У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.01.2023 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

- обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26.03.2023 року включно з визначенням застави у розмірі 130 000 ( сто тридцять тисяч) грн.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7 ,

захисник: ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції )

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.03.2023 року включно з визначенням застави у розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) грн.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Захисник вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою.

Стверджує, що стороною обвинувачення не була доведена обґрунтованість підозри та наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Зазначає, що суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою тримання особи під вартою.

Вважає, що слідчий суддя в рішенні обмежився наведенням переліку законодавчих підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, що вплинуло на правильність вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , слідчим суддею встановлені наступні обставини.

ВП №2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000123 від 26.01.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 , підозрюється в тому, що в ніч з 25.01.2023 на 26.01.2023 (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, шляхом злому навісного замка та відчинення ролети, проник до приміщення МАФУ магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", розташованого на перехресті АДРЕСА_2 , звідки викрав товари, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 4 000 грн.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказуючи, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначав, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , у вчиненні вищевказаного злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Врахував дані про особу, ступінь встановлених ризиків, обставини кримінального правопорушення і дійшов висновку, що застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти встановленим при розгляді клопотання ризикам. Прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, 27.01.2023р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку суду щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину.

Така обґрунтованість підтверджується наступними матеріалами: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 26.01.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 26.01.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками проведеного за участі свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 26.01.2023; протоколом пред явлення особи доля впізнання за фотознімками проведеного за участі cвідка ОСОБА_10 ; протоколом огляду місця події від 26.01.2023 за адресою: АДРЕСА_3 ; власними поясненнями ОСОБА_6 у судовому засіданні; іншими матеріалами провадження.

Зважаючи на сукупність отриманих в процесі розгляду клопотання відомостей та даних, колегія суддів вважає, що є правильним висновок слідчого судді про існування ризиків, передбачених п.1,3, 5ч.1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний ОСОБА_6 , може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , відноситься до категорії тяжких злочинів, санкцією якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також є наявними ризики незаконного впливу на свідків, так як підозрюваному відомі контактні дані та адреси мешкання свідків у цьому провадженні, які є його знайомими, та ризик вчинення інших кримінальних проваджень, оскільки підозрюваний є особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, що свідчить про його схильність до кримінальної поведінки.

Слідчим суддею також були взяті до уваги дані щодо особи підозрюваного, а саме, що підозрюваний ОСОБА_6 офіційно не працює та не має легальних джерел доходу, не одружений, дітей на утриманні не має, тобто не має міцних соціальних зв`язків, неодноразово судимий за злочини проти власності.

Вищенаведені обставини надають достатньо підстав вважати, що тільки застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 саме такого виняткового найсуворішого запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та правильно визначив розмір застави, який, з урахуванням наведених ризиків і особи підозрюваного, повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, забезпечити його належну процесуальну поведінку у кримінальному провадженні.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.01.2023 року, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді