Справа № 344/233/23
Провадження № 1-кс/344/165/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні клопотання про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в межах кримінального провадженя, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001740 від 12.10.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 152 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся з клопотанням про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в обґрунтування якого покликався на те, що 13 жовтня 2022 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 152 КК України. Так, 11 жовтня 2022 року близько 23 год 40 хв ОСОБА_4 спільно із своїм братом ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували в приміщенні житлової квартири АДРЕСА_1 , яку винаймав останній. Перебуваючи в приміщенні вказаної квартири між ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт з приводу вживання алкогольних напоїв у приміщенні квартири, в ході якого ОСОБА_7 пішов у спальну кімнату квартири, а ОСОБА_4 та ОСОБА_6 залишись у приміщенні кухні. Надалі, 12.10.2022 близько 00 год 10 хв у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які перебували у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що у потерпілого наявні грошові кошти та мобільний телефон, виник протиправний умисел на відкрите викрадення чужого майна та грошових коштів, які належали ОСОБА_7 . Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, в період дії на території України воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та який 12 серпня 2022 року у відповідності до Указу Президента України № 573/2022 продовжено до 21 листопада 2022 року на території України, зайшли до кімнати, в якій знаходився потерпілий.

Як зазначено у клопотанні, надалі ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, керуючись корисливими мотивами, з метою незаконного збагачення, знаходячись біля ОСОБА_7 , який в той час лежав на ліжку, вихопив з його рук мобільний телефон марки «Samsung A12», вартість якого становила 5000 грн., після чого передав вказаний мобільний телефон ОСОБА_4 , який, у свою чергу, поставив його в свою кишеню штанів. Після цього, ОСОБА_6 , діючи умисно з метою заволодіння іншим майном потерпілого, присів зверху на нього та розпочав наносити цілеспрямовані удари в ділянку голови. У той час до неправомірних дій ОСОБА_6 приєднався ОСОБА_4 , який діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, схопив потерпілого за руки, став їх утримувати, а

ОСОБА_6 у той час продовжував руками наносити цілеспрямовані удари в ділянку голови потерпілого, після чого ОСОБА_4 також почав наносити цілеспрямовані удари руками по тілу потерпілого. Під час нанесення цілеспрямованих ударів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, за попередньою змовою групою осіб, керуючись корисливими мотивами, з метою незаконного збагачення відкрито заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 в сумі 4000 грн та 40 Євро, що згідно із курсом НБУ станом на 12.10.2022 становить 1421,86 грн. У подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з викраденими грошовими коштами та мобільним телефоном марки «Samsung A12» покинули місце вчинення злочину, якими розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 10421, 86 грн.

У клопотанні вказано, що крім цього встановлено, що 12 жовтня 2022 року близько 00 год 30 хв в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , де після відкритого заволодіння ОСОБА_4 та ОСОБА_6 майном потерпілого ОСОБА_7 , який там проживав, у них виник злочинний умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним та оральним проникненням в тіло ОСОБА_7 з використанням іншого предмету та геніталій з метою зґвалтування останнього. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , діючи умисно, групою осіб, насильно зняли із ОСОБА_7 штани та нижню білизну, після чого ОСОБА_6 , маючи фізичну перевагу над потерпілим, взяв у руку фалоімітатор, який знаходився у приміщенні квартири та спільно із ОСОБА_4 , подавляючи опір ОСОБА_7 , поводячи себе грубо та зухвало, застосовуючи фізичне насильство, скориставшись безпорадним станом потерпілого, вставив вказаний фалоімітатор в анальний отвір ОСОБА_7 .

Зазначено, що продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_6 , діючи умисно, групою осіб із ОСОБА_4 , застосовуючи фізичне насильство та погрожуючи ножом ОСОБА_7 , силою змусили останнього стати на коліна та без добровільної згоди потерпілого вчинили дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням у тіло ОСОБА_7 із використанням геніталій, тобто його зґвалтували. У подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на вчинення дій сексуального характеру, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, застосовуючи фізичне насильство, долаючи опір потерпілого, вийняв із анального отвору потерпілого фалоімітатор, після чого вчинив відносно ОСОБА_7 дії сексуального характеру, пов`язані із анальним проникненням в його тіло із використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілого, тобто зґвалтував його. У цей же час ОСОБА_4 , діючи умисно, групою осіб, продовжував вчиняти дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням у тіло ОСОБА_7 із використанням геніталій. У результаті фізичного насильства та насильницьких дій сексуального характеру, вчиненого групою осіб, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заподіяли ОСОБА_7 тілесні ушкодження.

Матеріалами клопотання зазначається, що 14 жовтня 2022 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 грудня 2022 року включно, без визначення розміру застави.

07 грудня 2022 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду підозрюваному ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 січня 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Сторона кримінального провадження, яка звернулася з даним клопотанням вказує, що обставинами, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою є необхідність отримання висновків трьох молекулярно-генетичних експертиз, які не проведено у зв`язку з перебуванням експерта у відпустці. Тільки з урахуванням отриманих експертиз та додаткових доказів, здобутих в ході досудового розслідування, можливо оголосити кінцеві підозри ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , розпочати виконаннявимог ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та, посилаючись на наявність передбачених у ст. 177 КПК України ризиків та необхідність встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 13.03.2023 року.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечив щодо клопотання, вказавши, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим для підозрюваного. Просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зважаючи на наявність зареєстрованого місця проживання підозрюваного у Волинській області.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, встановлено наступне.

Як слідує з матеріалів клопотання, у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та житель АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, на утриманні нікого не має, депутатом та інвалідом не являється, раніше не судимий.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме відомостями, які містяться в протоколах оглядів місць події, протоколі допиту потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_8 , протоколах пред`явлення особи для впізнання з потерпілим та свідком ОСОБА_8 , висновком судово-медичної та інших експертиз, які містяться в матеріалах вказаного кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а ч. 3 ст. 152 КК України - особливо тяжкий, за який передбачено позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зі змісту ст.197 КПК України випливає, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання, а також те, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Прокурором також доведено наявність ризиків, які не зменшилися та які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- можливість переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів із застосуванням насильства, за які передбачене максимальне покарання у виді 12 років позбавлення, який усвідомлюючи понесення відповідальності, може переховуватись,покинути межі Івано-Франківської області, із урахуванням того, що у м. Івано-Франківську постійного місця проживання не має;

- можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки йому відомі їхні дані та місце проживання в м. Івано-Франківську;

- можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний офіційно не працює, джерело його доходів невідоме, стійкі соціальні зв`язки відсутні, є уродженцем іншої (Волинської) області, що свідчить про можливість вчинення ним у майбутньому нових злочинів, в т.ч. на території інших областей України.

Як вказується стороною обвинувачення, запобігти вищевказаним ризикам шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, неможливо. Заявлені ризики на даний час продовжують існувати та не зменшились.

Вирішуючи дане клопотання враховую вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 вказаного вище кримінального правопорушення, характеризуючі особу підозрюваного дані.

У рішенні "Марченко проти України" Європейський суд з прав людини повторює, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

При цьому, слідчий суддя бере до уваги, що застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту неможливо, оскільки такий вид запобіжного заходу не виключатиме ризику переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду із урахуванням територіальної віддаленості місця проведення досудового розслідування від останнього відомого місця проживання підозрюваного. Крім цього, він не має постійного місця проживання в м. Івано-Франківську, тому з метою уникнення відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень може покинути територію Івано-Франківської області та не виконувати процесуальні обов`язки, визначені слідчим та слідчим суддею.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання неможливе, оскільки такий вид запобіжного заходу не виключатиме ризики впливу підозрюваного на потерпілого та свідків у ході спілкування з останніми та не буде співмірним тяжкості інкримінованим злочинам.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки неможливе, оскільки до органу досудового розслідування не надходило письмових зобов`язань про взяття підозрюваного на поруки.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя бере до уваги вищезазначену правову позицію Європейського суду з прав людини, і приходить до висновку, що жоден із інших-альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Разом із тим, відповідно до п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно слідчий суддя приходить до переконання, що в засіданні доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому клопотання підлягає задоволенню без визначення розміру застави.

Відтак приходжу до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків, тому продовження строків тримання під вартою ОСОБА_4 буде співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 219, 309, 395, 492, 496 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 13.03.2023 року включно, без визначення розміру застави.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати у державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 10.01.2023 року.