Справа № 199/9912/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2023 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000908 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 днів.

Обвинувачений і його захисник заперечували проти клопотання,просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або інший більш мякий запобіжний захід, який непов`язаний з триманням під вартою, проти чого прокурор заперечував.

Вирішуючи клопотання сторін судового провадження суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про доцільність зміни запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченому на будь-який інший, не пов`язаний з позбавленням волі, або його продовження, суд бере до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 в минулому неодноразово засуджувався виключно за умисні злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, в тому числі двічі засуджувався за їх збут, у теперішній час обвинувачується у вчиненні аналогічного умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів та психотропних речовин з е метою збуту, у великих розмірах, вчиненому повторно, за який, у разі доведеності його вини, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волістроком від шести до десяти років з конфіскацією майна.

На думку суду вже лише ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).

При цьому, не будучи самостійною підставою для утримання особи під вартою, тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, що ґрунтується на позиції в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», у відповідності з якою суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Також, суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за яким тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

На думку суду, такими ознаками є тяжкість та велика суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, і за таких обставин суд погоджується з думкою прокурора, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим переховування обвинуваченого, ухилення від суду, перешкоджання встановленню істини по даному провадженню.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Крім того, суд відхиляє посилання сторони захисту про необхідність зміни обвинуваченому запобіжного заходу у зв`язку з погіршенням стану здоров`я обвинуваченого, оскільки стороною захисту не надані суду докази, що ОСОБА_4 за станом здоров`я не може утримуватися під вартою в умовах слідчого ізолятору.

Керуючись ст.ст.176-178,183,199, 331,350,369,371,372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 17 березня 2023 року включно у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення для виконання, - начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України, залишити для нього заставу у розмірі 59475 грн.

Відмовити в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або зміну запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід, який непов`язаний з триманням під вартою.

Відповідно до п. 1-1 ч.2 ст. 395 КПК України ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1