Справа №: 671/1257/22
УХВАЛА

10 квітня 2023 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представників потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника цивільного відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиську Хмельницької області клопотання прокурора Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000102 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Артемівськ Донецької області, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

встановив:

У провадженні Волочиського районного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст. 286 КК України.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 13.02.2023 продовжено строк застосування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13.04.2023 включно.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою, мотивоване тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на момент взяття ОСОБА_10 під варту та продовження цього запобіжного заходу, продовжують існувати, знаходячись на волі, ОСОБА_10 може переховуватися від суду з метою уникнення від відповідальності, впливати на потерпілих та свідків.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити.

Представник потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_7 клопотання прокурора підтримав.

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та представник потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 при розгляді клопотання поклалися на розсуд суду.

Обвинувачений та захисник проти задоволення клопотання заперечували, просили обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на те, що ОСОБА_10 не має наміру переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків.

Захисник також пояснив, що на даний час ОСОБА_10 має постійне місце проживання у м. Хмельницькому, уклав договір оренди квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та у разі застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту буде проживати за вказаною адресою та виконувати покладені на нього судом обов`язки.

ОСОБА_15 , власник вищевказаної квартири, у судовому засіданні підтвердив, що дійсно уклав договір оренди житла з ОСОБА_10 .

Заслухавши думки учасників процесу, суд дійшов наступного висновку.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При цьому, за змістом ч.ч. 3, 4 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд вважає, що прокурор, заявляючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, на обґрунтування своєї позиції не надав суду достатніх та переконливих доказів на підтвердження того, що ризики, які існували на час прийняття рішення про обрання відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання від вартою та його продовження, на даний час не зменшилися та існують обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Обставин на підтвердження того, що з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, прокурором також не доведено.

Тому фактично на даний час підставами для продовження тримання ОСОБА_10 під вартою є тяжкість злочину, який йому інкримінується та можливість обвинуваченого впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не можуть бути єдиною підставою для тримання особи під вартою, в тому числі бути виправданням тривалих період такого тримання.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року у справі №1-23/2003 запобіжний захід у вигляді взяття під варту не може бути застосований лише з мотиву тяжкості злочину, оскільки це суперечить Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду (статті 29, 62 Конституції України).

Крім того, при вирішенні клопотання прокурора суд враховує положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини у справі «Вергельський проти України», у п. 116 якого зазначено, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, у справі «Ткачов проти України», згідно п. 45 якого національні суди повинні в першу чергу забезпечувати, щоб у конкретній справі запобіжне ув`язнення обвинуваченого не перевищувало розумний строк, у справі «Летельє проти Франції», згідно п. 46 якого попереднє ув`язнення не може бути формою очікування обвинувального вироку.

При цьому ЄСПЛ зазначає, що відкладення розгляду справи самі по собі не суперечать чинному законодавству, але не можуть призводити до порушення права особи на судочинство в розумний строк (рішення ЄСПЛ у справі «Цимерман і Штайген проти Швейцарії»).

У справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ констатував, що ризик втечі неминуче зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, оскільки строк тримання може бути вирахуваний із строку позбавлення волі, який може очікувати особа, якщо її визнають винною, що зменшує спокусу втечі.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 перебуває у провадженні суду з 01.09.2022, про цьому обвинувачений ОСОБА_10 тримається під вартою з 16.03.2022.

Розгляд справи неодноразово відкладався через неявку в судове засідання потерпілих та свідків, необхідність заміни представників потерпілих, оголошення повітряної тривоги.

Зазначене, на думку суду, зменшує ризик переховування від суду настільки, що він не може виправдати подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Покладення ж на обвинуваченого обов`язку заборони залишати житло цілодобово також істотно зменшують вказаний ризик.

Ризик впливу на потерпілих та свідків прокурором обґрунтовується тим, що у разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, він зможе пересуватися та здійснювати вплив на них з метою зміни на свою користь показань.

Однак на даному етапі кримінального провадження, враховуючи те, що в процесі розгляду даного кримінального провадження потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були допитані, а інші потерпілі надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суттєво зменшився, крім цього, такий ризик може бути усунений шляхом застосування домашнього арешту, з покладанням відповідної заборони спілкуватися з потерпілими та свідками.

Крім того, вирішуючи заявлене клопотання, суд бере до уваги у сукупності обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_10 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має місце проживання в м. Хмельницькому, міцні соціальні зв`язки, є пенсіонером, до затримання працював.

Відповідно до ч. 2. ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на наведене та з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд дійшов висновку про можливість та достатність для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю та з покладенням на нього обов`язків відповідно до положень ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176, 178, 181, 183, 194, 195, 199, 331 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

Змінити застосований щодо ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_10 залишати без дозволу прокурора або суду житло за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово, крім випадків необхідності отримання медичної допомоги, переміщення в укриття у випадку оголошення повітряної тривоги, та розумного фактичного часу, необхідного для прибуття за викликом до прокурора або суду та часу перебування у прокурора або в суді.

Покласти на ОСОБА_10 на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки:

- носити електронний засіб контролю;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

- прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду;

- утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`явитися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала про зміну запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Звільнити ОСОБА_10 з - під варти після його доставки до місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Строк дії даної ухвали визначити в два місяці, тобто до 09 червня 2023 року включно.

Копію даної ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити до Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор».

Виконання ухвали про зміну запобіжного заходу покласти на орган Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1