ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: №639/2372/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/293/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі всіх інших учасників по даній справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких заяв чи клопотань про розгляд справи за участю сторін не надійшло, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, тобто без участі сторін, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.02.2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції клопотання прокурора задоволено та продовжено ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 02 квітня 2023 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що рішення щодо продовження підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою було прийнято безпідставно, без врахування доказів, які могли істотно вплинути на його прийняття.

Ризики, зазначені прокурором в клопотанні, вважає не обґрунтованими. Зокрема, ризик, передбачений п.1 ч. 1ст.177 КПК України. З тих підстав, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки. У нього є мати, яка була допитана в ході досудового розслідування, яка має постійне місце проживання та роботи, а також статус внутрішньо переміщеної особи та батько, який, в додаток до дружини, ще має статус інваліда, та постійне місце проживання. Окрім того, його батько повернувся на місце своєї реєстрації в АДРЕСА_1 , де необхідна буде допомога його сина, у зв`язку зі значним пошкодженням житла під час обстрілів. Щодо відсутності у його підзахисного дружини та дітей вказав, що він є надто молодий для цього. Окрім того, у нього є бабуся, яка потребує його піклування.

Захисник просив врахувати принцип невинуватості та принцип поваги до особистої свободи, оскільки в цьому провадженні вважає невстановленими докази щодо винуватості його підзахисного, які нічим, на його думку, не підтверджені.

Зазначив, що його підзахисний не має на меті уникати слідства, оскільки бажає встановити істину по справі, оскільки він не є соціально небезпечним, а є людиною мотивованою, вихованою сім`єю в любові до Батьківщини, намагався з перших днів стати до лав ВСУ, наразі перебуває на обліку у Територіальному центрі комплектування збройних сил та не уникав будь-яких викликів з боку слідства.

Впливати на свідків у цьому провадженні його підзахисний не має на меті, оскільки вони вже допитані, окрім потерпілого, якого ні разу не було на судовому засіданні.

Знаходження його підзахисного у важких умовах тримання під вартою шкодить його здоров`ю, на теперішній час він отримує лікування, яке пов`язано з погіршенням його фізичного стану. А тому, в судовому засіданні вони просили застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, як домашній арешт за адресом проживання батька, з метою допомогти останньому у відновленні оселю.

Ризик вчинення його підзахисним іншого кримінального правопорушення вважає надуманим, оскільки його підзахисний не був затриманий на місці вчинення злочину, і не намагався чогось уникати, а добровільно прийшов додому і не почав переховуватися. А тому, вважає застосування до його підзахисного найтяжчої міри запобіжного заходу є недоцільним та несправедливим.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судове засідання суду апеляційної інстанції прокурор та захисник, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду апеляційної скарги, не з`явилися. Обвинувачений заяви на участь у справі не подавав. Будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи від сторін не надходило.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд даної справи без участі сторін кримінального провадження, оскільки клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін ні від кого не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що до суду з обвинувальним актом направлена справа по кримінальному провадженню за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою, в якому він посилався на наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність застосування відносно ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам. При цьому в судовому засіданні прокурор уточнив доводи клопотання в частині наявності ризику, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважав, що він обумовлений можливістю обвинуваченого впливати на потерпілого ОСОБА_7 , який судом ще не допитаний..

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даної обвинуваченого, суд вважав обґрунтованою підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яке підтверджене зібраними під час досудового розслідування фактичними доказами, що є наявними в матеріалах справи.

На переконання суду, стороною обвинувачення, в порушення вимог п. 15 ч. 1 ст. 7, ст. 22 КПК України, не доведено належними, допустимими та достатніми доказами існування такого ризику, як ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки всі свідки вже були допитані в судовому засіданні.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватості; конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , зокрема, застосування насильства до потерпілого; дані про особу обвинуваченого (його вік, відсутність даних про наявність тяжких захворювань, міцних соціальних зв`язків; те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення проти здоров`я особи), доведеність стороною обвинувачення наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, суд вважав, що саме у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого або вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, судом перевірялась можливість зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який. Однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, їх ступінь, конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а також, оцінюючи сукупність інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони не в змозі запобігти встановленим ризикам.

На підставі чого, суд дійшов висновку про продовження строку тримання обвинуваченому під вартою.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину, які свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, у сукупності із тяжкістю можливого покарання та даними про особу обвинуваченого, спростовують доводи апеляційної скарги про недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, є ймовірність ризику того, що обвинувачений може переховуватись від слідства та суду; враховуючи, що на теперішній час потерпілого не допитано, ймовірна можливість незаконного впливу на нього.

Обґрунтованість підозри підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, а саме того, що він обвинувачується за ч.4 ст.187 КК України колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками суду щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої без визначення застави, погоджується і колегія суддів.

Судом враховані всі підстави та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, відомості про особу та наявні докази, про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що може загрожувати йому у разі визнання винуватим, та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, згідно яких суд вправі не визначати розмір застави у відповідності до ст. 183 ч. 4 п. 1 КПК України.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри, зазначених в клопотанні ризиків та беручи до уваги необхідність виконати низку процесуальних дій, результати яких мають значення для судового розгляду, виконати процесуальні дії, направлені на закінчення судового розгляду у кримінальному провадженні, колегія суддів приймає до уваги обґрунтування сторони обвинувачення щодо необхідності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні прокурора спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Твердження захисника про те, що обвинувачений раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, зокрема батьків, яким потрібна його допомога, з наявністю у них постійного місця проживання, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ці обставини існували на час подій, які їй інкримінуються і вони не стали стримуючим фактором для обвинуваченого при вчиненні протиправних діянь. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Доводи захисника з приводу того, що у обвинуваченого погіршився стан здоров`я внаслідок перебування в слідчому ізоляторі, колегія суддів не може врахувати, оскільки доводи пов`язані з неможливістю перебування під вартою внаслідок наявності тяжкої хвороби, яка виключає застосування такого запобіжного заходу повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи, щодо проведення якої обвинувачений має процесуальне право заявляти клопотання суду, який розглядає справу. Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє процесуальної можливості суд апеляційної інстанції враховувати зазначені доводи, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник наводить доводи з приводу хибності висновку суду щодо обґрунтованості підозри підзахисного. Але, виходячи зі стадії процесу судового розгляду, колегія суддів не може взяти їх до уваги, оскільки дослідження вказаних питань можливо лише під час розгляду справи по суті, в тому числі наявності та відсутності підстав, які виключають кримінальну відповідальність, а також дослідження доказів з приводу їх належності, процесуальної допустимості та достатності для вирішення питання щодо винуватості або не винуватості обвинуваченого в цьому кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, колегія суддів керується практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішенням в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., який встановив значення терміну «обґрунтована підозра» як таке, за якого існують факти чи інформація, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості підозрюваної в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

За таких обставин, з огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.02.2023 року про продовження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , , як обвинуваченого за ч.4 ст.187 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 02 04 2023 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4