У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні за допомогою системи "EasyCon" з захисником та в режимі відеоконференції з Державною установою "Київський слідчий ізолятор" апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 211 112 200 003 05 від 30 вересня 2021 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеса, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , безробітного, неодноразово судимого, останній раз вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.07.2019 за ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.08.2021 умовно-достроково на 1 рік та 29 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 24.12.2021 ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 357 КК України на 1 рік обмеження волі, за ч. 3 ст. 357 КК України на 1 рік обмеження волі, за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного складання покарань, призначено остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання покарання за цим вироком невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 31.07.2019 визначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін та продовжено його строк дії до набрання вироком законної сили.

Ухвалено строк відбуття покарання рахувати з 30.09.2021.

У провадженні вирішена доля речових доказів та стягнуто процесуальні витрати.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він, будучи раніше судимим вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.07.2019 за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, та умовно-достроково звільненим від відбування призначеного покарання строком 1 рік та 29 днів, маючи не зняту і непогашену судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став, вчинив нові умисні кримінальні правопорушення за наступних обставин.

30.09.2021, близько 11 години 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу потрапив до палати № 3, що знаходиться в приміщенні КНП "Миронівської ОБЛ" за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Миронівка, вул. Благовіщенська, б. 96, де на ліжку побачив жіночу сумочку коричневого кольору, яка належить потерпілій ОСОБА_9 .

В цей час у ОСОБА_6 виник умисел на вчинення крадіжки, з метою особистого збагачення.

Перебуваючи у палаті № 3, діючи повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, пересвідчившись, що його дії залишаються непоміченими з боку працівників лікарні та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу відкрив вищезазначену сумочку та викрав із неї паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 09.09.2016 Миронівським РС УДМС України в Київській області на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шкіряний гаманець червоного кольору з написом на металевій защіпці "Boshihou" вартістю 699 гривень, в якому знаходилися грошові кошти в розмірі 23.000 гривень, дрібні монети загальною сумою 06 гривень 40 копійок, монета номіналом в 10 гривень з написом на зворотній стороні "Державна прикордонна служба України" вартістю 27 гривень, картка клієнта "Еко маркет" серія та номер С 898, картка клієнта "Фора club" № НОМЕР_2 , бонусна картка мережі аптек "З турботою про ваше здоров`я" № 02672, фіскальний чек № 13454, дві жіночі шпильки для волосся чорно-рожевого кольору, банківська картка № НОМЕР_3 емітентом якої є АТ "ОЩАДБАНК", що видана на прізвище ОСОБА_9 , яка в силу вимог ст. 1 Закону України "Про інформацію", п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ч. 4 ст. 51 Закону України "Про банки та банківську діяльність" - є офіційним документом.

Після чого, покинувши приміщенні палати № 3 КНП "Миронівської ОБЛ" ОСОБА_6 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, зокрема викрадені паспорт та банківську картку викинув, а частиною викрадених коштів розплатився за послуги таксі.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Миронівського районного суду Київської області від 24.12.2021 щодо ОСОБА_6 змінити в частині кримінального покарання, зокрема на підставі ч. 1 ст. 70 та ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_6 кримінальне покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців, а на підставі ч. 5 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком, невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.07.2019, ОСОБА_6 призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 2 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 стверджує, що підставою для зміни вироку суду першої інстанції є неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки судом не достатньо проаналізовано та надано оцінку обставинам кримінального провадження, особі обвинуваченого, обставинам які пом`якшують та обтяжують покарання тощо.

Захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вказує, що судом, зокрема, не враховано позитивну характеристику щодо ОСОБА_6 , видану 23.07.2021 (а.п. 155) адміністрацією Старобабанівської виправної колонії (№ 92), а також ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.08.2021 (а.п. 164), якою констатовано сумлінну поведінку та ставлення до праці засудженого ОСОБА_6 .

Потерпіла ОСОБА_9 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлялась у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка якої в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження за приписами ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому стороною захисту в суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному, таємному, протиправному викраденні майна потерпілої ОСОБА_9 , вчиненому повторно, в умисному, таємному, протиправному викраденні офіційного документу потерпілої ОСОБА_9 , вчиненому з корисливих мотивів та в умисному, незаконному заволодінні паспортом громадянина України потерпілої ОСОБА_9 , за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, які не оспорені захисником обвинуваченого в апеляційній скарзі, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України судом апеляційної інстанції не перевіряються на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 щодо призначення останньому суворого покарання, колегія суддів бере до уваги таке.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно норми ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом?якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, як наголошується в ч. 2 вказаній нормі закону.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції - дотримані, оскільки, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам кримінального закону.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції було ґрунтовно враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дві обставини, що пом`якшують покарання, одну обставину, що обтяжує покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1 та 3 ст. 357 КК України, особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я, соціальне становище, а також те, що він будучи неодноразово притягненим до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок, на шлях виправлення не став, знову вчинив умисні кримінальні правопорушення, не працює, постійного джерела доходів не має.

Поза увагою суду першої інстанції не залишилася і поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень та після їх вчинення, зокрема викрадення грошових коштів потерпілої у закладі охорони здоров`я під час лікування, наслідки суспільно-небезпечного діяння.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 судом визнано - щире каяття та активне сприяння обвинуваченого у розкритті кримінальних правопорушень.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого за ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, судом визнано - рецидив злочинів.

Згідно вимоги про судимість від 30.09.2021 № 4689/109/1602/ 02-21 обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, останній раз вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 31.07.2019 за ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі (а. п. 147-152 т. 2), на що вказують і дані останнього вироку (а.п. 156-162 т. 2).

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.08.2021 ОСОБА_6 умовно-достроково звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 31.07.2019, із не відбутим строком покарання у виді 1 року та 29 днів позбавлення волі (а.п. 164 т. 2), що випливає і з довідки про його звільнення від 20.08.2021 № 10255 (а. п. 146 т. 2).

З характеристики Державної установи "Старобабанівська виправна колонія № 92" від 23.07.2021 вбачається, що ОСОБА_6 за період відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення тому було прийняте рішення про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання (а.п. 155 т. 2).

У свою чергу, відповідно до довідки - характеристики інспектора Шевченківського УП ГУНП у м. Києві № 16722/125/56-2021 від 22.10.2021 ОСОБА_6 на обліку не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо (а.п. 153 т. 2).

Як видно з довідки КНП "Київська міська наркологічна клінічна лікарня "Соціотерапія", обвинувачений під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває (а.п. 165 т. 2).

За досліджуваним, під час розгляду кримінального провадження, судом першої інстанції не встановлено обставин, які, у відповідності до ст.ст. 36-49 КК України, виключають кримінальну протиправність діяння обвинуваченого, а також підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбачених ст.ст. 44-49 КК України.

Не встановлено і обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусового лікування, а також обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинив вищезазначені кримінальні правопорушення у стані неосудності чи обмеженої осудності.

Між тим, після умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання 05.08.2021 на 1 рік 29 днів ОСОБА_6 вже 30.09.2021 вчинив кримінальні правопорушення за досліджуваним вироком, особа якого була встановлена, у тому числі, за допомогою камер відеоспостереження у лікарні і водія таксі, послуги якого він оплатив з коштів, викрадених у потерпілої в сумі 1.300 грн. за проїзд з м. Миронівки до м. Біла Церква, по дорозі до якого, він передумав скористатися банківської карткою потерпілої, яку як і її паспорт викинув.

Отже, дослідивши сукупність наведених вище обставин, суд першої інстанції і дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 та ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на певний строк, не в максимальних межах вказаних матеріальних законів, що є справедливим та буде сприяти попередженню вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

Ґрунтовно до ОСОБА_6 застосовані і положення ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 та ч. 5 ст. 71 КК України, правильність чого стороною захисту не оспорюється.

Отже, призначення ОСОБА_6 іншого покарання, ніж позбавлення волі у розмірі, визначеному судом першої інстанції, - не буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки з урахуванням конкретних обставин провадження, особи винного, на переконання колегії суддів, покарання, призначене судом першої інстанції, - є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів.

Колегія суддів не вбачає жодних підстав для зміни вироку суду, у тому числі для пом?якшення ОСОБА_6 покарання.

Апеляційна скарга захисника також не містить будь-яких доводів того, що призначене ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості.

Доля речових доказів у провадженні вирішена на підставі ст. 100 КПК України, а процесуальні витрати стягнуті у порядку ст. 124 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 211 112 200 003 05 від 30 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3