ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5100/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/273/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої - ОСОБА_8

при секретарі ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/273/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 135 годин.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 кошти у сумі 62 грн на відшкодування матеріальної шкоди та кошти у сумі 8000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Вирішено долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, 19.02.2021 року, близько 16 год. 20 хв., у ОСОБА_6 , який перебував на загальному коридорі 4 поверху у гуртожитку по вул. Б.Лепкого 3 в м. Тернополі, на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту із ОСОБА_8 , виник умисел спрямований на спричинення останній тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій умисел, 19.02.2021 року, близько 16 год. 20 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на загальному коридорі 4 поверху у гуртожитку по вул. Б.Лепкого 3 в м. Тернополі, в ході вищевказаного конфлікту, з метою спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, умисно наніс останній один удар лівою рукою, у якій знаходилась бляшана банка, у ділянку потилиці з правого боку. Після цього близько 21 год. 10 хв. ОСОБА_6 , перебував на загальному балконі 4 поверху у гуртожитку по АДРЕСА_1 та продовжуючи свої злочинні дії об`єднанні єдиним умислом, умисно наніс ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в ділянку плеча з лівого боку, один удар кулаком правої руки в ділянку голови з лівого боку та схопив лівою рукою за ділянку шиї останньої.

Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_8 завдано фізичного болю та спричинено тілесні ушкодження у вигляді садна лівого плеча та гематоми потиличної ділянки волосистої частини голови справа, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить вирок суду змінити у звязку з невідвідністю призначеного покарання його особі та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у звязку з суворістю та призначити йому більш мяке покарання, мотивуючи свої вимоги тим, що він є раніше не судимою особою, за місцем проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки: проживає з дружиною, допомагає матері пенсійного віку.

А також просить відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілої посилаючись на те, що у позовній заяві зазначено відповідачем не його прізвище.

Не погоджується з тим, що наносив потерпілій тілесні ушкодження, вказує на відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують даний факт.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, потерпілу та прокурора, які заперечили проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що кваліфіковане як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, підтверджується зібраними органом досудового розслідування та дослідженими судом доказами, яким суд надав вірну правову оцінку.

Не дивлячись на часткове визнання обвинуваченим своєї вини у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема, не заперечення факту словесного конфлікту між ним та потерпілою у час та місці , вказаних в обвинувальному акті, суд вірно обгрунтував своє рішення показаннями потерпілої, свідків, письмовими доказами та висновками експертів.

Зокрема, зіслався на показання потерпілої ОСОБА_8 , яка в деталях розповіла суду обставини нанесення їй обвинуваченим тілесних ушкоджень згідно обвинувального акту, що безпосередньо бачили також свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та підтвердили це у суді і під час проведення з ними слідчих експериментів відтворили механізм нанесення тілесних ушкоджень, розташування ОСОБА_6 та потерпілої.

З висновку судмедексперта місцевий суд встановив, що механізм нанесення вказаних тілесних тілесних ушкоджень, які відносяться до легких тілесних, співпадає з показами потерпілої та свідків, які вони могли бути отримані ОСОБА_8 у час та предметом, на який вони вказували під час допиту і проведення з ними слідчих екпериментів.

Крім того, місцевий суд дослідив заяву потерпілої про вчинення щодо нею злочину обвинуваченим, рапорти працівників поліції про її отримання та реєстрацію, звернення ОСОБА_8 за медичною допомогою, а також відеозапис з камери спостереження, що встановлена у коридорі гуртожитку, на якій зафіксовано потерпілу та обвинуваченого та наявність у останнього в руці бляшаної банки.

Вказані докази місцевий суд визнав належними, допустимими та такими що узгоджуються між собою в сукупності і взаємозвязку і доводять винуватість ОСОБА_6 у нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілій та спростовують його доводи, які вірно визнав такими що спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності. З чим погоджується і колегія суддів.

Перевіряючи твердження апелянта щодо невідповідності призначеного судом покарання його особі та тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення у звязку з його суворістю колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації.

Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінального проступку, особу винного, зокрема, те, що він є раніше не судимим, за місцем проживання характеризується позитивно, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, соціальні звязки, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання та визначив його в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт .

З чим погоджується і колегія суддів та вважає його достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень та підстав для його помякшення не вбачає.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що дані про особу ОСОБА_6 , на які він посилається в апеляційній скарзі та які місцевий суд навів у вироці, не дають підставу для призначення обвинуваченому більш мякого покарання з огляду на те, що у вчиненому він не розкаявся, не попросив вибачення у потерпілої, обставини, що помякшують його покарання, відсутні.

Підстав для відмови у задоволенні цивільного позову потерпілої колегія суддів також не вбачає оскільки не дивлячись на те, що у шапці цивільного позову допущено помилку щодо прізвища відповідача, у його мотивувальній та резолютивній частині чітко вказано що ОСОБА_8 просить стягнути з ОСОБА_6 шкоду, заподіяну злочином, цей позов був предметом безпосереднього розгляду у суді першої інстанції, під час якого було встановлено, що відповідачем у справі є обвинувачений.

З огляду на наведене, апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а вирок місцевого суду щодо нього - без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді