ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 621/4242/21

Провадження 1-кп/621/83/23

06 лютого 2023 року м. Зміїв Харківської області

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу № 621/4242/21 (провадження ЄРДР №0000006) стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Зміїв Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, українця, непрацюючого, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, раніше судимого 31.07.2019 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 статті 384 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Зміївського відділу поліції ГУНП в Харківській області (на теперішній час відділ поліції №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області) із заявою щодо незаконного заволодіння ОСОБА_5 його майном, на підставі якої розпочато кримінальне провадження №0000554 від 26.06.2019 за ч.2 статті 186 та ч.3 статті 357 Кримінального кодексу України. В ході досудового розслідування вищезазначеного кримінального правопорушення проведено ряд слідчих дій, а саме: допитано потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлено, що до вищезазначеної події причетний ОСОБА_5 . 08 липня 2019 року ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.357 КК України та в подальшому вказані матеріали кримінального провадження ЄРДР №0000554 від 26.06.2019 року направлено до Зміївського районного суду Харківської області з обвинувальним актом.

Під час судового розгляду вище вказаного кримінального провадження, в червні місяці 2020 року, більш точної дати та часу встановити не вдалося за можливе, у ОСОБА_4 виник раптовий протиправний умисел, направлений на введення суду в оману та підбурювання свідка ОСОБА_6 змінити покази в судовому засіданні по кримінальному провадженню №0000554 від 26.06.2019 за ч. 2 ст. 186 та ч.З ст. 357 КК України за обвинуваченням ОСОБА_5 .. З метою реалізації свого протиправного умислу ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу адміністративної будівлі Зміївського районного суду Харківської області, розташованої за адресою: Харківська область, Чугуївський район, м. Зміїв, вул. Адміністративна, буд.6, зустрівся зі свідком ОСОБА_6 , де шляхом вмовляння свідка ОСОБА_6 , переконав його у необхідності зміни свідчень в судовому засіданні за обвинуваченням ОСОБА_5 , а саме щодо необхідності в суді зазначити, що 26.09.2019 року, близько 22:00 год. за адресою: Харківська область, Зміївський район (теп. Чугуївський), м. Зміїв, ніхто майном та паспортом ОСОБА_4 незаконно не заволодівав, а він сам добровільно його віддав обвинуваченому ОСОБА_5 .

Крім того, 17.06.2020 року, в період з 09 години 54 хвилини по 11 годину 25 хвилин, в ході судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 та ч.З ст.357 КК України, ОСОБА_4 будучи письмово попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, тобто за завідомо неправдиве показання потерпілого суду, шляхом введення суду в оману, дав завідомо неправдиве показання суду, а саме про те, що 26.09.2019 року, близько 22:00 год. за адресою: Харківська область, Зміївський район (теп. Чугуївський), м. Зміїв, ніхто його майном та паспортом незаконно не заволодівав, а він сам добровільно його віддав обвинуваченому ОСОБА_5 .

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив завідомо неправдиве показання потерпілого суду, поєднане зі штучним створенням доказів захисту.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, в зв`язку з чим учасники провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ними не оспорюються.

З урахуванням засад змагальності та диспозитивності кримінального провадження, з огляду на визнання ОСОБА_4 фактичних обставин, якими обгрунтовано обвинувачення, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності позиції учасників справи, суд, на підставі ч.3 статті 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, що характеризують його особу.

Допитаний в якості обвинуваченого, ОСОБА_4 підтвердив вище викладені обставини та зазначив, що дійсно звертався до органів поліції з заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення та заволодіння його майном і документами ОСОБА_7 . Однак під час судового розгляду йому стало шкода обвинуваченого ОСОБА_7 і він умовив свідка ОСОБА_6 сказати, що ніякий злочин стосовно нього не скоювався, а після чого сам дав суду аналогічні показі, зазначивши, що добровільно віддав своє майно обвинуваченому. У вчиненому щиро розкаюється, усвідомив протиправність вчиненого діяння.

Даючи оцінку показанням обвинуваченого, суд визнає їх правдивими та достовірними, оскільки вони послідовно, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного кримінального правопорушення, пояснюють мотиви його вчинення. Підстав для самообмови судом не встановлено.

Таким чином, оцінивши докази, досліджені в судовому засіданні, які є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 є винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 384 Кримінального кодексу України, тобто у завідомо неправдивому показанні потерпілого суду, поєднане зі штучним створенням сторони захисту.

Відповідно до статті 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно положень статті 12 Кримінального кодексу України, правопорушення, передбачене ч.2 статті 384 Кримінального кодексу України, відноситься до нетяжкого злочину.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, неодружений, офіційно не працевлаштований, на профілактичному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, скарг на порушення громадського порядку чи інших компрометуючих відомостей щодо обвинуваченого до органів місцевої влади за місцем проживання та реєстрації не надходило. Раніше судимий вироком Зміївського районного суду Харківської області від 31.07.2019 року за ч.2 статті 185 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі статті 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням 1 (один) рік. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.08.2020 року звільненого від відбуття покарання у зв`язку із закінченням терміну випробування.

Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно статті 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до положень статті 67 КК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, які слід застосувати до обвинуваченої, суд враховує, що згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами), при призначенні покарання суди в кожному випадку мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання.

Санкцією частини 2 статті 384 Кримінального кодексу України за завідомо неправдиве показання потерпілого суду, поєднане зі штучним створенням сторони захисту передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк від 2 до 5 років.

З огляду на особу обвинуваченого, який є раніше судимою особою та знову вчинив злочин проти правосуддя, поставивши під сумнів авторитет судової влади, усвідомлюючи при цьому суспільно небезпечний характер свого діяння, ОСОБА_4 належить призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Разом з тим, з огляду на наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбуття призначеного покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

З урахуванням вище викладеного, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.1 статті 76 КК України.

На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого, слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні не застосовувалися.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 124, 349, 368-371, 373, 374, 392-393 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 384 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту проголошення даного вироку, а саме з 06 лютого 2023 року

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок складено і проголошено 06.02.2023

Суддя ОСОБА_8