Справа № 192/116/23
Провадження № 1-в/192/29/23
Ухвала

Іменем України

15 лютого 2023 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області заяву ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Артемівську Донецької області, не одружений, раніше судимий, на даний час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)», про зарахування у строк відбування покарання строку перебування під вартою,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаною заявою, просить зарахувати йому у строк відбутий під вартою один день за один день з 09.01.2019 по 09.01.2021, так як покарання за ч. 2 ст. 185 КК України Артемівського міськрайонного суду він відбув повністю та зараз відбуває це покарання повторно. Зазначає, що не просить зараховувати строк перебування під вартою в іншій справі, а розібратись та надати справедливе рішення, адже він з 09.01.2018 по 09.01.2021 знаходився під вартою, це йому не зарахували, оскільки суд не надіслав рішення про відрахування строку, знав про те, що він утримується СІЗО, порушивши його права.

Обґрунтовуючи заяву, посилається на те, що на даний час відбуває одне й теж кримінальне покарання, передбачене ч. 2 ст. 185, два роки позбавлення волі у СВК-21. 21 квітня 2022 року його доставили до СВК-21 з УВП-6 згідно евакуаційному листу у зв`язку із російською агресією проти України для збереження життя та конституційних прав як громадянина України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 535 КПК України судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, направляється до виконання не пізніше як через три дні з моменту набрання ним законної сили. Вимоги ч.ч. 1, 2 ст. 535 КПК України повинні виконувати всі, хто має право на прийняття тих чи інших рішень на території України. Його права і свободи були порушені. 06.11.2018 Артемівським міськрайонним судом його засуджено до 2 років позбавлення волі за ч. 2 с. 185. Ним була написана апеляція, яку залишили без задоволення, таким чином вирок за ч. 2 ст. 185 Артемівського міськрайонного суду Донецької області набрав законної сили 09.01.2019. На момент набрання вироком законної сили він знаходився у Бахмутському СІЗО № 6 по іншим кримінальним справам, а саме з 09.10.2018, тобто на момент ухвалення вироку за ч. 2ст. 185 06.11.2018 він знаходився у СІЗО 1 місяць, а на момент набрання вироком законної сили три місяці, але суд, ігноруючи ч.ч. 1, 2 ст. 535 КПК України, порушив закон, не направив до УВП-6 постанову про відрахування строку. З 09.01.2019 від пробув під вартою по іншим кримінальним провадженням ще 2 роки 1 місяць, тобто по 09.02.2021. Після чого був звільнений з УВП-6 під цілодобовий домашній арешт, а пізніше зовсім звільнений, але справа так само знаходиться в Артемівському міськрайонному суді Донецької області. Через шість місяців його затримали співробітники поліції м. Бахмута та повідомили, що згідно з рішенням Артемівського міськрайонного суду від 06.11.2018, вирок за ч. 2 ст. 185, 2 роки позбавлення волі, покарання не відбуте, суд не надіслав постанову про відрахування строку після 09.01.2019, а надіслав її тільки через 2 роки 7 місяців для виконання.

ОСОБА_3 вважає, що своє покарання він відбув повністю з 09.01.2019 по 09.01.2021, коли тримався під вартою, але суд, не беручи це до уваги, не направляє рішення про відрахування строку, а затримує його на 2 року 7 місяців і тільки після цього направляє таку постанову. Це порушує його права і свободи як громадянина України.

У судовому засіданні засуджений свою заяву підтримав з викладених у ній підстав.

Захисник заяву свого підзахисного підтримав, посилаючись на те, що останній після набрання вироком законної сили знаходився під вартою.

Прокурор вважав, що заява засудженого не підлягає задоволенню, оскільки тримання його під вартою обиралось в іншому кримінальному провадженні, а саме за ч. 4 ст. 187 КК України. Тримання під вартою у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 185 КК України до ОСОБА_3 не застосовувалось.

Заслухавши пояснення засудженого, захисника, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 06 листопада 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області розглянув кримінальне провадження № 0001350 від 10.06.2018, визнав ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та засудив його до позбавлення волі на строк 2 роки. Захід забезпечення кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 131, 176 КПК України до нього не застосований (а.с. 10).

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.11.2018 набрав законної сили 09 січня 2019 року (а.с. 9).

22 серпня 2021 року ОСОБА_3 був затриманий для виконання вказаного вироку суду (а.с. 11).

За змістом листа Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» від 26.01.2023 № 21/5-334 наразі ОСОБА_6 відбуває у цій установі за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.11.2018, яким був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України, початок строку: 22.08.2021, кінець строку: 22.08.2023 (а.с. 8).

Як вбачається з листа Покровської окружної прокуратури Донецької області від 09.11.21 № 56/3-1316вих-21, у період з 09.10.2018 по 09.02.2021 до ОСОБА_3 застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0002315, після чого запобіжний захід змінено на домашній арешт. На теперішній час судовий розгляд зазначеного кримінального провадження триває (а.с. 2).

Таким чином, зважаючи на викладені обставини, у період з 09.01.2019 по 09.01.2021 ОСОБА_3 перебував під вартою у зв`язку із обранням щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0002315, а не відбував покарання за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.11.2018, ухваленим за наслідками розгляду кримінального провадження № 0001350, на чому наполягає засуджений.

Суд звертає увагу, що статтею 535 КПК України, на яку посилається засуджений, врегульований порядок звернення судового рішення до виконання.

Натомість, правила зарахування строку попереднього ув`язнення встановлені ч. 5 ст. 72 КК України, за змістом якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Враховуючи, що з 22.08.2021 ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком суду, ухваленим за результатами розгляду кримінального провадження № 0001350, а у період з 09.10.2018 по 09.02.2021 він тримався під вартою у зв`язку із обранням до нього запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0002315, тобто в іншому кримінальному провадженні, суд не має можливості зарахувати строк тримання під вартою у період з 09.10.2018 по 09.02.2021 у період відбування покарання.

Отже, в задоволенні заяви засудженого суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України,

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про зарахування у строк відбування покарання за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області, ухваленого 06 листопада 2018 року, яким ОСОБА_3 був засуджений з ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі, строку перебування під вартою один день за один день з 09.01.2019 по 09.01.2021 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Суддя ОСОБА_1