Справа №478/4/23 пров. №1-в/478/4/2023
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и
13 січня 2023 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куренівки Чечельницького району Вінницької області, громадянина України, збазовою загальною середньою освітою, не одруженого, засудженого12.03.2018 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.121 КК України до позбавлення волі строком на 8 років, початок строку: 02.08.2017 року; кінець строку: 09.06.2024 року,
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
05.01.2023 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням в якому посилаючись на те, що своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, просить застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд клопотання в його відсутності, просив задовольнити клопотання.
Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд клопотання в його відсутності, просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання не довів свого виправлення.
На думку прокурора клопотання засудженого ОСОБА_4 є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_4 , суд приходе такого висновку.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
В силу ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.03.2018 року ОСОБА_4 засуджений за ч.1 ст.121 КК України до позбавлення волі строком на 8 років. Зараховано ОСОБА_4 в строк відбування покарання термін перебування під вартою в період з 30.03.2017 року по 03.04.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (в редакції Закону України №838-VІІІ від 26 листопада 2015 року).

Відповідно до ст.12 КК України вказаний злочини за своєю правовою кваліфікацією відноситься до категорії тяжких злочинів.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 05.12.2018 року зараховано засудженому ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02.08.2017 року по 18.09.2018 року за правилами, визначеними абзацом першим ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VІІІ від 26 листопада 2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» з 18.10.2018 року.

Станом на 13.01.2023 року відбутий засудженим ОСОБА_4 строк покарання складає 6 років 7 місяців і 2 дні (з урахуванням заліку на підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України №838-VІІІ від 26 листопада 2015 року), не відбутий строк покарання складає 1 рік 4 місяці і 27 днів.

Згідно довідки ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 11.01.2023 року засуджений ОСОБА_4 заохочень не мав; має 6 стягнень: догана (02.02.2018 року); догана (22.05.2018 року) (арк.особ.спр.45); догана (13.07.2018 року) (арк.особ.спр.59); догана (28.01.2022 року) (арк.особ.спр.123); сувора догана (02.02.2022 року) (арк.особ.спр.133), які погашено у встановленому законом порядку; догана (23.12.2022 року) (арк.особ.спр.149).

Відповідно до характеристики, затвердженої начальником ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 11.01.2023 року, засуджений ОСОБА_4 перебуваючи у СІЗО м. Миколаєва допускав порушення встановленого режиму утримання за що мав три стягнення, заохочень не мав, до праці не залучався по незалежним від нього обставинам. Прибувши 18.10.2018 року до Казанківської ВК №93 був розподілений до відділення №10, не завжди приділяє увагу до необхідності дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Неохоче відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. Встановлений режим утримання порушує, за що має стягнення, заходи заохочення не застосовувались. У скоєному злочині не розкаюється, вину не визнає. У відносинах з представниками адміністрації колонії грубий, не завжди тактовний, виконує їх законні вимоги тільки під контролем. На профілактичному обліку не перебуває. На заходи виховного впливу реагує посередньо, не завжди робить для себе правильні висновки. Загальноосвітній рівень не підвищує. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає.

З характеристик засудженого ОСОБА_4 , які містяться в матеріалах особової справи засудженого від 12.06.2020 року (арк.особ.спр.109) та від 10.09.2021 року (арк.особ.спр.117) вбачається, що він до роботи ставиться посередньо, не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів якими користується, догляд за ними не здійснює, допускає порушення вимог пожарної безпеки і безпеки праці, безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, встановлений режим утримання порушує, за що має стягнення.

При цьому засудженому ОСОБА_4 рішеннями комісії Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» від 12.06.2020 року (арк.особ.спр.108) відмовлено у замінні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення та від 18.10.2021 року (арк.особ.спр.116) відмовлено в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення.

Крім того, як вбачається із довідки б/д (арк.особ.спр.143) засуджений ОСОБА_4 участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає.

Отже, ОСОБА_4 засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину, за період відбування покарання заохочень не мав, разом із тим, 6 разів допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення за які частково погашено у встановленому порядку, що з урахуванням положень ст.6 КВК України не може свідчити про готовність ОСОБА_4 до самокерованої правослухняної поведінки.

З урахуванням встановлених обставин справи, вбачається, що сам процес перевиховання (виправлення) засудженого ОСОБА_4 не відбувся. Про наведені обставини, свідчать зокрема, характеризуючи матеріали на засудженого, посереднє відношення до роботи, неналежне ставлення до майна установи, посередня реакція на виховні заходи тощо.

Таким чином, суд приходить висновку, що на час розгляду клопотання, засуджений ОСОБА_4 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1