Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1205/23
Провадження №: 1-кп/332/185/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2023 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 0000074 від 16.02.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Володимир - Волинський Волинської області, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, освіта неповна середня, стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдата, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

в с т а н о в и в:

Наказом № 2 від 01 березня 2022 року командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому воєнний стан продовжено та він діє до цього часу.

Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статуту), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Проходячи військову службу у зазначеній посаді, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

У відповідності до ст. 37 Статуту військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, порядок віддання та виконання наказів та відповідальність за невиконання наказів начальника, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допусти їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 10 лютого 2023 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, у пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , який розташований у населеному пункті АДРЕСА_2 , заступник командира 3 стрілецької роти з МПЗ військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_7 , на виконання наказу командира 3-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_8 , усно довів стрільцю 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 наказ про необхідність висунення на бойові позиції, який необхідно було виконати 11.02.2023 о 06 год. 00 хв.

Проте, 10 лютого 2023 року отримавши вказаний наказ, солдат ОСОБА_4 діючи умисно, в умовах воєнного стану, відкрито, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у присутності інших військовослужбовців відмовився виконати усний наказ командира роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 який був доведений заступником командира 3 стрілецької роти з МПЗ військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , який відповідно до вимог ст.ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням, щодо висунення на бойові позиції 11.02.2023 о 06 год. 00 хв., а саме на СП «Кедр», про що відкрито заявив лейтенанту ОСОБА_9 та безпідставно не виконав цей наказ, в той час як солдат ОСОБА_4 об`єктивно міг та зобов`язаний був його виконати.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив злочин передбачений ч. 4 ст. 405 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану .

У підготовчому судовому засіданні судом розглянуто угоду про визнання винуватості від 03.03.2023 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, за участю захисника - ОСОБА_5 ..

Згідно з даною угодою прокурор та ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій останнього за ч.4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_4 у повному обсязі беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного злочину. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, та отримана згода останнього на його призначення. В угоді передбачено та роз`яснено наслідки її укладення, затвердження та невиконання.

Заслухавши думку учасників процесу, зокрема, прокурора, який не заперечував щодо затвердження угоди про визнання винуватості між ним та обвинуваченим, думку обвинуваченого, який просить затвердити зазначену угоду про визнання винуватості, думку захисника, які проти затвердження угоди не заперечували, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором слід затвердити.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.ст.468,469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, в тому числі, кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просить вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, в обсязі обвинувачення, надав згоду на застосування узгодженого виду покарання. Захисник не заперечував проти затвердження угоди, зазначаючи, що її умови не суперечать нормам законодавства, угода укладена добровільно в його присутності, обвинувачений у повній мірі розуміє наслідки укладення угоди .

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином. Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у даному провадженні, оскільки інкримінованим ОСОБА_4 кримінальним правопорушенням шкоду завдано лише суспільним інтересам.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

Судом досліджені матеріали, які характеризують ОСОБА_4 , який є особою раніше не судимою, має постійне місце проживання.

Аналізуючи узгоджену в угоді міру покарання, суд бере до уваги, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому злочині, приймав участь у відсічі збройної агресії Російської федерації на території України, є особою раніше не судимою, має на утриманні неповнолітніх дітей, а тому суд вважає можливим застосувати при призначенні покарання ст. 69 КК України, призначити покарання більш м*яке ніж передбачено санкцією статті Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення у виді двох років позбавлення волі.

Відповідно до статті 62 КК України, покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, і до нього може бути застосовано тримання в дисциплінарному батальйоні, передбачене статтею 62 КК України, з урахуванням особистості обвинуваченого, конкретних обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні замість позбавлення волі.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ст.474 ч.4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст.473 ч.2 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Обраний ухвалою слідчого судді 24.02.2023 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою , суд вважає необхідним залишити до набрання вирокм законної сили.

Керуючись ч.3 п.1 ст.314, ст.ст.373, 374, 475 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Затвердити угоду від 03.03.2023 року, у кримінальному провадженні 0000074 від 16.02.2023 про визнання винуватості, укладену між прокурором прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України та призначити узгоджене покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 62 КК України призначене покарання у виді двох років позбавлення волі замінити покаранням у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком два роки .

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання з 24.02.2023 .

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому, у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку:

1)обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2)прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1