Справа №592/2620/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/121/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 березня 2021 року про відмову в умовно - достроковому звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 березня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання призначеного за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 лютого 2020 року.

Своє рішення суд вмотивував тим, що як в матеріалах особової справи так і в судовому засіданні не було встановлено фактів які б свідчили про виправлення засудженого.

Вимоги апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 обґрунтовані тим, що на його думку у матеріалах справи достатньо даних щодо підтверджують факт його виправлення. Вважає, що суд прийняв рішення без всебічно з`ясування обставин справи. Крім того, вказує на проведення судом розгляду справи без його доставки в судове засідання, оскільки він на цьому наполягав.

Так, розгляд даного кримінального провадження було призначено на 07 лютого 2023 року на 16:00 годину.

Разом з тим, засуджений ОСОБА_6 був повідомлений про розгляд його апеляційної скарги належним чином про, що свідчить рекомендоване повідомлення наявне у справі, а у своїй апеляційній скарзі не ставив питання про розгляд справи з його участю, за таких обставин захисник ОСОБА_7 та прокурор направили відповідні клопотання про розгляд даного апеляційного провадження без їх участі.

При вирішення питання щодо можливості розгляду даного провадження без участі апелянта засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів враховує, те що зазначене кримінальне провадження перебуває в провадженні Сумського апеляційного суду з квітня 2021 року і в апеляційній скарзі питання про погіршення становища не ставиться.

Також відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає за можливе розглянути дане апеляційне провадження без участі всіх учасників апеляційного розгляду, та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Тому, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Враховуючи вимоги ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивноз`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, з оскарженої ухвали вбачається, що судом першої інстанції не в повній мірі дотримані вимоги кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування оскарженої ухвали суду.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК під час виконання вироків суд , визначений ч. 2 ст. 539 КПК, має право вирішувати такі питання, серед іншого, про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Із клопотання засудженого (а. к. п. 2) вбачається, що останній просив вирішити питання про тимчасове його залишення у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» на час розгляду клопотання та забезпечити його присутність у судовому засіданні під час розгляду клопотання.

Суд першої інстанції здійснив повідомлення засудженого на адресу ДУ «Сумський слідчий ізолятор» (а. к. п. 6 - 7) та здійснив розгляд клопотання останнього без його доставки до суду, обмежившись лише висновком про неявку у судове засідання ОСОБА_6 (а. к. п. 14).

Однак, суд першої інстанції здійснюючи повідомлення засудженого в установі попереднього ув`язнення не міг не знати, що особа без відповідного оформлення доставки самостійно прибути у судове засідання не може.

П. 3 ч. 2 ст. 412 КПК, передбачено скасування у будь - якому разі судового рішення як що судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого.

Виправданий, засуджений має права обвинуваченого, передбачені ст. 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження (ч. 3 ст. 42 КПК).

Таким чином, не забезпечення прибуття засудженого у судове засідання, при наявності його клопотання про обов`язкову участь у судовому засіданні є безумовною підставою для скасування судового рішення .

Вказані обставини свідчать про те, що оскаржувана ухвала суду не ґрунтується на нормах чинного законодавства, постановлена з істотним порушення вимог кримінального процесуального законодавства, про що вірно вказує апелянт, а тому, підлягає скасуванню, відповідно до ч. 1 ст.412 КПК України, у зв`язку з чим, апеляційна скарга в цій частині підлягає до задоволення.

Разом з тим, з врахуванням тих обставин, що ОСОБА_6 вже відбув призначене йому покарання, та він звільнений по відбуттю покарання, то колегія суддів при скасуванні ухвали суду, не вбачає доцільності призначати новий судовий розгляд в суді першої інстанції, а вважає за можливе постановити нову ухвалу.

Так, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо безпідставності і передчасності клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05.02.2020 р. за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці позбавлення волі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосовано після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.

Надаючи оцінку вимогам заяви в частині доведення засудженим свого виправлення суд виходить з наступного.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: а) при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).

Вимогами п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 р. встановлено, що судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, сумлінне ставлення до навчання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та ін.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільне корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, внесення раціоналізаторських пропозицій, винахідницькі відкриття, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлен¬ня до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Під виправленням засудженого слід розуміти усунення з його психіки порочних нахилів, що сприяють вчиненню злочину, та одночасне прищеплення йому таких поглядів і звичок у дисципліні праці і поведінки, у побуті, колективі, суспільстві, які виключають можливість вчинення нових злочинів.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у установі відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує розгляду заяви.

Встановлені судом факти свідчать про ситуативну поведінку засудженого, а тому позбавляють суд можливості дійти безумовного висновку, як передбачено ст. 81 Кримінального кодексу України, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, зокрема що цілі покарання були досягнуті та виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що звернення засудженого ОСОБА_6 з клопотанням про умовно дострокове звільнення його від відбування покарання призначеного вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05.02.2020 р. було передчасним, а тому в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 слід відмовити

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу судді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, постановити нову ухвалу, якою відмовити засудженому ОСОБА_6 у задоволенні його клопотання, задовольнивши, таким чином, частково його апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 березня 2021 року - задовольнити частково.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 березня 2021 року, якою засудженому ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - скасувати, у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити засудженому ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4