ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/33/23 Справа № 706/135/19 Категорія: п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

(в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000423 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Марлівка Новомиргородського району Кіровоградської області, українець, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- ч. 3 ст. 187 КК України на 12 (дванадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Остаточне покарання ОСОБА_7 призначено за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 18.09.2018.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь:

- потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 6 100 грн. та 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 1 144 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 13.09.2018 в період часу з 10 год. по 11 год., за попередньою змовою з особою, кримінальне провадження щодо якої закрите у зв`язку із смертю, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на заволодіння майном ОСОБА_11 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, наніс останньому невстановлену досудовим розслідуванням кількість ударів кулаками та ногами в область тулуба, після чого спільно затягнули ОСОБА_11 до коридору вказаного будинку, де ОСОБА_7 наніс йому кілька ударів ногою по тулубу, після чого спільно, за допомогою мотузки зв`язали потерпілому руки і ноги, після чого потягнули до кімнати будинку, де помістили на ліжко та за допомогою електричного кабелю, особа кримінальне провадження відносно якої закрите в зв`язку із смертю, зв`язала ОСОБА_11 .

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 спільно з особою, кримінальне провадження щодо якої закрите у зв`язку із смертю, усвідомлюючи, що ОСОБА_11 перебуває в безпорадному стані, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою заволодіння грошовими коштами та цінностями ОСОБА_11 , з метою заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи протиправність своїх дій, використовуючи електричний кабель зв`язали ОСОБА_11 з метою отримання інформації про місце знаходження грошових коштів, нанесли йому невстановлену кількість ударів руками та ногами по різних частинах тіла, після цього ОСОБА_7 за допомогою липкої стрічки «Скотч», обмотуючи навколо голови, заклеїв ОСОБА_11 ротову порожнину, щоб останній не кричав, після чого особа, матеріали щодо якої закриті у зв`язку зі смертю, підійшов до ОСОБА_11 і стиснув його шию рукою, внаслідок чого ОСОБА_11 , згідно висновку експерта №05-7-02/357 від 19.11.2018, отримав тілесні ушкодження у вигляді механічної асфіксії внаслідок стиснення шиї петлею, закритої черепно-мозкової травми без ушкодження кісток черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки, закритої тупої травми грудної клітки з множинними переломами ребер, що ускладнились лівостороннім гемотораксом (накопичення крові в лівій плевральній порожнині), що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя; садна задньої поверхні правого плечового суглобу; синця верхньої третини правого плеча по задній поверхні; садна нижньої третини правого плеча по внутрішній поверхні; садна нижньої третини правого плеча по бічній поверхні; двох саден задньої поверхні правого ліктьового суглобу; садна верхньої третини правого передпліччя по передній бічній поверхні; «Л»-подібного садна в нижній третині правого передпліччя по задній внутрішній поверхні; синця в верхній третині лівого плеча по передній внутрішній поверхні; садна нижньої третини лівого плеча по задній поверхні; трьох саден в нижній третині лівого плеча по зовнішній поверхні; синця передньої внутрішньої поверхні лівого плеча в нижній третині; садна задньої поверхні лівого ліктьового суглобу; садна бічної поверхні лівого ліктьового суглобу; садна верхньої третини лівого передпліччя по передній поверхні; садна в нижній третині лівого передпліччя по задній бічній поверхні; садна нижньої третини правої гомілки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, від яких останній помер на місці та заволоділи коштами ОСОБА_11 в сумі 6 100 грн., які знаходились на тумбочці в кімнаті, чим спричинили потерпілому матеріального збитку на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.05.2022 щодо нього скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції.

Зазначає, що під час попередніх судових засідань він неодноразово вказував на те, що первинні показання ним надані під фізичним та моральним тиском зі сторони працівників органів досудового розслідування, тому докази його винуватості, покладені в основу обвинувального вироку, є недопустимими, тобто отриманими внаслідок істотного порушення прав і свобод людини.

Зокрема слідчі експерименти від 18.09.2018, проведені за його участі та участі ОСОБА_12 повністю сфабриковані працівниками поліції із застосуванням недозволених методів слідства, де був залучений один адвокат на двох підозрюваних, при явному конфлікті інтересів, що є порушенням права на захист.

Звертає увагу на допущення судом принципу безпосередності, не дослідження усього обсягу доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, безпідставну відмову у допиті свідків сторони обвинувачення, а також відмову стороні захисту у задоволенні клопотання про перегляд відеозапису слідчого експерименту за участі ОСОБА_12 , незважаючи на те, що у захисника були запитання до експерта.

Наголошує, що суд не прийняв до уваги ті показання, які ним дані безпосередньо під час судового розгляду, а в основу доведеності винуватості поклав виключно показання, надані під тиском, а також надумані обставини про підготовку до вчинення злочину та про те, що після його вчинення він переодягнувся і спалив речі, в яких був під час нападу на ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.05.2022, а кримінальне провадження просить закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Захисник, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку, зазначає, що він постановлений з порушенням норм матеріального і процесуального права, а викладені в мотивувальній частині вироку висновки суду, не відповідають фактичним обставинам провадження, встановленим під час судового розгляду. Крім того вказує на істотне порушення вимог процесуального закону з точи зору оцінки доказів щодо їх допустимості, достовірності і достатності для доведення пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.

Стверджує, що показання потерпілої ОСОБА_10 частково надані з чужих слів, не перевірені судом та сформульовані у вироку в такій послідовності, щоб поєднати у сукупності з іншими доказами, які вказують на причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень. Зокрема показання ОСОБА_10 про те, що у потерпілого було 6 000 грн., які він зняв з карти «Приватбанк», а також про те, що давно ОСОБА_7 позичав гроші у ОСОБА_11 , які не віддав, органом досудового розслідування не перевірялись, а доводи про те, що бачили як ОСОБА_7 та ОСОБА_12 ховалися поза хатами на другій вулиці, є суперечливими, спростовуються даними про фактичну обстановку місця події, зокрема про те, що на вулиці, де мешкає потерпіла фактично будинків вже не існує, вона є тупиковою, сусідніх поряд вулиць не має, а покинуті будинки поросли бур`янами.

Зазначає, що інформація, вказана в протоколах пред`явлення особи для впізнання від 20.12.2018 та 17.12.2018 за участі свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на яку суд послався у вироку, є аналогічною показанням, вказаних свідків, даним ними під час допиту 17.09.2018 та 10.10.2018. При цьому в судовому засіданні дані свідки не допитувались у зв`язку з відмовою від їх допиту сторони обвинувачення, тому дані протоколів пред`явлення для впізнання, не можуть бути доказами в кримінальному провадженні, а покладання їх в основу обвинувального вироку, є порушенням положень ст. 23 та ст. 95 КПК України.

Акцентує увагу на тому, що 14.04.2022 в судовому засіданні під час допиту експерта сторона захисту заявляла клопотання про перегляд відеозапису слідчого експерименту за участі ОСОБА_12 , на якому останній показував, як брав потерпілого за кадик, однак в його задоволенні відмовлено з посиланням на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 закрито у зв`язку з його смертю, при цьому сам слідчий експеримент за участі ОСОБА_12 в судовому засіданні не досліджувався, а суд приймає до уваги виключно докази, які він безпосередньо сприймав. Незважаючи на наведене, у вироку як на доказ винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень суд послався на протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_12 від 18.09.2019 з відеозаписом до нього.

Також посилається на те, що судом неправильно відтворено події, які зафіксовані під час слідчого експерименту з ОСОБА_12 , оскільки дані слідчої дії вказують на те, що останній міг задушити потерпілого іще на подвір`ї, взявши за кадик і стиснувши його.

З огляду на наведені обставини стороною захисту і заявлялося клопотання про перегляд відеозапису слідчої дії за участі експерта з метою надання відповіді на те, чи можливе настання смерті потерпілого від асфіксії за обставин, наведених ОСОБА_12 18.09.2019.

Крім того сторона захисту вважає недопустимим доказом винуватості ОСОБА_7 протокол слідчого експерименту, проведеного за його участі, оскільки він не містить ознак відтворення, а посвідчує виключно визнавальні показання у вчиненні кримінальних правопорушень.

Звертає увагу на те, що сторона обвинувачення відмовилась від допиту свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не зважаючи на те, що вони спростовують обставини наведені у вироку про те, що ОСОБА_7 не виходив у магазин, щоб його не впізнали люди.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.05.2022 в частині призначеного покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за: п. 6 та п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі з конфіскацією усього належного майна; ч. 3 ст. 187 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного обвинуваченому майна. Остаточне покарання ОСОБА_7 призначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього належного майна.

Не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його винуватості, сторона обвинувачення вказує на те, що судом при призначенні покарання не в достатньому обсязі враховано, що на початку судового розгляду ОСОБА_7 частково визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень та вказував про відсутність умислу на вбивство потерпілого, а у подальшому, після прийняття судом рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_12 , у зв`язку з його смертю, ОСОБА_7 змінив свою позицію, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, вказавши на те, що всі кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_12 самостійно, незважаючи на те, що досліджені під час судового розгляду докази вказують на активну участь ОСОБА_7 у їх вчиненні.

Крім того прокурор стверджує, що судом не була врахована тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими злочинами, форму вини прямий умисел та дані про особу ОСОБА_7 , який не робить позитивних висновків для себе, не усвідомлює тяжкість вчиненого ним, не визнає винуватість у повному обсязі та не проявляє розкаяння.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилась потерпіла ОСОБА_10 , що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку апеляційних скарг сторони захисту в повному обсязі та безпідставність апеляційних вимог сторони обвинувачення, прокурора про задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення і відсутність підстав для закриття кримінального провадження або призначення нового розгляду в суді першої інстанції, на що посилається захисник та обвинувачений, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони до задоволення не належать.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог лише в тому разі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 вказують на: неповноту судового розгляду, що виразилась у порушенні принципу безпосередності під час дослідження доказів; невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, оскільки судом проігноровано показання обвинуваченого, а в основу обвинувального вироку покладено докази, які не відповідають критеріям належності і допустимості; істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в частині не визнання доказів сторони обвинувачення недопустимими, порушення положень ст. 94 КПК України при їх оцінці, порушення права на захист під час здійснення досудового розслідування, що у сукупності призвело до незаконного засудження обвинуваченого, який інкриміновані йому кримінальні правопорушення не вчиняв.

З такими доводами колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, відповідають встановленим судом фактичним обставинам провадження і ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб та за ч. 3 ст. 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Обвинувачений ОСОБА_7 винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав та показав, що з ОСОБА_11 був знайомий так як жив з ним на одній вулиці. 13.09.2018 він перебував у с. Заячківка. До потерпілого не приходив, в його будинку не перебував, тілесних ушкоджень не наносив, речі з будинку не забирав.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187 КК України за обставин, наведених у вироку суду першої інстанції, його винуватість підтверджується дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом в їх сукупності та наведеними у вироку доказами.

Зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні показала, що в той день з 07 години ранку вона була на городі з ОСОБА_17 і до них мав прийти її син ОСОБА_11 . Станом на 11 годину сина ще не було, тому ОСОБА_18 почала до нього дзвонити, але він не відповідав. О 14 годині вони прийшли з городу, однак хата була зачинена. Так як ключів від хати у неї не було, вона почала запитувати у людей, чи не бачили вони ОСОБА_19 , а потім підійшла до ОСОБА_20 , щоб він зателефонував до голови сільської ради. Коли вона повернулася до домоволодіння, то у дворі вже перебувала голова сільської ради, яка повідомила, що треба викликати міліцію. По приїзду працівники поліції вибили вікно і побачили, що ОСОБА_11 мертвий. У сина було 6 000 грн., які він зняв з картки «ПриватБанк». Зазначила, що коли з ОСОБА_17 йшли з городу, бачили ОСОБА_7 та ОСОБА_21 , які ховалися поза хатами на другій вулиці. Додала, що дуже давно ОСОБА_22 позичав у ОСОБА_19 грошові кошти, які не повернув.

При огляді місця події за адресою: АДРЕСА_3 , зафіксованому протоколом відповідної слідчої дії від 14.09.2018 з таблицями зображень, виявлено порушення загальної обстановки та труп ОСОБА_11 з ознаками насильницької смерті.

З протоколу огляду трупа від 14.09.2018 з таблицями зображень вбачається, що при огляді трупа на тілі ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження, вилучено предмети одягу та експериментальні зразки.

Смерть ОСОБА_11 , за висновком експерта № 05-702/357 від 14.09.2018, настала від механічної асфіксії внаслідок стиснення шиї петлею. Дані тілесні ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів, безпосередньо незадовго до настання смерті і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Крім того у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя та легкі тілесні ушкодження.

18.09.2018 об 11 год. 30 хв. ОСОБА_22 затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, про що складений протокол затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину.

Під час досудового розслідування проведено обшук будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , результати якого зафіксовані протоколом обшуку від 26.09.2018.

При проведенні слідчої дії пред`явлення особи для впізнання від 20.12.2018, свідок ОСОБА_13 впізнав чоловіка (фото під № 1, що належить ОСОБА_7 ), якого він 13.09.2018 близько 21 год. 50 хв., разом з іще одним чоловіком нижчого зросту, на автомобілі Део Ланос червоного кольору підвозив із в`їзду с. Паланка Уманського району до готелю «Умань» в м. Умань.

При проведенні слідчої дії пред`явлення особи для впізнання від 17.12.2018, свідок ОСОБА_14 впізнав чоловіка (фото під № 4, що належить ОСОБА_7 ), якого він зустрічав 13.09.2018 в період часу з 10 до 11 год. в с. Заячківка Христинівського району, разом з іще одним чоловіком, а потім зустрічав в лісопосадці в період часу з 14 по 15 год.

Під час слідчого експерименту, оформленого протоколом від 18.09.2018 з відеозаписом слідчої дії, підозрюваний ОСОБА_12 в присутності захисника адвоката ОСОБА_8 розказав і показав на місці обставини вчинення злочинів разом із ОСОБА_22 . Зокрема вказав, як ОСОБА_22 сказав, що потерпілого добре знає, у нього багато грошей, він винен йому гроші, які треба забрати. Також зазначив, що він 10 років не був в селі, тож його ніхто не впізнає. Вирішили приїхати до потерпілого, поламати його, скрутити і забрати гроші. ОСОБА_22 показав в с. Заячківка хату, де вони можуть переночувати. В село приїхали за день до вчинення злочину, взяли їжу, пляшку горілки, чисті речі, бо знали, що прийдеться сидіти в посадці, а їхати треба далеко, щоб ніхто не запідозрив. Сиділи всю ніч біля ставка, а близько 10 години ранку зайшли в двір потерпілого. Коли зайшли у двір, потерпілий сказав вийти з нього і взявся за ручку дверей, щоб зайти до хати. Тоді він ( ОСОБА_12 ) напав на нього ззаду, а потерпілий його перекинув через себе. Почали боротися, впали на землю, а ОСОБА_22 став бити потерпілого по бокам. Потім вони затягнули потерпілого у хату і мотузкою зеленого кольору змотали йому руки, однак її він порвав. Потім завели потерпілого в кімнату, де поклали на ліжко, кабелем зв`язали руки і ноги, через шию прив`язали до бильця, і почали запитувати, де гроші. Коли потерпілий повідомив, що грошей він не має, ОСОБА_22 залишився з ним, а він ( ОСОБА_12 ) пішов шукати гроші. В кімнаті під телевізором він знайшов 6 000 грн., а потерпілий сказав, що більше грошей він не має та додав, щоб залишили номер банківської карти, куди він іще перерахує гроші. Потім ОСОБА_22 замотав потерпілому рота скотчем, щоб він не кричав. Коли вийшли з будинку, він захлопнув двері, а потерпілий став кричати, що грошей більше не дасть. Він з ОСОБА_22 побігли через ставок, по дорозі зустріли жінку та хлопця, а потім до своїх рюкзаків в посадці. Після цього вони трохи заблукали, що ледь вийшли в с. Паланка, де зайшли в магазин. На трасі викликали таксі до аптеки в м. Умань, а тоді пішли на автостанцію. Один чоловік довіз їх до м. Жашків, де вони переночували. Вранці вони поїхали до м. Біла Церква, пішли на залізничний вокзал, звідки поїхали до с. Миронівка, а після чого в м. Канів. Коли були з потерпілим, на руках у них були рукавиці, які він купив у с. Заячківка. Пізніше рукавиці і одежу в якій були під час вчинення злочинів, вони спалили в полі.

Під час слідчого експерименту, оформленого протоколом від 18.09.2018, підозрюваний ОСОБА_22 в присутності захисника адвоката ОСОБА_8 розказав і показав на місці обставини вчинення злочинів разом із ОСОБА_12 . Зокрема вказав, що приїхав з ОСОБА_12 автобусом Канів-Умань, купили їжу, доїхали до розвилки та пішли в с. Заячківка. Він ( ОСОБА_22 ) жив у с. Заячківка на одній вулиці з потерпілим та знав, що у нього є гроші, так як він позичав людям. Вони вирішили пограбувати потерпілого. Знайшли закинутий дім про який ОСОБА_22 знав, вночі спостерігали за будинком потерпілого, однак він на двір не виходив. Також ОСОБА_12 ходив в магазин, щоб ОСОБА_7 не впізнали. В село вони приїхали 11.09.2018, а близько 10 години 13.09.2018 прийшли до потерпілого, який був у дворі. Почали говорити з ним щодо будівництва, а потім ОСОБА_12 накинувся на потерпілого, а він ( ОСОБА_22 ) кілька раз його вдарив. Коли ОСОБА_12 з потерпілим впали, він вдарив руками останнього по ребрах кілька разів, після чого потерпілого затягнули у веранду будинку, де зв`язали мотузкою, яку потерпілий розірвав. Потерпілого били по тулубу та ребрах ногами і руками. Коли потерпілий був на ліжку, зв`язали його кабелем, зв`язали руки, ноги і кілька разів накинули на шию, рота заклеїли скотчем, били руками. Можливо ОСОБА_12 і душив потерпілого, однак точно він не знає. Бачив, як рука ОСОБА_12 була на шиї потерпілого, він так з ним говорив. Коли знайшли 6 100 грн., то закрили хату на ключ, який викинули в ставок, щоб потерпілого відразу не знайшли. Коли вони йшли з будинку, то потерпілий трохи хрипів, а потім став бурмотати. Потерпілого вони облили маслом, щоб собака не взяв слід. Він не знав, що мати потерпілого жива, думав, що він живе сам. У потерпілого в будинку вони були з 10 по 12 год. Він був у капюшоні і зав`язаний шарфом, тому думає, що потерпілий його не впізнав. Коли вийшли з будинку, то пішли в посадку, де лежали сховані речі По дорозі зустріли чоловіка та жінку. Речі, які зняли, вони спалили в полі. На таксі доїхали в м. Умань, Женя в аптеці купив собі таблетки. Тоді з м. Умані доїхали в м. Жашків, там переночували на другому поверсі автостанції. Рано поїхали в м. Біла Церква, звідти електричкою до Миронівка, а тоді в м. Канів.

За висновком експерта № 05-7-02/357/28 від 21.12.2018, можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 при обставинах, вказаних в ході проведення слідчих експериментів 18.09.2018 за участю підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , не виключається. Можливість здійснювати життєдіяльність (дихати, видавати звуки) ОСОБА_11 після отриманих виявлених у нього ушкоджень, практично виключається. Можливість ОСОБА_11 здійснити самозатягування електричного кабелю на шиї після його зв`язування, в наслідок активних рухів (смикання, шарпання, перекручування, вивільнення від зв`язування), яке в подальшому могло спричинити його смерть, практично виключається. Можливість настання смерті ОСОБА_11 внаслідок стиснення його шиї руками та петлею, накинутою на шию, не виключається.

Згідно пояснень експерта ОСОБА_23 , даними в судовому засіданні, останній підтвердив факт проведення судової медичної експертизи трупа ОСОБА_11 від 14.09.2018 та додаткової експертизи № 05-7-02/357/28 від 21.12.2018 та зазначив, що смерть потерпілого настала внаслідок механічної асфіксії. З огляду на отриманні тілесні ушкодження, ОСОБА_11 не міг активно рухатися і чинити опір. В даному випадку самозатягування петлею виключається. При механічній асфіксії з переломом, людина може жити до 1 хвилини, а потім втрачає свідомість. Смерть ОСОБА_11 настала за 24-28 годин до початку проведення експертизи.

Наведені докази колегія суддів визнає належними, допустимими, достатніми та такими, що підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень поза розумним сумнівом.

Посилання ОСОБА_7 на те, що 13.09.2018 він перебував у с. Заячківка, однак з потерпілим не спілкувався, у його домоволодінні не перебував, тілесних ушкоджень йому не наносив і грошей з будинку не забирав, колегія суддів визнає недостовірними та зазначає, що факт перебування ОСОБА_7 , жителя м. Канева в с. Заячківка Христинівського району Черкаської області в інкримінований період разом із ОСОБА_12 , провадження щодо якого закрите у зв`язку із смертю, є встановленим і стороною захисту не оспорюється. Аналіз наведених у вироку доказів свідчить про наступне.

ОСОБА_11 за висновком експерта № 05-7-02/357 від 14.09.2018, заподіяно, в тому числі тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя і утворилися від дії твердих тупих предметів безпосередньо незадовго до настання смерті. Смерть потерпілого настала від механічної асфіксії внаслідок стиснення шиї петлею.

Хоча обвинувачений ОСОБА_22 і змінив в суді першої інстанції свої показання щодо перебування в домоволодінні ОСОБА_11 13.09.2018 і вчинення щодо нього кримінально-караних дій, під час слідчого експерименту він детально відтворив обставини нападу на потерпілого, нанесення тілесних ушкоджень як безпосередньо ним так і ОСОБА_12 , зв`язування рук і ніг останнього з накиданням петлі на шию та закриттям рота скотчем.

Відтворені ОСОБА_22 дії повністю відповідають даним отриманим під час огляду місця події, проведення судово-медичної експертизи № 05-7-02/357 від 14.09.2018 та слідчого експерименту, проведеного за участі ОСОБА_12 . Більш того за висновком № 05-7-02/357/28 від 21.12.2018, можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 при обставинах, вказаних ОСОБА_22 та ОСОБА_12 під час проведення слідчих експериментів 18.09.2018, не виключається.

Той факт, що слідів присутності, зокрема ОСОБА_7 на місці події, в тому числі на предметах одягу не виявлено, пояснюється даними, що зазначались останнім під час слідчого експерименту 18.09.2018, а саме поясненнями про те, що після вчинення злочину він та ОСОБА_12 спалили речі, в яких були на місці події, що також узгоджується з даними слідчого експерименту за участі ОСОБА_12 , який окрім іншого зазначив про перебування в рукавичках, придбаних до цього в с. Заячківка.

Вирішуючи питання про умисел ОСОБА_7 на заволодіння майном потерпілого та заподіяння йому смерті, колегія суддів виходить із сукупності встановлених обставин вчинення діяння і враховує особу потерпілого, який не міг чинити адекватного опору двом особам, корисливий мотив обох злочинів, спосіб їх вчинення нанесення множинних тілесних ушкоджень та удушення, що призвело до настання смерті ОСОБА_11 , поведінку обвинуваченого після вчинення злочинів, а саме намагання власною поведінкою приховати причетність до вчиненого, зокрема зачинення дверей в будинок ззовні з подальшим викиданням ключа і ненадання медичної допомоги потерпілому.

Покладаючи в основу судового рішення протоколи слідчих експериментів за участі ОСОБА_7 та ОСОБА_12 від 18.09.2018, колегія суддів враховує правові позиції ВС та приходить до висновку, що вони відповідають вимогам процесуального закону, зокрема, статей 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України.

Метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань.

Отримання від підозрюваного, обвинуваченого відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом.

При проведенні слідчого експерименту участь підозрюваного, обвинуваченого не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження. Слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, має розцінюватися як повторний допит, що не може мати в суді доказового значення з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно з якою суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

В даному випадку, в ході слідчих експериментів, що зафіксовані протоколами слідчих дій від 18.09.2018, підозрювані ОСОБА_22 та ОСОБА_12 в деталях розповіли та відтворили на місці події, як саме вони приїхали в с. Заячківка Христинівського району Черкаської області, як готувалися до вчинення злочину, де зустрілися з потерпілим, в якій послідовності і які саме протиправні дії вчиняли по відношенню до ОСОБА_11 спочатку на подвір`ї домоволодіння, а потім в будинку.

ЄСПЛ наголошує на необхідності застосування процесуальних гарантій забезпечення справедливості кримінального провадження в цілому та порядку (процедури) проведення слідчої (розшукової) дії, під час якої від особи отримуються відомості (права на справедливий суд, на захист, на мовчання і права не свідчити проти себе тощо). За умови застосування передбачених національним законодавством гарантій, що мають відповідати Конвенції, ЄСПЛ не ставить під сумнів допустимість протоколу слідчої (розшукової) дії як доказу, оскільки це питання перебуває в площині регулювання національного законодавства.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на підозрюваного, обвинуваченого, за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому.

До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої (розшукової) дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтоване роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання ОСОБА_7 на застосування щодо нього недозволених методів слідства у зв`язку з чим він себе обмовив під час слідчого експерименту, як підставу для визнання протоколу слідчого експерименту за його участі від 18.09.2018 недопустимими доказами.

Зокрема з протоколів слідчих дій вбачається, що слідчі експерименти з підозрюваними ОСОБА_22 , ОСОБА_12 проведені в присутності захисника ОСОБА_8 та понятих ОСОБА_24 , ОСОБА_25 . До початку слідчої дії підозрюваним роз`яснено їх права, передбачені процесуальним законом, в тому числі, щодо участі в слідчій дії за їх волею та вільним волевиявленням з використанням права мовчати і не свідчити проти себе. З перебігу слідчих експериментів видно, що кожен з підозрюваних розповідав та показував про обставини вчинення кримінальних правопорушень в таких деталях, які могли бути відомі лише особам, які безпосередньо вчиняли насильницькі дії щодо потерпілого. Про такі обставини не могло бути відомо іншим особам, зокрема працівникам правоохоронних органів, тому посилання обвинуваченого на те, що саме останні вказували йому про що розповідати і що показувати під час проведення слідчої дії слідчого експерименту, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Даних про те, що ОСОБА_22 та ОСОБА_12 заявляли про застосування до них недозволених методів слідства під час проведення слідчого експерименту, матеріали кримінального провадження не містять.

Більш того суду апеляційної інстанції стороною обвинувачення надано постанову старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві, ОСОБА_26 від 24.11.2022 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051 від 18.07.2022 за фактом застосування слідчими СУ ГУНП в Черкаській області до ОСОБА_7 морального та фізичного тиску під час проведення з ним слідчого експерименту від 18.09.2018, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні працівників ВПД № 3 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області складу кримінального правопорушення. Дані про скасування постанови від 24.11.2022 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051 від 18.07.2022, відсутні.

Той факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_12 було призначено одного захисника адвоката ОСОБА_8 , який, в тому числі, приймав участь у проведенні слідчих експериментів 18.09.2018, не суперечить вимогам процесуального закону, при не встановленні та не доведені перед судом апеляційної інстанції наявності конфлікту інтересів підозрюваних, що може розцінюватися, як порушення права на захист.

При цьому враховується, що матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що ОСОБА_22 , ОСОБА_12 або їх захисник під час досудового розслідування вказували на наявність конфлікту інтересів та необхідність заміни захисника в порядку ст. 54 КПК України. Про порушення права на захист з підстав наявності конфлікту інтересів під час досудового розслідування, обвинувачений ОСОБА_22 вперше вказав при оскарженні вироку в апеляційному порядку.

Колегія суддів наголошує на тому, що зміна показань обвинуваченими не тягне за собою визнання неналежними доказами ті чи інші слідчі дії проведені з ними за участі одного і того ж самого захисника.

Колегія суддів визнає помилковими доводи захисника про те, що судом першої інстанції порушено принцип безпосередності і в основу обвинувального вироку покладено показання, зокрема ОСОБА_7 , які він давав під час проведення за його участі слідчого експерименту, оскільки в даному випадку, вирок судом обґрунтовано документом, у якому зафіксовані отримані в результаті слідчого експерименту відомості, що не порушує приписів ч. 4 ст. 95 КПК України, за якими суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них. З огляду на наведене, судом правомірно враховано як доказ винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому дій протокол слідчого експерименту, у якому зафіксовані не показання останнього, а результати перевірки і уточнення відомостей, отриманих з його показань про вчинення злочинних дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_11 .

Щодо порушення принципу безпосередності та не дослідження усього обсягу доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів зауважує, що 04.02.2021 в судовому засіданні був змінений обсяг та порядок дослідження доказів в кримінальному провадженні після зміни головуючого судді. З`ясувавши позиції сторін, судом ухвалено продовжити дослідження письмових матеріалів кримінального провадження та, у зв`язку з наполяганням прокурора допитати свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_13 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_14 . У подальшому, прокурор відмовився від допиту вказаних свідків у зв`язку із неможливістю забезпечення їх явки в судове засідання після вжиття всіх передбачених процесуальним законом заходів. З встановленим обсягом та порядком дослідження доказів погоджувалась сторона захисту, яка, в тому числі не заперечувала проти проведення судового розгляду за відсутності свідків сторони обвинувачення.

Той факт, що в судовому засіданні не було допитано свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які, згідно протоколів пред`явлення особи для впізнання від 20.12.2018 та 17.12.2018, серед інших осіб впізнали ОСОБА_7 як особу, яку бачили 13.09.2018, не тягне за собою визнання вказаних протоколів недопустимими доказами.

На думку колегії суддів, слідчі дії - пред`явлення особи для впізнання від 20.12.2018 та 17.12.2018 за участі свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , проведені відповідно до вимог ст. 228 КПК України, а оформлені за їх результатами протоколи складені з урахуванням ст.ст. 104, 231 КПК України.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_12 , з огляду на дані слідчого експерименту, міг задушити потерпілого іще на подвір`ї, взявши за кадик і стиснувши його, колегія суддів визнає надуманими та такими, що не узгоджуються з іншими наявними в кримінальному провадженні доказами.

Зокрема як слідує з даних слідчих експериментів за участі ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , після нападу на потерпілого, який розпочався іще на подвір`ї будинковолодіння та нанесення йому тілесних ушкоджень, його затягли в будинок, де на ліжку зв`язали, в тому числі шляхом перекидання петлі через шию. Крім того у потерпілого запитували, де знаходяться гроші, а у подальшому заклеїли рота, щоб він не кричав.

Щодо клопотання сторони захисту про перегляд відеозапису слідчої дії слідчого експерименту в присутності експерта задля встановлення можливості настання смерті потерпілого від асфіксії за наведених ОСОБА_12 обставин, в задоволенні якого судом відмовлено, колегія суддів зауважує, що згідно висновку експерта № 05-7-02/357/28 від 21.12.2018, можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 при обставинах вказаних в ході проведення слідчого експерименту 18.09.2018 за участю підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_12 не виключається. Наведений висновок підтверджений в судовому засіданні експертом ОСОБА_23 .

Посилання захисника на суперечливість показань ОСОБА_10 , покладених в основу обвинувального вироку та не усунення їх судом першої інстанції, колегія суддів визнає надуманими, за не встановленням будь-яких суперечностей в показаннях потерпілої та не конкретизованість такого твердження стороною захисту. При цьому враховується, що очевидцем вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 не була, а її показання про ті чи інші обставини узгоджуються з іншими доказами дослідженими судом.

Щодо показань потерпілої про зняття її сином 6 000 грн. з карти «Приватбанк», то вказане узгоджується з протоколом слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 , згідно якого останній вказував на те, що ОСОБА_12 в домоволодінні ОСОБА_11 було знайдено 6 100 грн.

Той факт, що потерпіла бачила в день вбивства її сина ОСОБА_7 та ОСОБА_12 неподалік домоволодіння, в якому вона мешкала із сином, не суперечить показанням самого обвинуваченого, який не заперечував ту обставину, що перебував в с. Заячківка 13.09.2018.

Наразі, колегією суддів в ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_7 не встановлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції щодо доведеності в судовому засіданні винуватості останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 та п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187 КК України, поза розумним сумнівом та наявність підстав для закриття кримінального провадження або призначення нового судового розгляду, як того фактично вимагає сторона захисту.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з вимог ст. 65 КК України про те, що воно призначається враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, яке, згідно ч. 2 ст. 50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зокрема в повній мірі враховані ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими злочинами, дані про особу винуватого, який раніше не судимий, його відношення до вчиненого, при невстановлені обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обствин, що його обтяжує.

Урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, місцевий суд, дотримуючись принципу індивідуалізації та, виходячи з особливостей конкретного кримінального правопорушення, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна в межах санкції частин статей КК України за кожний злочин окремо, а остаточне покарання - за їх сукупністю, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання, як за ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187 КК України, так і остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у визначених судом межах, відповідає загальним засадам призначення покарання, його меті та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з огляду на положення ст. 66 КК України, або можуть бути визнані такими, стороною захисту не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, форма вини, не усвідомлення наслідків вчиненого та відсутність каяття були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, яке є максимальним покаранням у виді позбавлення волі, передбаченим санкціями ч. 2 ст. 115 та ч. 3 ст. 187 КК України.

Те, що ОСОБА_22 спочатку визнавав частково винуватість в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а після смерті ОСОБА_12 змінив свою позицію, вказавши про свою непричетність до вчиненого та вчинення усіх злочинних діянь виключно останнім, є способом захисту обвинуваченого і не дає підстави для призначення йому виняткової міри покарання у виді довічного позбавлення.

Оскільки обставини наведені прокурором в апеляційній скарзі в повній мірі були враховані судом при винесенні вироку і, на думку колегії суддів, не слугують підставами, з урахуванням встановлених в провадженні обставин в їх сукупності, для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, як за санкцією ч. 2 ст. 115 КК України, так і остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, апеляційні вимоги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, до задоволення не належать.

Даних про те, що за станом здоров`я ОСОБА_22 не може відбувати призначене йому судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі, матеріали кримінального провадження не містять.

Також колегія суддів цілком погоджується з частковим задоволенням судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який вирішено з урахуванням положень чинного законодавства, вважаючи суми визначені судом до відшкодування такими, що відповідають критеріям розумності і справедливості.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог колегія суддів вважає, що вирок міськрайонного суду щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційних скаргах обставин, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді