Справа № 638/5951/22
Провадження №1-кп/638/1286/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000883 від 17.10.2022 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куп`янська Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, який є військовослужбовцем військової служби за контрактом, помічник начальника відділу з адміністративно-юрисдикційної діяльності - начальника групи адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_5 Державної прикордонної служби України, зареєстрованого за адресом: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

в с т а н о в и в :

Наказом в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 Державної прикордонної служби України №388-ОС від 03.09.2021 року «Про особовий склад» капітана ОСОБА_5 ( НОМЕР_2 ) призначено на посаду помічника начальника відділу з адміністративно-юрисдикційної діяльності - начальника групи адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_5 Державної прикордонної служби України.

Відповідно до приписів ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_5 вважався військовослужбовцем, який проходив військову службу за контрактом.

Вимоги ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язували ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст. ст. 9. 11, 16, 49 «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», затвердженого законом України від 24.03.1999 року №548-Х1V (зі змінами), ст. ст. 1, 4 «Дисциплінарного статуту Збройних Сил України», затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-Х1V, капітан ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статуту Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів, начальників і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки; берегти військову честь; захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено - військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби; під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця, або його направлено туди за наказом відповідного командира, начальника.

Згідно вимог ст. ст. 12, 14 «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» - про все що сталося, з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовці у службовий час постійно знаходитися в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира, начальника.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено Указом Президента України до 26.04.2022 року. Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 - до 25.05.2022 року строком на 90 діб. Указами Президента України від 22.04.2022 року №259/2022 та №573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23.08.2022 року строком на 90 діб.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Державної прикордонної служби України, знаючи та усвідомлюючи про неухильність дотримування вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», перебуваючи на посаді помічника начальника - начальника відділу з адміністративної-юрисдикційної діяльності - начальника групи відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_5 Державної прикордонної служби України, 24 лютого 2022 року у першій половині дня, більш точний час органом досудового розслідування не встановлений, перебуваючи на місці шикування підрозділу у відділені інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у населеному пункті «АДРЕСА_3, отримавши наказ на висування підрозділу на тимчасове місце дислокації ІНФОРМАЦІЯ_5 Державної прикордонної служби України за адресом: АДРЕСА_2 , залишив місце несення служби в населеному пункті «АДРЕСА_3, попрямував до місця свого мешкання, де до 3 жовтня 2022 року проводив час на власний розсуд. 3.10.2022 року ОСОБА_5 , маючи намір продовжити несення служби, добровільно звернувся до відділу внутрішньої та власної безпеки по 4 прикордонному загону Головного відділу внутрішньої та власної безпеки « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ДПСУ та до другого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві, повідомив про себе та вчинений ним злочин.

Обвинувачений винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України визнав повністю не оспорював обставин, викладених в обвинувальному акті. ОСОБА_5 пояснив про проходження військової служби за контрактом. 24 лютого 2022 року зранку прибув на місце несення служби, попередньо отримавши відповідне завдання. Знаходячись у м. Куп`янську Харківської області збирав та слідкував за рухом техніки, був на зв`язку з підполковником ОСОБА_7 , з яким були складні стосунки. Розуміючи що техніка виїхала, відправив звіт підполковнику. В телефонному режимі на запитання ОСОБА_7 «ти їдеш з нами…», останній дозволив залишитися з хворою матір`ю. Були постійні обстріли. У с. Куп`янськ-Вузловий на дорозі знаходилася ворожа техніка. Намагався заправити свій авто, однак заправка не працювала. Зателефонував старшині підрозділу ОСОБА_8 , з яким знаходився в дружніх стосунках. Останній повідомив про своє знаходження у м. Чугуєві. На той час мав незадовільний стан здоров`я та високу температуру. Вранці 25.02.2022 року зібрався до лікаря. Вийшовши на вулицю побачив ворожу техніку, прапори, вирушив назад додому. Маючи досвід бойових дій в Луганській області, розумів про важкість виїзду з хворою матір`ю за межі проживання. При цьому, обвинувачений підтвердив про відсутність будь яких письмових дозволів від керівництва на залишення військової служби. Протягом часу відсутності на службі до 3 жовтня 2022 року проводив час на власний розсуд. Зазначив, що при першій можливості він 3.10.2022 року приїхав до м. Харкова, попередньо зателефонував до власної безпеки, пройшов поліграф. В ДБР вручили підозру, співпрацював зі слідством. Запевнив суд про те, що зробив для себе належні висновки, просив суворо його не карати, бажає продовжити службу та брати участь у захисті Батьківщини.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчинені злочину в межах висунутого обвинувачення, його показання в судовому засіданні відповідали фактичним обставинам справи, положення ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду роз`яснені, і вони не наполягали на досліджені інших доказів у справі, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, а тому суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу 111 Рекомендації 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч.1 ст.337 КПК України.

Визнавши показання обвинуваченого ОСОБА_5 допустимим доказом у справі, суд приходить до висновку про доведенність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, оскільки він, як військовослужбовець, не з`явився вчасно на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст.12 ч.5 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При визначенні виду та розміру кримінального покарання, суд також враховує, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «nulla poena sine lege» (ніякого покарання без закону), закріплений у частині 1 ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1959 «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення», а також принцип «пропорційності», коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 року у справі «Швидка проти України».

Згідно прецедентної судової практики ЄСПЛ, «тяжкість вчиненого злочину не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання, а щодо ув`язнення та його строків акценти треба зміщувати в бік досягнення ресоціалізації», тобто, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства. При цьому, суд враховує автономну концепцію поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v.UK, заяви №39665/98, №40086/98), хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням, це може бути ще й відшкодування.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.5 ст. 407 КК України.

Разом з тим, метою призначення покарання, виходячи із положень ч.2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем у Державній прикордонній службі України з липня 1997 року, позитивно характеризується за місцем проходження служби, має грамоти; є учасником бойових дій, та за участь в АТО Указом Президента України від 17.02.2016 року №53/2016 нагороджений відзнакою Президента України; має поранення, пов`язане з проходженням військової служби; на утриманні знаходиться мати пенсіонерка, яка за станом здоров`я (онкохвора) потребує постійного стороннього догляду, що підтверджено довідкою ЛКК Куп`янської ЦМЛ та рішенням виконавчого комітету Куп`янської міської ради №496 від 15.12.2015 року; має бажання продовжити військову службу з метою захисту Батьківщини; наявність пом`якшуючих, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про те, що виправлення та перевиховування ОСОБА_5 можливо без ізоляції його від суспільства, а тому призначає покарання із застосуванням ст. ст. 75,76 КК України.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили з тримання під вартою в державній установі «Харківський слідчий ізолятор» - скасувати.

Зарахувати в строк відбуття покарання знаходження ОСОБА_5 під вартою з 13 жовтня 2022 року до 19 грудня 2022 року.

Цивільний позов у справі не заявлений, заходи забезпечення у кримінальному провадженні не застосовані, процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.371, ч.2 ст.373, 374, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_5 покласти обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно ч.4 ст. 76 КК України нагляд за засудженим ОСОБА_5 на час проходження ним військової служби покласти на командира відповідної військової частини.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили з тримання під вартою в державній установі «Харківський слідчий ізолятор» - скасувати, звільнивши негайно з під варти в залі суду.

Зарахувати в строк відбуття покарання знаходження ОСОБА_5 під вартою з 13 жовтня 2022 року до 19 грудня 2022 року.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити прокурору, ОСОБА_5 ..

Головуючий