КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1247/2023
Категорія - ч. 1 ст. 263 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

законних представників потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13

представників потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15

захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

ОСОБА_18

обвинуваченого ОСОБА_19 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_16 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року у кримінальному провадженні №0004820 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 128, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_19 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кузнецовськ Рівненської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року ОСОБА_19 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. 128, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання: за ст. 128 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_19 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Цим же вироком вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат, частково задоволено цивільні позови законних представників малолітніх потерпілих. Стягнуто з ОСОБА_19 : на користь ОСОБА_12 - 29 935 грн. 82 коп. матеріальної шкоди та 200 000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_13 - 200 000 грн. моральної шкоди, також скасовано арешт майна, накладений ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_19 у вересні-жовтні 2017 року, перебуваючи на зборах 30-ї бригади в Чернігівській області, помітив на поверхні землі споряджену наступальну осколкову ручну гранату РГД-5. Усвідомлюючи що вказана граната РГД-5 відноситься до боєприпасів, ОСОБА_19 підняв її та поклав до своєї сумки, тим самим незаконно придбав вказаний бойовий припас. Після закінчення зборів ОСОБА_19 , зберігаючи при собі вказаний бойовий припас, поїхав до свого місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де продовжив незаконне зберігання наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 у вказаній квартирі на балконі до 08.06.2018. Оскільки в цей день ОСОБА_19 поїхав до своєї матері у місто Вараш Рівненської області, то наступальну осколкову ручну гранату РГД-5 він сховав до свого автомобіля ГАЗ-24, державний номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований поряд з будинком за місцем його проживання, а саме сховав в металеву банку з-під чаю та помістив цю банку на заднє сидіння зазначеного автомобіля, при цьому не передбачаючи настання шкідливих наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, а саме настання від цього суспільно-небезпечних наслідків у вигляді травмування осіб.

Приблизно о 17 годині 14 червня 2018 року малолітні ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 перебували в салоні вище зазначеного автомобіля, знайшли банку з-під чаю, в якій знаходилась наступальна осколкова ручна граната РГД-5, почали трясти її та відкривати, внаслідок чого відбувся вибух.

В результаті вибуху малолітній ОСОБА_20 отримав такі тілесні ушкодження: мінно-вибухова травма, травматичний шок, відкриті проникаючі поранення голови: численні чужорідні тіла в лобній частці справа, перивентикулярно справа із зонами крововиливів та перифокального набряку, крововилив у правий шлуночок, дефект правої лобної кістки з наявністю вхідного отвору в лобній кістці справа, перелом медіальної стінки правої гайморової пазухи, чужорідні тіла очних яблук, численні осколкові рани голови, обличчя (в лобній ділянці справа (в дні однієї з яких відмічається дефект лобної кістки) зліва, лівої підочної ділянки та ділянки перенісся); відкрите проникаюче поранення грудної клітини: чужорідне тіло в паренхімі 3-го сегменту лівої легені металевої щільності з наявністю ранового каналу на рівні 1-го міжребер`я, численні осколкові рани грудей; відкриті проникаючі поранення черевної порожнини: численні чужорідні тіла м`яких тканин черевної стінки, тазу, з наявністю декількох проникаючих чужорідних тіл і проекції дна шлунка та товстого кишківника зліва, численних осколкових ран животи, тазу, промежини; численні осколкової поранення тканин шиї, верхніх та нижніх (у верхній третині правого стегна з наявністю чужорідного тіла - осколка в стінці стегнової вени) кінцівок.

Вказані відкриті проникаючі поранення відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, інші - до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_11 отримала такі тілесні ушкодження: мінно-вибухова травма, множинні осколкові поранення обличчя, шиї (з частковим ураженням зовнішньої стінки внутрішньої яремної вени), грудної клітки, верхніх та нижніх кінцівок з наявністю сторонніх тіл - осколків в м`яких тканинах; множинні осколкові поранення передньої черевної стінки, одне з яких проникає в черевну порожнину з утворенням ранового каналу, по ходу якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, м`язи, пристінкова очеревина, з наявністю чужорідного тіла - осколка в черевній порожнині в проекції хвоста підшлункової залози, крововилив в черевну порожнину.

Вказані множинні осколкові поранення передньої черевної стінки, одне з яких проникає в черевну порожнину відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, інші - до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_16 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_19 закрити у зв`язку з тим, що встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Обґрунтовуючи свою позицію, захисник посилається на те, що ОСОБА_19 свою провину не визнав, а жодний потерпілий або свідок в суді не підтвердив належність предмету, який вибухнув поруч з його автомобілем (гранати, вибухового пристрою тощо) саме ОСОБА_19 .

Як вважає захисник, суд першої інстанції безпідставно не врахував пояснення: потерпілої ОСОБА_11 про те, що за день до події вона з друзями бачила, як двері «Волги» відкривали ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , після чого почали лазити по салону, щось дістали з бардачка, а потім захлопнули дверцята та пішли; свідка ОСОБА_22 про те, що в день вибуху чула хлопок, який буває при зачинені дверей та коли повернулась, побачила як троє чоловіків відходять від автомобіля «Волга»; свідка ОСОБА_25 про те, що, крім коробки з-під чаю в пакеті чи поряд з ним була паста «Автомайстер», перед вибухом був сірий дим (не характерний для гранати РГД-5); свідка ОСОБА_26 про те, що він бачив, як ОСОБА_24 щось шукав в бардачку та на задньому сидінні автомобіля «Волга» за день чи два до вибуху; свідка ОСОБА_27 про те, що в автомобілі до вибуху він був двічі, і пакета та коробки там не було; свідка ОСОБА_28 , яка від наглядно знайомого хлопчика дізналася, що вибухівку туди поклали якісь хлопці; свідка ОСОБА_29 про те, що після вибуху він побачив біло-сіру газову хмару, яка піднялась до 3-4 поверху й розсіялась, і така хмара не може утворитися від вибуху гранати РГД-5. При цьому показання свідка ОСОБА_30 , на думку захисника, не суперечать висновкам експертизи, оскільки і експерт, і свідок стверджують про відсутність слідів тротилу на місці вибуху.

Захисник також вважає, що письмові докази, на які посилається суд у вироку на підтвердження винуватості ОСОБА_19 , або є недопустимими, або жодним чином не доводять висунуте обвинувачення. Зокрема:

протокол огляду місця події від 15 червня 2018 року є недопустимим доказом, оскільки допитані в суді свідки ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , які зазначені в протоколі понятими, повідомили, що не були присутніми під час проведення цієї слідчої дії, а лише підписали протокол. До того ж 14 червня 2018 року на тому ж місці працювали спеціалісти із спеціальним пошуковим магнітом, проте металевий предмет ззовні схожий на скобу від гранати з маркуванням 129-85 УЗРГМ25 не знайшли;

протокол слідчого експерименту є недопустимим доказом, оскільки до протоколу долучено копію відеозапису, а не оригінал, три сторонні особи були присутніми під час слідчого експерименту, які не указані в протоколі;

висновок експерта ґрунтується на припущеннях, оскільки експерт у своєму висновку припускає, що вибуховий пристрій мав частини гранати РГД-5, тому що на дослідження надано металевий предмет ззовні схожий на скобу від гранати з маркуванням 129-85 УЗРГМ25, але на жодному з уламків не знайдено слідів тротилу, яким споряджається граната РГД-5;

всі слідчі дії, проведені з ОСОБА_19 15 червня 2018 року, є незаконними, оскільки жодна вимога ст. 208 КПК України не слугувала підставою для затримання його як підозрюваного;

ОСОБА_19 не було відкрито жоден із речових доказів в порядку ст. 290 КПК України під час ознайомлення з матеріалами справи, тому вони не можуть бути допустимими.

Захисник також стверджує, що стороною обвинувачення не надано доказів щодо проведення зборів 30 бригади у Чернігівській області у жовтні-вересні 2017 року, та використання на зборах бойових гранат.

Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого ОСОБА_19 та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; заперечення прокурора, законних представників, представника потерпілих щодо доводів апеляційної скарги та апеляційного прохання; частково дослідивши за клопотанням сторони захисту докази у провадженні; провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_19 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у провадженні та, на переконання колегії суддів, з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_19 у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу та необережному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 128 КК України, на переконання колегії суддів, є правильним, оскільки підтверджується сукупністю зібраних доказів, перевірених у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оцінених у судовому рішенні у їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку. Водночас, доводи обвинуваченого на заперечення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень були предметом перевірки суду першої інстанції та належно оцінені у вироку.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки, проаналізувавши у вироку та надавши оцінку:

показанням малолітніх потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_33 , а також свідка ОСОБА_22 про те, що вдень 14 червня 2018 року вони гралися біля автомобіля «Волга», який був відчинений, оскільки, як показала ОСОБА_33 напередодні цю машину відкривали старшокласники. Дівчата сіли на передні сидіння, хотіли прибратися в авто, тому викинули з авто аптечку та каністру на вулицю. На задньому сидінні вони побачили чорний пакет, всередині якого була банка із-під чаю, перемотана скочем, в ній щось було важке, вони винесли цей пакет і поклали біля автомобіля, дівчата палицею намагалися відкрити банку, після чого відбувся вибух. При цьому за показаннями потерпілої ОСОБА_33 , коли вони намагалися відкрити банку, спочатку щось почало шипіти та відбувся маленьких вибух, а через секунд 5 пішов великий чорний дим, та був другий гучний і дзвінкий вибух. Відповідно до показань свідка ОСОБА_22 , коли почали відкривати банку, спочатку був звук, схожий на вибух петарди, а потім дуже гучний вибух;

показанням неповнолітньої свідка ОСОБА_25 про те, що вона бачила як ОСОБА_34 , ОСОБА_35 та ОСОБА_36 гуляли біля машини «Волга». Вони сказали, що хочуть прибратися в салоні, щоб гратись всередині. Потім вони знайшли кульок на задньому сидінні, в якому була коробка з-під чаю замотана скотчем. Настя намагалась її відкрити, як раптом почався сильний дим та після цього одразу відбувся вибух;

показанням неповнолітнього свідка ОСОБА_27 про те, що він разом з ОСОБА_37 та ОСОБА_38 фотографуватися в салоні автомобіля, потім дівчата вирішили там прибрати, побачили коробку, яка була обмотана скотчем, хотіли її відкрити. Коли почали її відкривати, він злякався що там може бути щось небезпечне, тому пішов додому. Вибух почув через хвилин 10. До вибуху був в автомобілі два рази і такої коробки не бачив;

показанням свідка ОСОБА_26 , який розповів, що гуляв з друзями та почув вибух, який відбувся біля автомобіля «Волга». За день до цього бачив як ОСОБА_39 відкрив автомобіль та знаходився всередині нього;

показанням свідків - лікарів швидкої медичної допомоги ОСОБА_40 та ОСОБА_41 , які прибули на місце події та надали першу медичну допомогу дітям, у яких було багато осколкових поранень, а одну дівчину у важкому стані доставили до лікарні.

показанням свідка ОСОБА_42 про те, що 14 червня 2018 року, коли вона зайшла у двір, то побачила багато людей біля їх автомобіля, приїхали дві машини швидкої допомоги. Їй розповіли, що стався вибух. Вона пішла додому, зателефонувала чоловіку ( ОСОБА_19 ), запитала, чи могло щось вибухнути в автомобілі, але він заперечив. Після розмови вийшла на вулицю, підійшла до поліцейського та повідомила, що автомобіль її чоловіка, який 08 червня 2018 року поїхав до матері. Автомобіль вони давно не використовували, було пошкоджено колесо. Повз автомобіля вони проходили часто, двері не відкривали, останній раз ОСОБА_19 зняв лише ганчірку з автомобіля перед від`їздом. Автомобіль був зачинений, ключі від автомобіля зазвичай лежали в шухляді. Дітей біля автомобіля ніколи не бачила, що саме було в автомобілі не знає. ОСОБА_19 встановлював відеореєстратор в автомобілі;

показанням свідка ОСОБА_28 про те, що коли відбувся вибух, всі вийшли на вулицю. Вона побачила дітей, які були в крові, ОСОБА_36 лежав біля смітника. До неї підійшов хлопець, який сказав, що він неодноразово був всередині машині та все було добре, а також додав, що хлопець з іншого двора приніс вибухівку, яка була в коробці. Чула розмову, що була не граната, а вибухівка в коробці. Обвинувачений є її сусідом, та вона не вірить, що він в свій автомобіль поклав вибухівку.

показанням свідка ОСОБА_43 про те, що в день вибуху він повертався додому з роботи, почув вибух та відразу побіг на місце вибуху, де побачив поранених дітей. Бачив біло-сіру газову хмару на рівні другого поверху будинку, яка потім розсіялася, місце вибуху також було білого кольору і чорного диму не було. Бачив висновок експерта, який показав захисник перед початком судового засідання, вважає, що такий вибух не міг статися внаслідок вибуху гранати РГД-5;

а також даним:

акту перевірки об`єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів від 14.06.2018, відповідно до якого на час проведення огляду місця вибуху було виявлено та вилучено близько 40 фрагментів з рваними краями зовні схожі на корпус гранати РГД-5, близько 100 фрагментів різної форми зі слідами термічної дії та слідами вибухового навантаження на металеві фрагменти дрібної форми (т. 1 а.с. 113);

протоколу огляду місця події від 14.06.2018 з фототаблицями, відповідно до яких об`єктом огляду є ділянка місцевості, розташована біля буд. №4/56 по вул. Чорнобильській в м. Києві. Під час огляду ґрунтової ділянки місцевості, розташованої навпроти автомобіля «ГАЗ-24» д.н.з. НОМЕР_1 , на відстані 180 см від правого заднього крила автомобіля, а також на відстані 145 см від бордюру знаходиться центр вибуху, розміром 25х26х1 см. На відстані в 65 см від епіцентру вибуху та 30 см від бордюру розташовані плями з речовини бурого кольору максимальними розмірами 75х38 см. На відстані 150 см від правого переднього колеса автомобіля знаходився фрагмент поліетиленової плівки з рваними елементами білого кольору. На відстані 130 см від заднього бампера автомобіля та на відстані 190 см до бордюру біля дитячого садочка знаходиться фрагменти поліетиленової плівки білого кольору з червоними літерами. На відстані 523 см від центральної частини заднього бампера автомобіля на тротуарі біля дитячого садочка розташовано металеву каністру, об`ємом 20 л з наявними в значній кількості осколками. Вздовж тротуару було виявлено взуття довжиною 24 см. На відстані 482 см від бордюру, на місці розташування автомобіля, наявне взуття на праву ногу з нашаруванням речовини бурого кольору. Праві передні дверці автомобіля «ГАЗ-24» д.н.з НОМЕР_1 відчинені, вітрове скло опущено. Задні праві дверцята прикриті, але не зачинені, вітрове скло підняте, ушкоджень немає. Під час огляду було виявлені металеві фрагменти різної форми з рваними краями. На окремих фрагментах наявні сліди термічної дії, а також сліди внаслідок вибухового навантаження. Близько 40 фрагментів з рваними краями, зовні схожі на корпус гранати РГД-5. На окремих фрагментах наявне заводське маркування. Всі описані в протоколі предмети були вилучені з місця події (т. 1 а.с. 114-129);

протоколу огляду місця події від 15.06.2018, відповідно до якого об`єктом огляду є ділянка розміром 25х25 м по АДРЕСА_2 , де було виявлено 14 фрагментів зі слідами вибухового навантаження, один із фрагментів, розміром близько 3х3 мм, зовні схожий на фрагмент від важелю запалу УЗРГМ, а саме вилочка, тримач ударника. (т. 1 а.с.130-132);

протоколу огляду місця події від 15.06.2018 - ділянки місцевості розміром приблизно 7х7м, яка розташована на відстані приблизно 35 м від під`їзду №8 будинку АДРЕСА_2 , де на відстані приблизно 30 см від асфальтової ділянки, яка веде до дитячого дошкільного закладу, крім іншого було виявлено металевий предмет, ззовні схожий на скобу від гранати з маркуванням 129-85 УЗРГМ25 (т. 1 а.с. 133-136);

протоколу огляду місця події від 19.06.2018, а саме огляду сторонніх тіл, вилучених з очей ОСОБА_25 та ОСОБА_20 , при цьому за розмірами один фрагмент близько 1.5 мм, чорного кольору, інший фрагмент схожий на скляний осколок розміром 0.5 мм (т. 1 а.с. 137-138);

протоколу проведення слідчого експерименту від 15.06.2018, відповідно до якого ОСОБА_19 спочатку розповів, що у вересні 2017 року, як учасник АТО, він був запрошений для проходження навчання, які відбувалися на полігонах у м. Львів та м. Гончаровськ Чернігівської області. Під час проходження навчань у Чернігівській області, в лісу знайшов іржаву гранату, яку забрав із собою та сховав в особистих речах, а далі привіз її додому, зберігав у металевій банці з-під чаю, яку сховав на полиці на балконі квартири, про що нікому не казав. 08.06.2018 близько 13 год зібрався їхати по справах до м. Кузнєцовськ Рівненської області, тому банку з гранатою заховав у салоні автомобіля «Волга» д.н.з. НОМЕР_1 , прикидавши речами. Крім того, безпосередньо на місці події, перебуваючи біля автомобіля «Волга», ОСОБА_19 показав, де саме він заховав банку, всередині якої знаходилась граната (т. 1 а.с. 172-178);

висновку експерта №10-1/1320/11-1/307/14-216 від 27.09.2018, відповідно до якого надані на дослідження об`єкти: важіль накольного механізму запала УЗРГМ-2, 37 металевих фрагменти з пакету №АБ032971, 124 металевих фрагментів з пакета №АБ032973, 37 металевих фрагментів з загальної кількості дрібної фракції з пакета №АБ032974, 13 з 14 металевих фрагментів з пакета №3508653, металеві фрагменти з пакета №4412783, металеві фрагменти з пакета №35009002 фрагменти поліетиленової плівки ймовірно є елементами (частинами) саморобного вибухового пристрою ймовірно виготовленого із використанням наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 або її конструктивних частин. Вибуховий пристрій ймовірно належить до саморобних вибухових пристроїв, особливістю конструкції якого є ймовірне використання в конструкції наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 або її конструктивних частин. На момент вибуху вибуховий пристрій був розташований на поверхні прилеглої до автомобіля ГАЗ-24 «Волга» д.н.з НОМЕР_1 території, на певній відстані від нього. На момент вибуху вибуховий пристрій не було закріплено на автомобілі. Вибухові пристрої притаманні уражаючи фактори бризантна, фугасна, термічна дія вибуху вибухової речовини та осколкове ураження. Вибуховий пристрій ймовірно виготовлено саморобним способом (т. 1 а.с. 204-234);

поясненням експерта ОСОБА_44 , яка надала роз`яснення в суді у зв`язку з чим на місці події були відсутні сліди вибухової речовини, характерні для вибуху гранати;

висновку судово-медичного експерта №1354/е від 23.08.2018, відповідно до якого у ОСОБА_11 мали місце такі тілесні ушкодження: множинні осколкові поранення обличчя, шиї (з частковим ураженням зовнішньої стінки внутрішньої яремної вени), грудної клітки, верхніх та нижніх кінцівок з наявністю сторонніх тіл - осколків в м`яких тканинах; множинні осколкові поранення передньої черевної стінки, одне з яких проникає в черевну порожнину з утворенням ранового каналу, по ходу якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, м`язи, пристінкова очеревина, з наявністю чужорідного тіла - осколка в черевній порожнині в проекції хвоста підшлункової залози, крововилив в черевну порожнину. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що вони спричинені травмуючою дією тупих предметів - внаслідок вибухової дії снаряду, могли утворитись в термін та за обставин, указаних в постанові, тобто 14.06.2018. Вказані множинні осколкові поранення передньої черевної стінки, одне з яких проникає в черевну порожнину відносяться до тяжкого тілесного ушкодження. Інші тілесні ушкодження відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (т. 2 а.с. 2-8);

висновку судово-медичного експерта №1355/е від 29.08.2018 про те, що у малолітнього ОСОБА_20 мали місце такі тілесні ушкодження: відкриті проникаючі поранення голови: численні чужорідні тіла в лобній частці справа, перивентикулярно справа із зонами крововиливів та перифокального набряку, крововилив у правий шлуночок, дефект правої лобної кістки з наявністю вхідного отвору в лобній кістці справа, перелом медіальної стінки правої гайморової пазухи, чужорідні тіла очних яблук, численні осколкові рани голови, обличчя (в лобній ділянці справа (в дні однієї з яких відмічається дефект лобної кістки) зліва, лівої підочної ділянки та ділянки перенісся); відкрите проникаюче поранення грудної клітини: чужорідне тіло в паренхімі 3-го сегменту лівої легені металевої щільності з наявністю ранового каналу на рівні 1-го міжребер`я, численні осколкові рани грудей; відкриті проникаючі поранення черевної порожнини: численні чужорідні тіла м`яких тканин черевної стінки, тазу, з наявністю декількох проникаючих чужорідних тіл і проекції дна шлунка та товстого кишківника зліва, численних осколкових ран животи, тазу, промежини; численні осколкові поранення тканин шиї, верхніх та нижніх (у верхній третині правого стегна з наявністю чужорідного тіла - осколка в стінці стегнової вени) кінцівок. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи, свідчать про те, що спричинені вони травмуючою дією тупих предметів - внаслідок вибухової дії снаряду, могли утворитись в термін та за вказаних обставин, тобто 14.06.2018. Вказані відкриті проникаючі поранення відносяться до тяжкого тілесного ушкодження. Інші тілесні ушкодження відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (т. 2 а.с. 43-54);

висновку судово-психіатричної експертизи №601 від 13.09.2018, відповідно до якого у період часу, до якого відноситься правопорушення, у попередньому періоді та на час проведення експертизи ОСОБА_19 не страждав будь-яким психічним розладом, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, у нього не виявлено ознак будь-якого психічного розладу. За своїм психічним станом здатний правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, та давати відносно них відповідні свідчення. У період правопорушення, в якому він підозрюється, не перебував у стані афекту, про що свідчить характер правопорушення (т. 1 а.с. 197-200).

Проаналізувавши такі докази, суд відкинув: показання обвинуваченого ОСОБА_45 про те, що він не має жодного відношення до того предмету, який знаходився в салоні належного йому автомобіля, а в подальшому вибухнув поруч з автомобілем, внаслідок чого потерпілі отримали тілесні ушкодження, визнавши зазначені показання такими, що направлені на уникнення від кримінальної відповідальності; показання свідка ОСОБА_30 , який не є експертом або спеціалістом у галузі вибухо-техніки; показання свідка ОСОБА_42 - дружини обвинуваченого як зацікавленої особи; показання свідка ОСОБА_28 , які містять в собі припущення і не ґрунтуються на беззаперечних фактах; показання свідків ОСОБА_46 та ОСОБА_47 - понятих під час огляду місця події 16.06.2018, які підписали відповідний протокол без жодних зауважень, але в суді надали суперечливі показання щодо обставин проведення цієї слідчої дії та їх участі в ній.

Інші докази, досліджені судом під час судового розгляду, суд поклав в основу своїх висновків, а це показання малолітніх потерпілих та свідків, висновки експертів та результати оглядів місця події, а також результати слідчого експерименту за участю ОСОБА_19 , визнавши їх такими, що в сукупності та взаємозв`язку між собою доводять винуватість останнього в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки визнає їх обґрунтованими.

Доводи сторони захисту про незаконність та безпідставність затримання ОСОБА_45 колегія суддів визнає неспроможними, оскільки, як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_19 фактично був затриманий 14.06.2018 о 23 год 30 хв в порядку ст. 208 КПК України та при його затриманні було дотримано вимоги, передбачені в тому числі ч. 4 ст. 208 КПК України, оскільки повідомлено затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснено право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень ст. 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом, що знайшло своє відображення у складеному слідчим 15.06.2018 протоколі затримання. Цього ж дня ОСОБА_19 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 128 КК України.

Твердження захисника про недопустимість даних слідчого експерименту, проведеного з ОСОБА_19 , та відеозапису цієї слідчої дії, з огляду на незаконне його затримання та в подальшому протягом тривалого часу здійснення психологічного тиску з боку працівників поліції і примушування до дачі неправдивих показань щодо визнання вини, а також з урахуванням того, що в протоколі вказані не всі особи, які брали участь у слідчому експерименті та долучений DVD-R диск із записом є лише копією відеозапису, а оригінал не надавався, є непереконливими.

Такі доводи сторона захисту, перш за все пов`язує із застосуванням недозволених методів ведення слідства, та посилається на те, що ОСОБА_19 звертався з цього приводу до Державного бюро розслідувань та Служби безпеки України із заявою (повідомленням) про кримінальні правопорушення.

Під час перевірки зазначених доводів колегією суддів встановлено, що дійсно ще у квітні 2019 року заяви ОСОБА_19 про вчинення, на його думку, низки кримінальних правопорушень співробітниками правоохоронного органу були зареєстровані як Державним бюро розслідувань (заява в подальшому направлена до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві), так і Службою безпеки України.

Між тим, як убачається із листа заступника начальника Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_48 від 24.04.2019, ОСОБА_19 було повідомлено, що за результатами розгляду його заяви не встановлено відомостей про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких відповідно до ч. 2 ст. 216 КПК України здійснюють слідчі органів безпеки. Одночасно було роз`яснено, що організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження покладено на органи прокуратури, куди також була направлена аналогічного змісту заява (т. 4 а.с 103).

Начальник першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_49 27.10.2021 на запит прокурора у провадженні надала інформацію про те, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_19 , яка надійшла 02.05.2019 за вхідним №М-3458, обставин, що можуть свідчити про вчинення службовими особами Святошинського УП ГУНП у м. Києві кримінальних правопорушень, не встановлено, у зв`язку з чим за відсутності підстав відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились, але відповідь за результатами розгляду заяви скеровано на адресу заявника із роз`ясненням порядку її оскарження (т. 4 а.с. 172).

Крім того, захиснику ОСОБА_50 10.10.2018 заступником керівника Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_51 також надавалася відповідь на заяву (скаргу) щодо можливого, на його думку, неналежного проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження 0004820 та роз`яснювалося право оскарження бездіяльності слідчого, прокурора слідчому судді в порядку ст.ст. 303-306 КПК України (т. 4 а.с. 176).

Тобто стороні захисту ще станом на червень 2019 року було відомо, що за заявами про кримінальні правопорушення відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилися і відповідно не здійснювалося досудове розслідування, було роз`яснено можливість оскарження таких дій у кримінальній процесуальній процедурі слідчому судді, але ні обвинувачений, ні захисник таким правом не скористалися, водночас ініціатором розслідування фактів застосування недозволених методів слідства працівниками правоохоронних органів повинна бути особа, щодо якої такі дії застосовувалися.

В той же час колегія суддів враховує, що сторона захисту досить активно користувалася своїми процесуальними правами під час досудового розслідування, про що свідчить, наприклад, оскарження слідчому судді повідомлення про підозру.

Колегія суддів нагадує, що диспозитивність є однією із засад кримінального провадження, закріпленою у статтях 7, 26 КПК України, відповідно до якої сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, які передбачено цим Кодексом. Суди у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені до їх повноважень кримінальним процесуальним законом.

Чинним кримінальним процесуальним законом не встановлено будь-якого іншого порядку, ніж визначений у ст. 214 КПК України, що має застосовуватися для розгляду і перевірки заяв про вчинення кримінального правопорушення, де визначено і повноважних суб`єктів для здійснення провадження за такими заявами, до яких суди будь-якої інстанції не належать. Не належать суди і до кола повноважних органів щодо здійснення проваджень стосовно перевірки заяв про вчинення кримінальних, адміністративних чи дисциплінарних порушень, вчинених працівниками правоохоронних органів.

Враховуючи наведене, повідомлення ОСОБА_19 про застосування неправомірного тиску співробітниками правоохоронного органу з огляду на те, що він, отримавши інформацію про відмову у розслідуванні таких фактів, не реалізував своє право на оскарження в установленому законом порядку зазначеної бездіяльності правоохоронного органу, уповноваженого на проведення розслідування, на думку колегії суддів, носить суто формальний характер, отже доводи сторони захисту в цій частині колегія суддів відхиляє.

Разом із цим колегія суддів враховує, що під час судового розгляду суд першої інстанції дослідив протокол слідчого експерименту з додатком - відеозаписом, водночас з метою перевірки дотримання вимог кримінального процесуального закону під час проведення цієї слідчої дії допитав понятих, які брали у ній участь - ОСОБА_52 і ОСОБА_53 , та повідомили, що ОСОБА_19 добровільно та спокійно розповів де знайшов гранату, показав де саме заховав її в автомобілі і жодного тиску на нього з боку працівників поліції не було.

За результатами дослідження цих доказів суд визнав їх допустимими, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів у цьому ж контексті наголошує, що за встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантів належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії як складової судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту.

В суді апеляційної інстанції повторно були досліджені протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_19 та відеозапис слідчої дії.

Даними протоколу слідчого експерименту від 15.06.2018 зафіксовано, і це повністю відповідає перебігу цієї слідчої дії у відеозапису, що підозрюваному ОСОБА_19 були роз`яснені процесуальні права, він погодився на проведення слідчої дії без участі захисника, а після ознайомлення з протоколом не мав жодних зауважень, як не мали таких зауважень і поняті. ОСОБА_19 добровільно, без будь-якого примусу з боку слідчого та прокурора показав на місці та надав пояснення з приводу вчинених ним дій, пов`язаних із незаконним придбанням та зберіганням, в тому числі в належному йому автомобілі, боєприпасу - ручної гранати РГД-5.

Протокол слідчого експерименту за своїм змістом відповідає вимогам ст. 104 КПК України, а хід цієї слідчої дії відбувався з дотриманням вимог ст.ст. 223, 240 КПК України. При цьому на час проведення слідчого експерименту ОСОБА_19 вже був затриманий і йому було вручено повідомлення про підозру, а тому невнесення до протоколу даних щодо присутніх під час слідчого експерименту співробітників, які здійснювали конвоювання, не тягне за собою недопустимість відомостей, отриманих під час слідчого експерименту.

Що стосується додатку до протоколу - відеозапису, то в протоколі є відомості про те, що відеозапис слідчої дії записано на компакт диск DVD-R, який долучається до протоколу слідчого експерименту.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Варто також зауважити, що дані, які були зафіксовані на диску із відеозаписом проведеного слідчого експерименту, під час судового розгляду учасниками кримінального провадження не оскаржувалися.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, порушень прав підозрюваного під час проведення зазначеної слідчої дії не встановлено, а тому цей доказ є допустимим.

Що стосується доводів сторони захисту про недопустимість даних протоколу огляду місця події від 15.06.2018 з огляду на те, що залучені до цієї слідчої дії поняті ОСОБА_31 та ОСОБА_32 фактично участі в ній не брали, а лише на пропозицію працівника поліції підписали протокол, то колегія суддів враховує наступне.

Виходячи зі змісту протоколу, перебіг зазначеної слідчої дії - огляду місця події в цілому відповідає вимогам ст.ст. 223, 237 КПК України, огляд проводився за участі двох понятих ОСОБА_47 та ОСОБА_54 . За результатами огляду на ділянці місцевості, описаній в протоколі, було вилучено металевий предмет, ззовні схожий на скобу від гранати з маркуванням 129-85 УЗРГМ25, три деформовані металеві предмети та викрутку, які були поміщені до сейф-пакетів, опечатані та засвідчені, в тому числі підписами понятих (т. 1 а.с. 133-136). В подальшому, зокрема металевий предмет, ззовні схожий на скобу від гранати з маркуванням 129-85 УЗРГМ25, передавався експертам для проведення криміналістичних досліджень і цілісність первинного пакування порушена не була.

Повторно допитані в суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_31 та ОСОБА_32 заперечили ту обставину, що безпосередньо в їх присутності на певній ділянці місцевості працівники поліції побачили, а потім вилучили предмети, указані в протоколі. Але до таких показань колегія суддів відноситься критично з огляду на істотні протиріччя в показаннях свідків. Зокрема, свідок ОСОБА_31 пояснила, що вона взагалі не бачила ніяких предметів, а лише на прохання поліцейських підписала протокол та ще щось. В той же час свідок ОСОБА_32 показав, що він бачив на землі прозорі пакетики з металевими уламками, які знайшли поліцейські, а протокол підписав, оскільки довіряв працівникам поліції.

Таким чином, враховуючи, що протокол огляду місця події містить інформацію про проведення цієї слідчої дії за участі двох понятих, які своїми підписами засвідчили достовірність відомостей, викладених в протоколі, в тому числі і в частині вилучення та пакування предметів, які в подальшому були визнані речовими доказами у провадженні, а також зауважень до протоколу не вносили, колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону під час проведення цієї слідчої дії.

Сторона захисту звертає увагу на те, що висновок комплексної молекулярно-генетичної, вибухотехнічної експертизи матеріалів, речовин та виробів №10-1/1320/11-1/307/14-216 від 27.09.2018 містить лише припущення, що низка наданих на дослідження об`єктів є елементами (частинами) саморобного вибухового пристрою, ймовірно виготовленого із використанням наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 або її конструктивних частин, отже не може бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_19 у пред`явленому обвинуваченні, яке не може ґрунтуватися на припущеннях.

Досліджуючи такі доводи сторони захисту, колегія суддів зауважує, що цей доказ, хоча і є окремим, самостійним доказом, який не містить категоричних висновків про те, що об`єкти дослідження утворилися від вибуху наступальної осколкової ручної гранати РГД-5, але оцінювався судом за правилами ст. 94 КПК України.

Колегія суддів в цьому контексті зауважує, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Кожен доказ має підтверджувати певну обставину, яка має значення для конкретного кримінального провадження, і лише сукупність усіх доказів, оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, у своєму взаємозв`язку доводять винуватість чи невинуватість особи. Тобто, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції був позбавлений можливості допитати під час судового розгляду для роз`яснення висновків експерта вибухотехніка ОСОБА_55 , який брав участь у проведенні комплексної молекулярно-генетичної, вибухотехнічної експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок №10-1/1320/11-1/307/14-216 від 27.09.2018) у зв`язку з його смертю.

Дійсно, за результатами дослідження значної кількості фрагментів різної форми з різними краями, в тому числі і металевих, експерти не дійшли категоричних висновків щодо виду вибухового пристрою через неможливість встановити групову належність усіх досліджених об`єктів. Разом із цим, із дослідницької частини висновку слідує, що за результатами порівняльного дослідження встановлено відповідність зовнішнього вигляду об`єктів №№3.2, 9.2 зовнішньому вигляду осколків корпусу наступальної осколкової ручної гранати РГД-5. На поверхні цих об`єктів виявлено фрагменти барвника зеленого (захисного) кольору, що відповідає інформації з довідкової літератури стосовно гранати РГД-5. Об`єкт №9.4 є вилкоподібною частиною важеля накольного механізму уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ (УЗРГМ-2), який призначений для ініціювання вибуху заряду вибухової речовини ручних гранат Ф-1, РГД-5, РГ-42. Об`єкт №12 є важелем накольного механізму уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ-2, який призначений для ініціювання вибуху заряду вибухової речовини ручних гранат Ф-1, РГД-5, РГ-42.

При цьому колегія суддів зауважує, що металеві фрагменти різної форми, які експертами визнані осколками корпусу наступальної осколкової ручної гранати РГД-5, були вилучені з місця події ще 14.06.2018, як це слідує з відповідного протоколу огляду місця події.

В суді апеляційної інстанції сторона захисту стверджувала про те, що повідомлені потерпілими та свідками обставини, які передували вибуху, відсутність слідів тротилу та наявність хмари, яка утворилася після вибуху, виключають вибух саме гранати ГРД-5, а тому з метою отримання загальних відомостей щодо здатності бойового припасу - гранати РГД-5 викликати вибух та можливості вибуху за певних обставин, в порядку ст. 360 КПК України колегія суддів залучила спеціаліста вибухотехніка.

Відповідно до роз`яснень начальника відділу вибухо-технічних досліджень Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_56 граната РГД-5 - це вибуховий пристрій промислового виготовлення, який є боєприпасом, призначеним для нанесення ураження живої сили. Безпечний радіус знаходження від місця вибуху за її характеристиками складає близько 25 м, радіус ефективного ураження - 5-10 м. Основними конструктивними частинами гранати РГД-5 є корпус з впорядженою вибуховою речовиною та запал, які в свою чергу складаються з деталей. Важіль це частина запалу.

Для вибуху гранати необхідно витягнути з корпусу запалу запобіжну чеку, після розвантаження важелю гранати, він під дією пружини ударника відлітає в сторону. Від удару капсула запалювача ініціює форсом вогню запалювання порохового сповільнювача, через 2-5 секунди переходить на вибухову речовину капсули запалу та ініціює вибух вибухової речовини гранати. Вибух гранати РГД-5 відбувається через 2-5 секунд від моменту, коли відходить важіль. За допомогою металевого дроту чи конструкції з нього можливо, видаливши запобіжну чеку, закріпити гранату так, щоб вона не вибухнула самостійно, тобто будь-яким способом забезпечити утримання ударника, до певної додаткової дії для його сповільнення. Гранату можливо розмістити в коробці (банці), попередньо видаливши запобіжну чеку з кільцем таким чином, щоб кришка або інший предмет утримував важіль гранати. За таких умов, якщо потрусити цю коробку або відкрити кришку, важіль перестає утримуватися і відбувається вибух.

Перед вибухом гранати присутнє шипіння і задимлення від порохового сповільнювача. Спочатку від гранати відлітає важіль, пружина штовхає ударник, далі присутній звук взаємодії металевих деталей, потім відбувається накалювання капсули запалювача (він як петарда - хлопок), починає горіти пороховий або піротехнічний сповільнювач (шипіння, випускання диму), пороховий сповільнювач догорає і відбувається вибух. Вибух запалу і вибухової речовини запалу відбувається одночасно.

Якщо відбувся вибух і на місці виявили фрагменти корпусу зі слідами вибухового навантаження і є частини запалу, то це означає, що вибухнула граната.

Основні вражаючі властивості гранати РГД-5 - осколки, які утворюються від металевого корпусу і розриваються в довільному порядку під час вибуху. Від вибуху на предметах утворюється кіптява, відбувається також термічна дія, але не дуже високої інтенсивності.

Після вибуху гранати не завжди можливо знайти залишки тротилу або продуктів його згорання, оскільки це залежить від багатьох факторів, зокрема погодних умов.

Маркування на важелі означає рік випуску, номер партії, шифр заводу виробника і тип запалу.

Запал УЗРГМзастосовується в трьох типах гранат, в тому числі ГРД-5.

Боєприпасом являється будь-який вибуховий пристрій, крім тих, які використовуються для господарських потреб.

Такі роз`яснення спеціаліста не суперечать висновку експертизи та узгоджуються з поясненнями малолітніх потерпілих і свідків, які розповіли в суді першої інстанції що саме передувало вибуху. За їх поясненнями спочатку в коробці, яку діти витягнути із салону автомобіля ГАЗ-24 був хлопок, потім шипіння і сірий дим, після чого відбувся вибух.

При цьому колегією суддів не встановлено істотних протиріч в цій частині в показаннях потерпілих та свідків, які безпосередньо були на місці події, оскільки в даному випадку не має значення, чи одночасно відбулися хлопок та шипіння, чи в певній послідовності, а потім вже вибух. До того ж колегія суддів враховує малолітній вік потерпілих та свідків, які повідомили в суді про обставини вибуху так, як вони їх сприймали та запам`ятали, а також ту обставину, що в результаті вибуху потерпілі отримали травматичний шок.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неналежності доказів по справі, оскільки попри твердження сторони захисту докази, покладені в основу вироку, відповідають вимогам статей 84-86 КПК України щодо їх належності та допустимості.

Суд першої інстанції, оцінивши показання малолітніх потерпілих та свідків у сукупності з даними слідчого експерименту з ОСОБА_19 , результатами огляду місця події та висновками експертів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_19 у незаконному придбанні та зберіганні бойового припасу без передбаченого законом дозволу та у необережному тяжкому тілесному ушкодженні, що відповідає правовій кваліфікації за ч. 1 ст. 263 та ст. 128 КК України. Разом із цим, показання потерпілих та свідків в частині того, що доступ до автомобіля напередодні вибуху мали інші особи, на переконання колегії суддів, не має вирішального значення в цьому провадженні.

Доводи захисника про недопустимість усіх речових доказів у кримінальному провадженні з огляду на те, що речові докази стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України не відкривалися, колегія суддів вважає безпідставними.

За матеріалами кримінального провадження 26 жовтня 2018 року було здійснено відкриття матеріалів кримінального провадження підозрюваному, про що складений відповідний протокол.

Із протоколу про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_19 було надано доступ до матеріалів досудового розслідування в прошитому та пронумерованому вигляді в двох томах, серед яких протоколи огляду місця події, де описані вилучені предмети, протоколи огляду речових доказів, висновки експертів за результатами дослідження речових доказів, постанови слідчого про визнання низки предметів речовими доказами, а також надавалися диски із записами слідчих дій.

В той же час клопотань від сторони захисту про надання речових доказів для огляду на виконання вимог ст. 290 КПК України не надходило, хоча сторона захисту в цьому кримінальному провадженні не була позбавлена такої процесуальної можливості. Проте за відсутності такого клопотання з урахуванням ст. 22 КПК України колегія суддів виходить з того, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися таким правом як на етапі відкриття матеріалів досудового розслідування, так і під час судового розгляду та апеляційного перегляду, що не суперечить меті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, підстав стверджувати, що речові докази приховані органом досудового розслідування від сторони захисту, немає.

Під час апеляційного розгляду вже після його початку захисник поставив під сумнів допустимість усіх доказів у кримінальному провадженні, посилаючись на відсутність в матеріалах кримінального провадження постанов про призначення конкретного слідчого (групи слідчих), прокурора (групи прокурорів) у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_19 .

Такі доводи сторона захисту не заявляла під час розгляду справи в суді першої інстанції, отже вони не були предметом перевірки, але на їх спростування прокурором під час апеляційного розгляду були надані процесуальні рішення у формі постанов про призначення групи слідчих від 14.06.2018, а також про призначення і зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні №0004820 від 14.06.2018, 15.06.2018, 16.06.2018, 10.09.2018 (т. 4 а.с. 191-198). Підстави вважати, що ці процесуальні документи не відкривалися стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України у колегії суддів відсутні.

Отже посилання захисника на проведення досудового розслідування не уповноваженими на це особами є надуманими.

Доводи захисника про те, що технічна фіксація судових засідань від 21.11.2018, 12.12.2018 та 29.12.2018 є неналежної якості не заслуговують на увагу, оскільки при прослуховуванні звукозапису цих судових засідань можливо зрозуміти які саме процесуальні дії в них відбувалися.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, прохання захисника про скасування вироку та закриття кримінального провадження у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати задоволенню не підлягає.

Призначений судом ОСОБА_19 захід примусу за вчинені кримінальні правопорушення стороною захисту не оспорюється, аз огляду на те, що судом першої інстанції були враховані всі обставини, які доведені в суді та впливають на його обрання, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції остаточне покарання у виді позбавлення волі, яке ОСОБА_19 повинен відбувати реально, повною мірою відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для досягнення мети покарання.

Разом із цим, колегія суддів враховує, що вироком суду ОСОБА_19 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Також згідно з ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути звільнена за вироком суду від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

У цьому кримінальному провадженні строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України становить три роки і з урахуванням часу вчинення злочину, подія якого припадає на 14 червня 2018 року, закінчився 14 червня 2021 року.

Отже на час апеляційного розгляду кримінального провадження сплинули встановлені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення ОСОБА_19 до кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України.

Враховуючи позицію ОСОБА_19 , який як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду заперечував вину у вчиненні злочинів та з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не звертався, зважаючи на положення ч. 5 ст. 74 цього Кодексу, колегія суддів вважає, що ОСОБА_19 підлягає звільненню від покарання, призначеного судом першої інстанції за ст. 128 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільні позови законних представників потерпілих вирішені судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 128, 129 КПК України, з урахуванням відповідних положень ЦК України щодо відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, виходячи в частині розміру моральної шкоди із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_16 залишити без задоволення.

На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_19 змінити в частині призначеного покарання.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_19 від покарання, призначеного цим вироком за ст. 128 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Виключити з вироку рішення суду про призначення ОСОБА_19 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_19 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

У решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4