Справа № 953/2721/23
н/п 1-кс/953/2691/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу обласної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000379 від 07.04.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм, Харківської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого :

- 15.02.2006 вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 153, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 8 років. Звільнений 04.10.2010 по відбуттю покарання;

- 27.02.2014 вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 16.05.2014 вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 10.07.2018 вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ч. 1 ст. 72, ч. 5 ст. 72 КК України, повністю відбув покарання за даним вироком та звільнений з під варти в залі суду;

- 28.05.2020 ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23.11.2020 примусові заходи медичного характеру припинено;

- 29.07.2021 вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки (на цей час вирок перебуває на розгляді Полтавського апеляційного суду);

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

11.04.2023 до суду надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу обласної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000379 від 07.04.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення умисних кримінальних правопорушень, судимість за які на теперішній час не знята та не погашена в установленому законом порядку, у період воєнного стану, введеного з 24.02.2022 на всій території України, та перебуваючи в населеному пункті, який станом на 14.07.2022 віднесено до окупованих територій відповідно до «Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)», затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25.04.2022 № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 19.07.2022 № 159), вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 22.07.2022 приблизно о 22.30, перебуваючи за місцем свого тимчасового мешкання у приміщенні літньої кухні, розташованої на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить ОСОБА_7 , займався власними справами.

У цей же час на подвір`ї вищевказаного домоволодіння його власник ОСОБА_7 , разом зі своїми знайомими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 спільно вживали алкогольні напої.

В ході вживання спиртних напоїв між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт через пропозиції сексуального характеру ОСОБА_8 до ОСОБА_11 , яка з метою захисту від ОСОБА_8 покликала на допомогу ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 , відреагувавши на заклик про допомогу ОСОБА_11 , вийшов з приміщення літньої кухні та підійшов до вищевказаних осіб.

У цей час між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 стався словесний конфлікт через домагання останнього до ОСОБА_11 , а також раніше виниклих неприязних відносин, які склалися між ними на побутовому ґрунті, внаслідок чого між ними сталася бійка.

В ході бійки ОСОБА_8 повалив ОСОБА_5 на землю, але конфлікт було врегульовано ОСОБА_10 , яка вмовила ОСОБА_8 прибрати ногу зі спини ОСОБА_5 , який в цей час перебував у положенні лежачи на животі, та відпустити його.

Далі, ОСОБА_8 продовжив вживати спиртні напої з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а у ОСОБА_5 у той же час, виник злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_8 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті, маючи на меті помсту за спричинену йому образу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті, ОСОБА_5 , діючи умисно, бажаючи помститися ОСОБА_8 за його вчинки, пішов до приміщення літньої кухні, де він тимчасово мешкав, взяв ніж господарсько-побутового призначення, тобто предмет небезпечний для життя людини, який і вирішив використати в якості знаряддя злочину.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 повернувся на подвір`я та наблизився до ОСОБА_8 , який перебував у положенні стоячи обличчям по відношенню до ОСОБА_5 .

Далі, ОСОБА_5 , діючи умисно, суб`єктивно усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність своїх дій, свідомо бажаючи настання смерті ОСОБА_8 , тримаючи ніж в правій руці, наніс останньому три удари вищезазначеним ножом у хаотичній послідовності по грудній клітині та животу, спричинивши таким чином колото-різані рани у життєво важливі органи, від яких потерпілий помер на місці.

У цей час, ОСОБА_9 , який був свідком вказаних подій, вирішив припинити злочинні дії ОСОБА_5 та вибив ногою ніж з його правої руки, а ОСОБА_5 , вважаючи, що ним виконані до кінця злочинні дії, направлені на умисне вбивство ОСОБА_8 , залишив останнього лежати на землі та з місця вчинення злочину зник.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_8 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 10-12/3555-Дм/22 від 28.10.2022 наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення грудної клітки з ушкодженням підшкірної жирової клітковини, пересікання мечоподібного відростка та проникаюче колото-різане поранення живота в нижньому його поверсі, а саме в лівій клубовій ділянці з ушкодженням підшкірної жирової клітковини та м`язів живота.

Вищевказані тілесні ушкодження носять ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя (згідно з п.п. 4.8. п. 2.1.1., п. 2.1.2, п. 2.1.3. (й.к.о.) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 10-12/3555-Дм/22 від 28.10.2022 не можна виключити, що смерть ОСОБА_8 настала від вищезазначених проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки та живота.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вказане правопорушення 07.04.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000379 відповідно за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України умисне вбивство.

11 квітня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Правова кваліфікація дій підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ч.1 ст.115 КК України, тобто підозрюється в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Причетність ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до скоєння інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, якими обґрунтовується пред`явлена підозра, а саме: протоколом огляду місця події від 21.09.2022 (територія поблизу цвинтаря по вул. Шекспіра м. Ізюм); протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 11.04.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 20.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 20.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 20.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 20.03.2023; протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 від 20.03.2023; протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 від 20.03.2023; висновком судово-медичної експертизи трупу №10-12/3555-Дм/22 від 28.10.2022; протоколом огляду місця події від 20.03.2023 (територія домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 ); протоколом огляду предмету (Журнал зі списками затриманих, Списки затриманих, Дозволи та довідки) від 27.03.2023; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду.

На даний час у органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий вказує, що зазначені ризики підтверджуються тим, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, за який передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 7 (семи) до 15 (п`ятнадцяти) років, ОСОБА_5 не має постійного місця проживання, будинок в якому останній зареєстрований по АДРЕСА_1 внаслідок вторгнення військ рф знищено, останній на теперішній час мешкає за адресою: АДРЕСА_2 з дозволу свідка ОСОБА_7 , крім того, ОСОБА_5 не має стійких соціальних зв`язків, офіційно ніде не працевлаштований, не одружений, це у своїй сукупності свідчить про відсутність у підозрюваного стійких соціальних зв`язків, можливість зміни ним місця проживання, тому з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від слідства та суду на території України та за її межами чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що на цей час у вказаному кримінальному провадженні не знайдено та не вилучено знаряддя вчинення злочину (ніж), який у подальшому, при його знаходженні може бути речовим доказом у провадженні. У зв`язку з чим, перебуваючи на свободі підозрюваний може їх знищити, сховати або спотворити, що призведе до втрати речових доказів у кримінальному провадженні.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, обґрунтовується характером та обставинами вчинення злочину ОСОБА_5 , який може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, так як місце його тимчасового проживання знаходиться на одній земельній ділянці, як з місцем злочину, так і з місцем систематичних зустрічей свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (які були безпосередніми очевидцями злочину), де останні спільно вживають алкогольні напої. У зв`язку з чим, при обранні більш м`якого запобіжного заходу, останній буде мати можливість впливати на них з метою спонукання змінити показання, чим перешкоджатиме встановленню всіх обставин кримінального правопорушення.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень (спосіб та засоби), у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , наявні усі підстави вважати, що перебуваючи на свободі підозрюваний може продовжити свою злочинну діяльність, а саме вчинити інший тяжкий чи особливо тяжкий злочин, відносно інших осіб. Так, ОСОБА_5 раніше неодноразово засуджений за вчинення умисних кримінальних правопорушень, судимість за які на теперішній час не знята та не погашена в установленому законом порядку, може вчинити новий злочин.

Підставою застосування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний матиме можливість: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити новий злочин, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Слідчий вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчим зазначено про необхідність застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що існування ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та їх вагомість свідчить про неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 , шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а також з метою забезпечення виконання ним покладених на нього кримінальним процесуальним законодавством процесуальних обов`язків у якості особи, стосовно якої здійснюється кримінальне переслідування у якості підозрюваного.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Наявність вказаних ризиків підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Прокурор, слідчий в судовому засіданні підтримали зазначене клопотання в повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний у судовому засіданні причетність до скоєного визнав, зазначив що потерпілий просив ОСОБА_8 спочатку наніс йому кілька ударів під час розпиття алкогольних напоїв, в подальшому він став домагатись ОСОБА_11 , яка покликала його на допомогу, він взяв ніж вийшов на вулицю та біля літньої кухні наніс одне проникаюче поранення правою рукою в якій був ніж потерпілому у живіт. Від ориманого поранення ОСОБА_8 впав на землю та почав хрипіти. Так він пролежав на вулиці до ранку, а вранці він пішов до окупаційної поліції, оскільки місто на той час було окуповано, повідомив, що вбив людину. Потерпілого похоронили, хто і коли йому не відомо. Просить відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зазначив, що усвідомлює тяжкість скоєного, проживає з цивільною дружиною ОСОБА_11 у АДРЕСА_2 , не має на меті переховуватись.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечувала та також просила обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вказала, що ризики зазначені слідчим не доведені, просила врахувати, що підозрюваний хоча не офіційно, але працює, має циільну дружину.

Вислухавши думки учасників процесу, перевіривши матеріали клопотання, керуючись принципом правової визначеності, відповідно до положень ст. 183, 331 КПК України, суд доходить наступного висновку.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000379 від 07.04.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

11 квітня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 11.04.2023 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації його дій, виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, які перелічені вище у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У світлі обставин цього кримінального провадження досліджених матеріалів достатньо для того, щоб у рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу, дійти висновку про наявність «обґрунтованої підозри».

Висновок про обґрунтованість підозри не констатує винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та відповідно не порушує принципу «презумпції невинуватості».

Щодо наявності ризиків.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати проведенню досудового слідства та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання за вчинення інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 (семи) до 15 (п`ятнадцяти) років, може вдатися до відповідних дій. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведений можливий ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 за необхідності зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

У свою чергу сторона захисту не змогла навести достатні аргументи того, щоб взагалі виключити такий ризик.

Водночас, окрім врахування ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_5 , не залишається поза увагою слідчого судді те, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Також вимоги ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та роз`яснення, надані Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», де у п. 8 зазначено, що як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Наведені вище обставини у сукупності дають підстави стверджувати, що підозрюваний у разі не обрання йому запобіжного заходу, який належним чином не забезпечить виконання покладених на нього обов`язків, зможе за необхідності переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у виді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, із засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих, свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Покази потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_5 , як підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Наведені обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу на учасників цього кримінального провадження.

При оцінці доводів прокурора про існування ризику знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слушними є доводи, що на цей час у вказаному кримінальному провадженні не знайдено та не вилучено знаряддя вчинення злочину (ніж), який у подальшому, при його знаходженні може бути речовим доказом у провадженні. У зв`язку з чим, перебуваючи на свободі підозрюваний може їх знищити, сховати або спотворити, що призведе до втрати речових доказів у кримінальному провадженні.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень спосіб та засоби, може у цілому характеризувати особу та її не здатність дотримуватись правових приписів, дає наявність підстави вважати, що перебуваючи на свободі підозрюваний може продовжити свою злочинну діяльність, крім того, суд враховує, що після конфлікту який відбувся підозрюваний через образу повернувся до потепілого і вчинив інкримінований злочин.

Щодо доводів захисника про відсутність вказаних ризиків, слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1,2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) переховування від органів досудового розслідування та суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у разі визнання винуватим у вчиненні якого йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

- відсутність відомостей про стійкі соціальні зв`язки підозрюваного, відсутність постійного місця проживання, відсутність офіційного джерела доходу, наявність судимостей.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, однак, враховуючи існування доведених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про причетність до вчинення ОСОБА_5 особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, відсутність міцних соціальних зв`язків, проживання зі свідком у цивільному шлюбі, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обирає йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, тобто до 09 червня 2023 року включно.

Суд враховує відомості про особу підозрюваного, проте, вказані обставини не спростовують висновку суду про неможливість запобігти зазначеним вище ризикам у разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.

З огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та керуючись правилом п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 60 (шістдесят) днів - до 09 червня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Зобов`язати старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_5 про тримання під вартою останнього.

Встановити строк дії даної ухвали до 09 червня 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_5 - в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1