», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі О-101203 «Кагарлик-Сущани» зі сторони села Мирівка в напрямку міста Кагарлик Обухівського району Київської області, в порушення вимог п. п. 2.3 «б», «д», 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху, не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, наближаючись до перехрестя з автодорогою О-101209 «Черняхів-Антонівка-Стави» проігнорував вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» зазначених Правил, та, виїжджаючи на перехрестя, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по головній дорозі зі сторони села Антонівка в напрямку села Стави з лівої сторони, в результаті чого відбулося зіткнення даних транспортних засобів.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди:
- малолітній пасажир автомобіля «NissanMaxima» ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку мозкову оболонку головного мозку, в м`які покриви лівої тім`яної ділянки голови з боку їх внутрішньої поверхні, численними саднами та синцями; травми шиї у вигляді розриву м`язово-зв`язкового апарату між 6-м та 7-м шийними хребцями з розривом оболонок та спинного мозку; закритих травм грудної клітки та живота; травми кінцівок, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті;
- пасажир автомобіля «NissanMaxima» ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми живота з розривом тонкої кишки; закритий перелом правої ключиці; струс головного мозку;
- пасажир автомобіля «SkodaOctavia» ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: відкритого уламкового перелому правого стегна; закритих переломів великогомілкової та малогомілкової кістки; закритої травми грудної клітини; забою легень та головного мозку; забійних ран обличчя;
- пасажир автомобіля «SkodaOctavia» ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: перелому тіла лівої лопатки; переломів лонної та сідничої кісток тазу праворуч; перелому крижа ліворуч; поза очеревинної гематоми справа; забою сечового міхура з наявністю гематурії та розвитком травматичного шоку ІІ ступеня.
Зазначені порушення Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді смерті та отриманням потерпілими тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчинення та правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги прокурор зазначає про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і даним про його особу внаслідок м`якості. При цьому, на переконання апелянта, при обранні для обвинувачення заходу примусу, в недостатній мірі було враховано високу суспільну небезпеку вчиненого ним тяжкого злочину, що призвів до загибелі малолітнього потерпілого та до спричинення тяжких тілесних ушкоджень трьом потерпілим, а також дані про особу ОСОБА_7 .

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Захисник ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких, посилаючись на формальність та необґрунтованість доводів апелянта, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 в підтримку апеляційної скарги, потерпілої ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які також просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, вважали призначене судом першої інстанції покарання законним і справедливим, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяло тяжкі тілесні ушкодження трьом потерпілим, за викладених у вироку обставин підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, які в судовому рішенні знайшли свою оцінку за визначеними у ст. 94 КПК України критеріями.

Такі висновки суду ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, у зв`язку із чим колегією суддів не перевіряються згідно з правилами ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених та викладених у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, що також не заперечується.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує таке.

Приписами ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Наведені вище вимоги закону були дотримані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України та визначенні порядку його відбування.

Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке ст. 12 КК України віднесено до тяжкого злочину, за формою вини є необережним; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується позитивно, офіційно працевлаштований, звідки також має позитивні характеристики, одружений, має на утриманні малолітню дитину; щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення і добровільне відшкодування завданого збитку як обставини, що пом`якшують покарання; відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Зваживши в сукупності наведені обставини, а також прийнявши до уваги думку потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які до обвинуваченого претензій не мали, зазначили, що той їм допомагав матеріально, потерпілої ОСОБА_8 , яка є дружиною обвинуваченого та просила не позбавляти його волі, висновок досудової доповіді органу пробації, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Разом з тим, з урахуванням установлених обставин, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнив від його відбування з випробуванням, з встановленням іспитового строку, тривалістю 3 (три) роки, та з покладенням на обвинуваченого обов`язків, що передбачені у ст. 76 КК України.

З огляду на встановлені та доведені обставини у кримінальному провадженні, що впливають на захід примусу та на порядок його відбування, в тому числі на виключно позитивні дані про особу ОСОБА_7 , те, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, має сім`ю (дружину та малолітню дитину, 2010 року народження), яких утримує, будучи офіційно працевлаштованим, його поведінку після скоєння хоча й тяжкого, проте з необережності злочину, що він повністю визнав свою провину, щиро розкаявся, відшкодував заподіяну потерпілим шкоду, матеріально їм допомагав при лікуванні та підтримував, про що кожен із потерпілих показав в суді, зазначивши про відсутність жодних претензій до обвинуваченого, та просив його суворо не карати і не позбавляти волі, колегія суддів цілком погоджується із обраним для ОСОБА_7 покаранням та рішенням суду про можливість його виправлення без його реального відбування.
На переконання апеляційного суду, обраний для ОСОБА_7 захід примусу та умовний порядок його відбування, з установленням іспитового строку, тривалістю 3 (три) роки, протягом якого він знаходитиметься під наглядом уповноваженого органу з питань пробації та зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, що передбачені у ст. 76 КК України, є законним, справедливим, необхідним і достатнім для досягнення визначеної у ч. 2 ст. 50 КК України мети.

Будь-яких конкретних доводів в обґрунтування формального посилання про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та вимог про збільшення розміру основного покарання з трьох до чотирьох років позбавлення волі, в апеляційній скарзі не наведено. Не вказано апелянтом і жодних обставин, які б залишилися поза увагою суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.

Також апеляційна скарга прокурора не містить посилань та аргументів з приводу неправильного застосування судом положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від реального відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції були виконані вимог ст. ст. 50, 65, 75 КК України та враховані всі встановлені і доведені у кримінальному провадженні обставини, що мають значення для обрання заходу примусу та визначення порядку його відбування, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора про скасування вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання через його явну несправедливість внаслідок м`якості.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 25 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4