Справа № 128/3780/16-к
Провадження №11-кп/801/12/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8

представника потерпілої -адвоката ОСОБА_9

представників цивільного відповідача ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження № 0000465 від 21 грудня 2015 року за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_11 та представника потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 14.07.2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Слобода Дашковецька Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.2 ст. 286 КК України та виправдано за недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_12 до Приватного підприємства «Конекс», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, залишено без розгляду.

Вирішено долю речових доказів.

Процесуальні витрати за проведення експертиз по кримінальному провадженню у загальному розмірі 8451,90 грн. віднесено за рахунок держави.

в с т а н о в и в :

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він, 21 грудня 2015 року, близько 09:30, керуючи технічно-справним автомобілем «Mercedes-Benz Vito 109», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням Житомир - Вінниця, у напрямку м. Вінниці, неподалік ЛЕП № 272 , при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що даний маневр буде безпечним і не створить небезпеки учасникам дорожнього руху, виїхав на ліву смугу попутного руху, при цьому не надавши дороги транспортним засобам, що рухались по даній смузі, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Alfa Romeo 156», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався по лівій смузі руху у попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Alfa Romeo 156»- ОСОБА_14 від отриманих тілесних ушкоджень помер під час надання медичної допомоги в лікарні.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1048 від 13.01.2016, у ОСОБА_14 виявлено сполучну травму тіла: відкриту черепно-мозкову травму - рана, садна та синці на голові, переломи кісток склепіння та основи черепа, вогнищево-зливні субарахноїдальні крововиливи на півкулях та мозочку, множинні вогнища забиття базальних поверхонь головного мозку; закриту тупу травму грудей - переломи ребр зліва по 2-х анатомічних лініях з ушкодженням плеври, забиття лівої легені, гемопневмоторакс, закриті переломи кісток лівого передпліччя зі зміщенням, садна та синці на тулубі та кінцівках. Сполучна травма тіла має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Причиною смерті ОСОБА_14 стала сполучна травма тіла.

Згідно висновку комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 12-1-43/44 від 05.09.2016, місце зіткнення автомобіля «Alfa Romeo 156», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіля «Mercedes-Benz Vito 109», д.н.з. НОМЕР_1 , розташовувалось у лівій смузі руху в напрямку м. Вінниці. У даній дорожній обстановці, водій автомобіля «Mercedes-Benz Vito 109», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці, ОСОБА_7 , мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Alfa Romeo 156», д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом виконання вимог пунктів 10.1 та 10.3 ПДР України. У даній дорожній обстановці, в діях ОСОБА_7 , убачається невідповідність вимогам пунктів 10.1 та 10.3 ПДР України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням події даної пригоди.

Водій ОСОБА_7 за вищевикладених обставин порушив вимоги п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, в яких зазначено: п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п.10.3 - «у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися». Дані порушення знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Судом першої інстанції, виходячи з загальних засад кримінального судочинства, виправдано ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки прокурором не доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи його незаконним, просив скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність на підставі ст. ст. 409, 410, 411, 413 КПК України. Просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом неодноразово відмовлено у задоволенні клопотань прокурора про виклик понятих, про одночасний допит експертів, які проводили експертизи, що призвело до не дослідження обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного обґрунтованого та справедливого рішення, а саме достовірності встановлення кута зіткнення між повздовжніми вісями вищевказаних транспортних засобів, а також обставини внесення виправлень в протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_15 .

В апеляційній скарзі представника потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 14.07.2020 року відносно ОСОБА_7 через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та постановлення нового вироку, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Стягнути на користь ОСОБА_12 з ПП «Конекс» відшкодування моральної шкоди в розмірі 800000 грн. та відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. Стягнути на користь ОСОБА_12 з ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» матеріальні збитки в сумі страхового ліміту матеріальної шкоди в розмірі 50515 грн. та моральної шкоди в сумі 200000 грн., загальною сумою 250515 грн.

Крім того, просить дослідити докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження: висновки експертиз, протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_15 Допитати свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Дослідити диски з аудіозаписами судових засідань.

Вимоги мотивує тим, що при виправданні ОСОБА_7 суд взяв до уваги лише ті дані, на які вказували сам обвинувачений та його захисник. В основу виправдувального вироку суд поклав висновок № 2867/2868/16-21 від 31.01.2017, проведеного судовим експертом ОСОБА_18 на замовлення адвоката ОСОБА_7 на підставі даних, які надані експерту для дослідження стороною захисту. В судовому засіданні експерт пояснив. що його ніхто не попереджав про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експертизи, підпис поставив сам так як обізнаний про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку експерта. Також експерт не зміг пояснити чому не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_15 при проведенні дослідження , хоч а показання цього свідка ним враховувались під час виконання однієї з експертиз у цьому ж кримінальному провадженні, показання ОСОБА_15 були визнані такими які відповідають обстановці ДТП. За висновками експертизи показання свідка ОСОБА_16 щодо розвитку події ДТП є технічно необґрунтованими в частині даних про віддаль між ТЗ при вказаних швидкісних режимах ТЗ перед зіткненням, а також свідчення ОСОБА_16 стосовно початку перебудови смуги руху на відстані 3,5 м за автомобілем «БМВ Х5» при вказаних швидкісних режимах руху ТЗ перед зіткненням є технічно необґрунтованими. Не зважаючи на висновки експертиз, суд обґрунтував вирок саме показаннями свідка ОСОБА_16 та обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурорів ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , які підтримали подану прокурором ОСОБА_11 апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та засудити за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України; думку представника потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_9 , який підтримав апеляційні скарги свою та прокурора; думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 та думку представників цивільного відповідача ОСОБА_10 та ОСОБА_19 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 та представника потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_9 - не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку.

Так, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, пославшись на п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, так як дійшов правильного висновку, що прокурором не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, а припущення та сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого слід тлумачити на його користь.

Вказана позиція викладена і в п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998, де Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Суд може постановити обвинувальний вирок лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом. Тобто дотримуючись засади змагальності й виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в межах кримінального процесуального закону.

Ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, суд навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

При цьому суд встановив, що надані прокурором докази, а також показання свідків та експерта у судовому засіданні ні кожен окремо, ні у своїй сукупності не доводять того, що ОСОБА_7 вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто що він вчинив порушення правил дорожнього руху та експлуатації транспорту під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Цей висновок суду ґрунтується на належних, допустимих, достовірних, а в сукупності - достатніх доказах, досліджених під час судового розгляду.

Судом першої інстанції надано належну оцінку доказам, наданим сторонами кримінального провадження. У судовому засіданні при апеляційному розгляді, на виконання ч.3 ст. 404 КПК України були допитані обвинувачений, свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , експерт ОСОБА_18 , досліджені письмові докази.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що 21.12.2015 рухався технічно справним автомобілем автодорогою сполученням Житомир - Вінниця, у напрямку м. Вінниці через клеверний міст. З`їхавши з моста, повернув направо. Поглянувши вліво, він помітив, що інший автомобіль був від нього на відстані, проїхавши в правій полосі, подивившись у дзеркало, перестроївся в лівий ряд. Попереду їхав автомобіль марки «Жигуль», проїхавши його, подивився в ліве дзеркало, впевнившись, що в лівій полосі нікого не було, включив поворот та перестроївся в лівий ряд. Проїхавши декілька секунд, відчув удар в задню ліву сторону автомобіля та автомобіль підкинуло, він почав нажимати на гальма і ледве зупинився, вийшов з автомобіля. Потім викликав пожежну та швидку. За навігацією, яка наявна у нього в автомобілі, він їхав зі швидкістю 75 км/год.

На автомобілі «Alfa Romeo 156» було відірване переднє ліве колесо, на спідометрі автомобіля «Alfa Romeo 156» швидкість відобразилася в 240 км/год.

Допитана в районному суді потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні суду пояснювала, що вона є матір`ю загинувшого ОСОБА_14 21 грудня 2015 зранку її син ОСОБА_14 , вийшов у справах, через пів години, зателефонували його друзі і повідомили, що через ДТП її син знаходиться в інтенсивній терапії, через пів години у лікарні він помер.

Експерт ОСОБА_18 в судовому засіданні в суді першої інстанції підтримав свій висновок експерта № 2867/2868/16-21 від 31.01.2017 та пояснив, що висновок складено експертами НДКЦ за зверненням захисника ОСОБА_20 з наданням документів, за якими був зроблений цей висновок. Зазначив, що при виконанні експертизи використання матеріалів та відомостей, які були при проведенні попередніх експертиз не суперечить Інструкції, у даній експертизі інші матеріали він не використовував. Зазначив, що характер розташування пошкоджень на ТЗ та розташування слідів на проїзній частині дороги свідчать про поступову перебудову смуги руху автомобіля «Mercedes-Benz Vito 109», тобто незначне зміщення слідів гальмування, які зафіксовані на проїзній частині дороги і близький до попутного пункту зіткнення кут віссю між транспортними засобами, тобто незначене переміщення автомобіля «Mercedes-Benz Vito 109» з середньої смуги руху на ліву смугу руху, тобто не різкий поворот ліворуч, а плавна перебудова. Він зробив такий висновок беручи до уваги сліди гальмування автомобіля «Alfa Romeo 156», відомості з попереднього висновку та дослідження. На його думку, автомобіль «Alfa Romeo 156» уникав зіткнення, спочатку характер гальмування був прямолінійним, на початку застосування гальмування починається утворення слідів на проїзній частині дороги, як направлений вектор швидкості в цей момент коли колеса заблоковані, от так і відобразилися сліди. Якби його змістили, якісь сили, які були незалежні від дій водія, були б сліди спочатку прямолінійні, потом занос, так як вони ідуть прямолінійні і одразу з напрямком, значить спочатку водій змінив напрямок руху, тоді застосував гальмування. Виходячи з слідуючої інформації, сліди автомобіля «Alfa Romeo 156» були в лівій смузі руху. В даній ситуації маневр об`їзду непередбачений, тому тут не можна говорити чи дозволяє ширина смуги руху автомобілю «Alfa Romeo 156», об`їхати автомобіль «Mercedes-Benz Vito 109». Водій, який рухається повинен гальмувати не змінюючи смуги напрямку руху, є такі 2 випадки коли можна об`їжджати, це коли рухаються на його полосі і він його бачить за метрів 40-50 і він так само рухається та ніяких маневрів не виконує, або він знаходиться на проїзній частині дороги і не рухається.

Сліди гальмування автомобіля «Alfa Romeo 156» починаються на лівій смузі руху, тобто коли водій «Alfa Romeo 156» сприйняв ситуацію, як небезпечну і застосував якійсь міри, в даному випадку відвернув кермо ліворуч і застосував гальмування, автомобіль «Alfa Romeo 156» розташовувався на лівій слузі руху.

Враховуючи кут між повздовжніми осями автомобілів в момент зіткнення, враховуючи ту відстань, яку в поперечному напрямку подолав автомобіль «Mercedes-Benz Vito 109», це приблизно 2 м. , він зайняв ширину лівої смуги руху, він проїхав в стадії перебудови смуги руху незначну відстань ( не менше 15-17 мм). Говорити про те, що в той момент автомобіль «Alfa Romeo 156» був на лівій смузі руху не можна, бо він долає приблизно 150-180 м , значить він міг за цей час перебувати двічі в лівій та правій смугах руху. Враховуючи, яку відстань подолав автомобіль «Mercedes-Benz Vito 109», відстань, яку подолав автомобіль «Alfa Romeo 156» є в 3-4 рази більшою.

В загальних даних, які йому були надані, при огляді автомобіля було зафіксовано заблокування стрілки спідометра, на величині 240 км/год; 180 км/год це вказував свідок, який сидів на задньому сидінні ( ОСОБА_21 ) ; 130 км/год - це були свідчення водія автомобіля «Alfa Romeo 156» (Саулко), який спочатку говорив, що їхав 110 км/год, а потім 120-130 км/год.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції пояснив, що 21 грудня 2015 він ОСОБА_22 та ОСОБА_14 повертались з м. Калинівка на автомобілі «Alfa Romeo 156». Рухаючись у лівій полосі свого напрямку, помітили попереду попутно їхав «БМВ Х5» та «Мерседес»; Мерседес хотів здійснити обгін, але побачивши, що наближається автомобіль, повернувся в свою полосу, а коли він порівнявся з БМВ в цей момент виїхав «Mercedes-Benz Vito 109» на його смугу руху, і таким чином, відбулося зіткнення. Коли «Mercedes-Benz Vito 109» почав маневр, він натиснув на гальма, його авто обладнане АБС, більше він і не робив ніяких дій, тому що з лівої сторони був бордюр високий, з правої БМВ. Він знизив швидкість, в районі 110 км/год, відбулося зіткнення автомобілем «Mercedes-Benz Vito 109», від зіткнення його автомобіль скинуло на бордюр і від зіткнення з бордюром автомобіль втратив керування. Протягом ста метрів йшло неконтрольоване перевертання автомобіля, в час момент ОСОБА_14 вилетів з автомобіля; автомобіль зупинився на даху і в цей момент ОСОБА_14 в авто вже не було, вони одразу вийшли з автомобіля та побачили, що він лежить, викликали одразу швидку допомогу.

Зазначив, що рухався із ввімкненим світлом фар, чи в авто «Mercedes-Benz Vito 109» були ввімкнені фари він не бачив. Зазначив, що швидкість руху його авто до розв`язки клеверного моста була максимально 130 км/год, після розв`язки швидкість була скинута, так як він направлявся до моста, за ПДР максимальна швидкість - 110 км /год, він вважає, що він не значно перевищив швидкість. Під час ДТП він здійснював тільки гальмування, інших дій він не міг здійснити.

Свідок ОСОБА_16 пояснював, що 21 грудня 2015 року він з ОСОБА_14 та ОСОБА_17 на автомобілі «Alfa Romeo 156» під керуванням останнього їхали до м. Вінниця зі сторони м. Житомира. Швидкість була 110-120 км/год. Вони їхали в середній смузі руху, їх різко обігнав джип БМВ Х5, потім ОСОБА_23 різко почав набирати швидкість, яка дійшла до 190 км/год і раптом перед самим БМВ Х5 він зробив різкий маневр вліво, і там вже був «Mercedes-Benz Vito 109", замість того щоб вдарити «Mercedes-Benz Vito 109», він різко повернув руль вліво.

Зазначив, що водій «Alfa Romeo 156» набрав дуже велику швидкість і прижався сильно до БМВ Х5 і дуже різко взяв вліво, а там показався бус «Mercedes-Benz Vito 109», отже йому не було куди діватись і він взяв вліво викрутив руль на бордюр.

Зазначив, що ОСОБА_14 сидів попереду справа, ременем не був пристебнутий. Від удару потерпілий ОСОБА_14 вилетів з автомобіля «Alfa Romeo 156». Водій «Mercedes-Benz Vito 109» до зіткнення з «Alfa Romeo 156» не маневрував, «Mercedes-Benz Vito 109» не було видно, прискорення «Alfa Romeo 156» було такої швидкості, що він не побачив «Mercedes-Benz Vito 109», зіткнення відбулося у лівій смузі. Вказав, що швидкість була у «Mercedes-Benz Vito 109» невелика, у «Alfa Romeo 156» була дуже велика швидкість, він почав дуже сильно прискорюватися.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснював, що чотири роки назад він їхав з м. Калинівка до м. Вінниця, за клеверним мостом сталось ДТП, чорний автомобіль -перевернувся, людина лежала на асфальті, він викликав швидку допомогу. Обставин добре не пам`ятає, пам`ятає лише те, що зліва їхав чорний автомобіль, а він ( свідок) їхав в правому ряду, там ще був червоний автомобіль, чи чорний автомобіль підрізав червоний автомобіль, чи що там сталось, йому не відомо, але пізніше даний чорний автомобіль почав декілька разів перевертатися. Він рухався з допустимою швидкістю- 60-80 км/год, його обігнав цей чорний автомобіль, з якою швидкістю він рухався не може сказати, на якій смузі руху відбулось зіткнення він не пам`ятає.

Також судом першої інстанції були досліджені письмові докази, а саме:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 21.12.2015, з планом-схемою та фото таблицею до нього (Т.1 а.с.№№188-212);

- висновок судово-медичної експертизи № 1048 від 22.12.2015, згідно якого ОСОБА_14 установленийзаключний клінічнийдіагноз: Основний: Політравма. ВЧМТ. Забій головного мозку важкого ступеню. Внутрішньочерпний крововилив? Перелом кісток склепіння черепа з переходом на основу черепа. Забійна рана голови. Закрита травма грудної клітини. Множинні переломи ребр з обох сторін. Контузія легень. Двобічний гемопневмоторакс. Закрита травма живота, пошкодження внутрішніх органів. Забій лівої нирки? Закритий уламковий перелом обох кісток лівого передпліччя в середній та верхній третинах зі зміщенням. Множинні садна та забій мілких тканин тулуба та кінцівок. Травматичний шок III. Ускладнення: Набряк та дислокація головного мозку. Набряк легень. ГССН. ГДН. " 2. При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_14 виявлена сполучна травма тіла: відкрита черепно-мозкова травма: рана, садна та синці на голові, переломи кісток склепіння та основи черепа, вогнищево-зливні субарахноїдальні крововиливи на півкулях та мозочку, множинні вогнища забиття базальних поверхонь головного мозку; закрита тупа травма грудей: переломи ребр зліва по 2-х анатомічних лініях з ушкодженнями плеври, забиття лівої легені, гемопневмоторакс, закриті переломи кісток лівого передпліччя зі зміщенням, садна та синці на тулубі та кінцівках. Вказані травми виникли від дії тупих твердих предметів, можливо 21.12.15 за умов дорожньо-транспортної пригоди як особи, що знаходилась в салоні автомобіля, як про це вказано в постанові слідчого та медичній карті. Сполучна травма тіла має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя, та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. 3. Причиною смерті ОСОБА_14 стала сполучна травма тіла. 4. При судово-токсикологічній експертизі крові та тканини нирки від трупа ОСОБА_14 етилового спирту не виявлено, що свідчить про тверезий стан на час настання його смерті ( Т.1 а.с.№№213-215);

З висновку судово- медичної експертизи №3106 від 22.12.2015, судом установлено, що в крові ОСОБА_7 наявність метилового, етилового спиртів, а також пропилового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено. Наявність похідних барбітурової кислоти, алкалоїдів групи опію, похідних 1,4-бензодиазепину та фенотіазину, а також ефедрину та ефедрону не виявлена (Т.1 а.с.№№216-217);

- висновок судово- медичної експертизи №3107 від 22.12.2015 (Т.1 а.с.№№218-219);

- висновкок експерта № 726а від 16.01.2016, згідно якого на момент експертного огляду робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «Mercedes Vito» державний номер НОМЕР_1 знаходилися в технічно працездатному стані при якому були відсутні які-небудь несправності що впливають на її вихідні параметри. Оскільки під час експертного огляду у вузлах та агрегатах робочої гальмівної системи та рульового керування автомобіля «Mercedes Vito» державний номер НОМЕР_1 несправностей, які б могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено, тому вирішення питання: «Якщо дані технічні несправності наявні, то чи є вони наслідком конструктивних недоліків системи або порушення правил її експлуатації» експертом не досліджувалось, оскільки втрачає технічний зміст ( Т. 1 а.с.№№221-225);

- висновок експерта №725а від 25.01.2016, згідно якого на момент експертного огляду в робочій гальмівній системі та рульовому керуванні автомобіля «Alfa Romeo 156» державний номер НОМЕР_2 несправностей, які впливають на їх вихідні параметри не виявлено. Оскільки під час експертного огляду у вузлах та агрегатах робочої гальмівної системи та рульового керування автомобіля «Alfa Romeo 156» державний номер НОМЕР_2 несправностей, які б могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено, тому вирішення питання: «Якщо дані технічні несправності наявні, то чи є вони наслідком конструктивних недоліків системи або порушення їх правил експлуатації?», експертом не досліджувавсь оскільки втрачає технічний зміст ( Т. 1 а.с. №№228-233);

- висновок експерта № 734а від 20.01.2016, убачається, що зіткнення автомобіля «Alfa Romeo» державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_13 та автомобіля «Mercedes Vito» державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 сталося на дорозі Вінниця - Калинівка найбільш ймовірно на лівій смузі руху в напрямку м. Вінниця. Встановити більш точно розташування місця зіткнення з розмірною прив`язкою до елементів дорожнього облаштування, не видалось можливим в зв`язку з відсутністю в наданих експерту матеріалах суттєвих (достатніх з експертної точки зору) слідових ознак трасологічного характеру. У момент первинного контакту кут між подовжніми автомобіля «Alfa Romeo» державний номер НОМЕР_2 та автомобіля «Mercedes Vito» державний номер НОМЕР_1 складав близько 20°. Дати відповідь на питання про те: «Якою була фактична швидкість руху автомобіля «Alfa Romeo» державний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП, з урахуванням слідової інформації, зафіксованої в протоколі огляду місця ДТП від 21.12.2015, а також механічних пошкоджень транспортних засобів?» не є можливим по причинам, вказаним в дослідницькій частині висновку ( Т.2 а.с.№№1-9);

- протокол огляду транспортного засобу від 13.01.2016 з таблицею ілюстрацій, яким встановлено, що після ДТП було оглянутий автомобіль «Mercedes Vito» державний номер НОМЕР_1 , та автомобіля «Alfa Romeo» державний номер НОМЕР_3 , зафіксовано пошкодження даних транспортних засобів ( Т.2 а.с.№№10-20);

- протокол слідчого експерименту від 19.01.2016, з план схемою до даного протоколу, убачається, що за участю обвинуваченого ОСОБА_7 (Т.2 а.с.№№21-23).

- протокол слідчого експерименту від 19.01.2016, з план схемою до даного протоколу, за участю водія автомобіля «Alfa Romeo 156» - свідка ОСОБА_13 (Т.2 а.с.№№24-25).

- протокол слідчого експерименту від 15.03.2016 , з план схемою до даного протоколу за участю свідка ОСОБА_16 (Т.2 а.с. №№27-29).

- протокол слідчого експерименту від 14.03.2016, з план схемою до даного протоколу, за участю свідка ОСОБА_24 (Т.2 а.с. №№30-32).

- висновок експертів за результатами проведення комісійної автотехнічної,транспортно-трансологічної експертизи від 28.03.2016 № 290/291/16-21/79а, відповідно до якого в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, згідно свідчень свідка ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , водій автомобіля «Альфа Ромео» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_13 повинен був керуватись технічними нормами вимог п.п. 12.6 «ґ», 12.3 при русі перед ДТП з швидкістю більше 110 км/год чи 12.3 Правил дорожнього руху України при русі перед ДТП з швидкістю 110 км/год, вимогами п.10.1, 12,6 «ґ» Правил дорожнього руху України згідно свідчень свідка ОСОБА_16 чи вимогами п.10.1 Правил дорожнього руху України згідно свідчень ОСОБА_7 . Водій автомобіля МЕРСЕДЕС ВІТО р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 згідно свідчень свідка ОСОБА_15 повинен був керуватись технічними нормами вимог п.п. 10.1, 10,3 Правил дорожнього руху України, а згідно свідчень свідка ОСОБА_16 та ОСОБА_7 в його діях невідповідностей технічним нормам вимог Правил дорожнього руху України, які б знаходились у причинному зв`язку з даним ДТП, не вбачається. Експертним шляхом визначити швидкість руху автомобіля «АЛЬФА РОМЕО», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП, з урахуванням слідової інформації, зафіксованої в протоколі огляду місця ДТП від 21.12.2015, а також механічних пошкоджень транспортних засобів не визнається за можливе по причинам, вказаним у дослідницькій частині. В даній дорожній ситуації технічно спроможними щодо розвитку події ДТП являються свідчення свідка ОСОБА_15 та водія автомобіля МЕРСЕДЕС ОСОБА_7 . Свідчення водія ОСОБА_13 та ОСОБА_16 щодо розвитку події ДТП є технічно необґрунтованими в частині даних про віддаль між ТЗ при вказаних швидкісних режимах руху ТЗ перед зіткненням. Свідчення водія ОСОБА_13 можуть бути технічно обґрунтованими при швидкості руху його автомобіля перед ДТП значно більшою ніж 110 км/год. Свідчення ОСОБА_16 можуть бути технічно обґрунтованими при незначній різниці швидкостей автомобілів «Альфа Ромео" та БМВ Х-5. В даній дорожній ситуації технічна можливість попередити зіткнення у водія автомобіля «АЛЬФА РОМЕО» ОСОБА_13 полягала у виконанні ним технічних норм вимог п. 12.6 «ґ», п.12.3 Правил дорожнього руху України згідно свідчень ОСОБА_15 . Згідно свідчень ОСОБА_13 в його діях вбачається невідповідність дій вимогам п. 12.6 «г» Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору не знаходяться у причинному зв`язку з даним ДТП, так як розрахунки проводились для допустимої швидкості руху автомобіля "Альфа Ромео". Згідно свідчень ОСОБА_16 технічна можливість у водія ОСОБА_13 попередження даного ДТП полягала у виконанні ним технічних норм вимог п.п. 10.1, 12,6 «ґ» Правил дорожнього руху України чи вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України згідно свідчень ОСОБА_7 .В даній дорожній ситуації згідно свідчень свідка ОСОБА_15 та водія ОСОБА_13 технічна можливість попередити дане ДТП у водія автомобіля МЕРСЕДЕС ВІТО ОСОБА_7 забезпечувалась виконанням ним технічних норм вимог п.п. 10.1, 10,3 Правил дорожнього руху України, а згідно свідчень свідка ОСОБА_16 та ОСОБА_7 попередження даного ДТП від його дій не залежало по причинам, вказаним у дослідницькій частині. Свідчення ОСОБА_13 щодо розвитку події ДТП стосовно розташування транспортних засобів на проїзній частині дороги на час зіткнення та можливість переміщення автомобіля МЕРСЕДЕС з середньої на ліву смугу руху перед ДТП можуть бути технічно обґрунтованими, а його свідчення стосовно інших обставин розвитку події ДТП - дані про віддаль між ТЗ та швидкісних режимів руху ТЗ до зіткнення є технічно необґрунтовані. Якщо швидкість руху автомобіля Альфа - Ромео перед ДТП значно перевищувала величину110 км/год, то свідчення ОСОБА_13 можуть бути технічно обґрунтованими. Свідчення ОСОБА_7 стосовно розташування транспортних засобів на проїзній частині дороги на час зіткнення є технічно обґрунтовані. Стосовно інших обставин розвитку події ДТП - дані про час руху його до зіткнення до зіткнення, дати відповідь в рамках даної експертизи не визнається за можливе. Дати відповідь на питання не визнається за можливе по причинам, вказаним у дослідницькій частині. Свідчення ОСОБА_16 стосовно розташування транспортних засобів на проїзній частині дороги на час зіткнення та можливість перебудови смуги руху автомобіля «АЛЬФА РОМЕО» з середньої на ліву перед ДТП є технічно обґрунтовані. Свідчення стосовно початку перебудови смуги руху на відстані 3.5 метрів за автомобілем «БМВ Х5» і при вказаних швидкісних режимах руху ТЗ перед зіткненням є технічно необґрунтовані. Якщо швидкість руху автомобіля „АЛЬФА РОМЕО" на час початку розвитку події ДТП була меншою величини 170 км/год та мала незначне перевищення швидкості руху автомобіля «БМВ Х5», то тоді свідчення ОСОБА_16 щодо розвитку події ДТП можуть бути технічно обґрунтованими. Свідчення ОСОБА_15 , стосовно розташування транспортних засобів на проїзній частині дороги на час зіткнення є технічно обґрунтовані ( Т.2 а.с.№№33-42);

- висновок експерта № 12-1-43/44 від 05.09.2016, відповідно якого у момент первинного контактування кут між повздовжніми осями автомобіля «Alfa Romeo», р.н. НОМЕР_4 та автомобіля Mercedes-Benz Vito, р.н. НОМЕР_5 складав близько 0 ± 5°; питання № 2 - місце зіткнення автомобіля Alfa Romeo, р.н. НОМЕР_2 та автомобіля «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 , розташовувалося у лівій смузі руху в напрямку м. Вінниці до зафіксованих подряпин дорожнього покриття. Визначити в рамках даної експертизи більш точне розташування місця зіткнення транспортних засобів відносно елементів проїзної частини дороги в поперечному напрямку не представляється можливим з причин, указаних у дослідницькій частині цього висновку; питання № 3 - вирішити питання не виявляється можливим з причин, указаних у дослідницькій частині цього висновку; питання № 4 - І варіант - механізм розвитку даної події згідно з показаннями водія автомобіля «Alfa Romeo» ОСОБА_13 . Питання не вирішувалося з причин, указаних у дослідницькій частині цього висновку. ІІ варіант механізм розвитку даної події згідно з показаннями водія автомобіля Mercedes-Benz Vito ОСОБА_7 . У даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Mercedes- Benz Vito, р.н. НОМЕР_5 ОСОБА_7 своїми діями не впливав на механізм розвитку даної ДТП і з цієї причини його дії не знаходяться в причинному зв`язку з виниклою ДТП, та не можуть бути оцінені відповідно до вимог ПДР України. У даній дорожній обстановці водій автомобіля Alfa Romeo, р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_13 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 13.1 ПДР України; ІІІ варіант механізм розвитку даної події згідно з показаннями свідка ОСОБА_15 . У даній дорожній обстановці водій автомобіля Mercedes-Benz Vito, р.н. НОМЕР_5 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 10.1 та 10.3 ПДР України. У даній дорожній обстановці водій автомобіля Alfa Romeo, р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_13 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.6 (ґ), 12.9 (б) та 12.3 ПДР України; ІV варіант механізм розвитку даної події згідно з показаннями свідка ОСОБА_16 . У даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Mercedes- Benz Vito, р.н. НОМЕР_5 ОСОБА_7 своїми діями не впливав на механізм розвитку даної ДТП і з цієї причини його дії не знаходяться в причинному зв`язку з виниклою ДТП, та не можуть бути оцінені відповідно до вимог ПДР України. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Alfa Romeo», р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_13 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.6 (ґ), 12.9 (б) та 10.1 ПДР України; питання № 5 І варіант - механізм розвитку даної події згідно з показаннями водія автомобіля «Alfa Romeo» ОСОБА_13 . Питання не вирішувалося з причин, указаних у дослідницькій частині цього висновку; ІІ варіант механізм розвитку даної події згідно з показаннями водія автомобіля Mercedes-Benz Vito ОСОБА_7 . У даній дорожній обстановці водій автомобіля Alfa Romeo, р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_13 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz Vito, р.н. НОМЕР_5 шляхом виконання вимог пункту 13.1 ПДР України; ІІІ варіант механізм розвитку даної події згідно з показаннями свідка ОСОБА_15 . Вирішити питання не виявляється можливим з причин, указаних у дослідницькій частині цього висновку; ІV варіант механізм розвитку даної події згідно з показаннями свідка ОСОБА_16 . У даній дорожній обстановці водій автомобіля Alfa Romeo, р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_13 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_5 шляхом виконання вимог пунктів 12.6 (ґ), 12.9 (б) та 10.1 ПДР України ; питання №6 І варіант - механізм розвитку даної події згідно з показаннями водія автомобіля «Alfa Romeo» ОСОБА_13 . Питання не вирішувалося з причин, указаних у дослідницькій частині цього висновку; ІІ варіант - механізм розвитку даної події згідно з показаннями водія автомобіля «Mercedes-Benz» Vito» ОСОБА_7 . У даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, уникнення зіткнення транспортних засобів не залежало від односторонніх дій водія автомобіля Mercedes-«Benz Vito», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 ; ІІІ варіант - механізм розвитку даної події згідно з показаннями свідка ОСОБА_15 . У даній дорожній обстановці водій автомобіля Mercedes-Benz Vito, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Alfa Romeo», р.н. НОМЕР_2 шляхом виконання вимог пунктів 10.1 та 10.3 ПДР України; ІV варіант - механізм розвитку даної події згідно з показаннями свідка ОСОБА_16 . У даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, уникнення зіткнення транспортних засобів не залежало від односторонніх дій водія автомобіля Mercedes-Benz Vito, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 ; питання № 7 І варіант - механізм розвитку даної події згідно з показаннями водія автомобіля Alfa Romeo ОСОБА_13 . Питання не вирішувалося з причин, указаних у дослідницькій частині цього висновку; ІІ варіант механізм розвитку даної події згідно з показаннями водія автомобіля Mercedes-Benz Vito ОСОБА_7 . У даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_5 ОСОБА_7 невідповідностей вимогам ПДР України не вбачається і уникнення зіткнення не залежало від його односторонніх дій. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Alfa Romeo, р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_13 убачаються невідповідності вимогам пункту 13.1 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням події даної пригоди; ІІІ - варіант - механізм розвитку даної події згідно з показаннями свідка ОСОБА_15 . У даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_5 Vito ОСОБА_7 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1 та 10.3 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням події даної пригоди. Установити відповідність або невідповідність дій водія автомобіля "Alfa Romeo" р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_13 вимогам ПДР України, які з технічної точки зору можуть знаходитися в причинному зв`язку з настанням події даної пригоди не виявляється можливим; ІV варіант - механізм розвитку даної події згідно з показаннями свідка ОСОБА_16 . У даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «Mercedes-Benz Vito» ОСОБА_7 невідповідностей вимогам ПДР України не вбачається і уникнення зіткнення не залежало від його односторонніх дій. У даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля Alfa Romeo, р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_13 убачаються невідповідності вимогам пунктів 12.6 (ґ), 12.9 (б) та 10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням події даної пригоди; питання №8 - питання не вирішувалося з причин, указаних у дослідницькій частині (Т.2 а.с.№№45-74);

- висновок експерта за результатами проведення автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 2867/2868/16-21 від 31.01.2017 ( Т.3 а.с.54-59), відповідно якого первинний контакт автомобіля «Alfa Romeo» р.н. НОМЕР_2 з автомобілем Mercedes-Benz Vito, р.н. НОМЕР_5 відбувся між автомобілями та на відстані близько 3 метрів до контактування правих коліс автомобіля «Alfa Romeo» р.н. НОМЕР_2 з лівим бордюрним каменем. Відстань , на якій перебував від місця зіткнення автомобіль «Альфа - Ромео» д.н. НОМЕР_2 , який рухався із швидкістю 130-170-180-240км/год., в момент початку виконання маневру перестроювання в ліву смугу руху автомобіля «Мерседес-Віто» д.н. НОМЕР_1 , який рухався із швидкістю 73км/год, складала величину 108,3... 141.7 ...180 ...200 м. відповідно .Відповідно до вимог заводу виробника автомобіль «Альфа - Ромео» д.н. НОМЕР_2 обладнаний засобами пасивної безпеки (ременями безпеки, подушками безпеки), які на момент ДТП знаходились у справному стані, могли виконувати свої функції щодо фіксації пасажира але перебували на час розвитку події ДТП не встані фіксування пасажира переднього правого сидіння. Стрілка спідометра, яка зупинилася та зафіксована на спідометрі автомобіля «Альфа - Ромео» д.н. НОМЕР_2 на позначці біля цифри 240 може свідчити про реальну швидкість цього автомобіля в момент зіткнення з перешкодою, однак в категоричній формі дати відповідь на питання не визнається за можливе по причинам, вказаним у дослідницькій частині.

З врахуванням відповіді на питання 2 відстань між автомобілями на час початку розвитку події ДТП складала величину: 47.3 .. 80.7. ..119... 139 метрів та була достатньою для зменшення швидкості руху автомобіля Альфа - Ромео» до швидкості руху автомобіля «Мерседес-Віто» для попередження зіткнення (21,4 21,2 метри). Так як для зменшення швидкісного режиму руху до 73 км/год при русі з допустимою швидкістю руху 110 км/год водію ОСОБА_13 без застосування термінового гальмування а лише шляхом службового пригальмовування було достатньо відстані з моменту початку маневру перебудови смуги руху автомобілем МЕРСЕДЕС, причиною виникнення даного ДТП, з технічної точки зору, стала невідповідність дій водія автомобіля Саулка технічним вимогам п.п.12.6 «ґ» Правил дорожнього руху. ( Т.3 а.с.№№54-59).

За клопотанням учасників судового провадження відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Так, представник потерпілого - адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просив повторно дослідити висновки експертиз № 12-1-43/44 від 05.09.2016 року та № 290/291/16-21/79а від 28.03.2016, протокол слідчого експеременту зі свідком ОСОБА_15 , допитати свідків ОСОБА_17 , Вінничука, Козицького.Дослідити диски з аудіозаписами судових засідань. Прокурор підтримав таке клопотання, також просив провести судове слідство.

Так, допитані свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_17 та ОСОБА_26 підтримали свої показання, надані під час судового засідання в суді першої інстанції.

Допитані під час судового засідання експерти ДНДЕКЦ МВС ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , які провели дослідження ( висновок експерта № 12-1-43/44 від 05.09.2016) пояснили, що:

- за поясненнями водія ОСОБА_7 механізм розвитку даної події наступний: у даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Mercedes- Benz Vito», р.н. НОМЕР_5 ОСОБА_7 своїми діями не впливав на механізм розвитку даної ДТП і з цієї причини його дії не знаходяться в причинному зв`язку з виниклою ДТП, та не можуть бути оцінені відповідно до вимог ПДР України. У даній дорожній обстановці водій автомобіля Alfa Romeo, р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_13 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 13.1 ПДР України; У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Alfa Romeo, р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_13 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Vito, р.н. НОМЕР_5 шляхом виконання вимог пункту 13.1 ПДР України;

- за поясненнями свідка ОСОБА_15 механізм розвитку даної події наступний: у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Mercedes-Benz Vito, р.н. НОМЕР_5 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 10.1 та 10.3 ПДР України. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Alfa Romeo»,р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_13 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.6 (ґ), 12.9 (б) та 12.3 ПДР України;

- за поясненнями свідка ОСОБА_16 механізм розвитку даної події наступний: у даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Mercedes- Benz Vito, р.н. НОМЕР_5 ОСОБА_7 своїми діями не впливав на механізм розвитку даної ДТП і з цієї причини його дії не знаходяться в причинному зв`язку з виниклою ДТП, та не можуть бути оцінені відповідно до вимог ПДР України. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Alfa Romeo, р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_13 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.6 (ґ), 12.9 (б) та 10.1 ПДР України. V варіант механізм розвитку даної події згідно з показаннями свідка ОСОБА_16 ; У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Alfa Romeo», р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_13 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_5 шляхом виконання вимог пунктів 12.6 (ґ), 12.9 (б) та 10.1 ПДР України.

Допитаний експерт ОСОБА_18 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції підтримав свої показання дані в суді першої інстанції та свій висновок експерта № 2867/2868/16-21 від 31.01.2017 та пояснив, що висновок складено експертами НДКЦ за зверненням захисника ОСОБА_20 з наданням документів, за якими був зроблений цей висновок. Зазначив, що при виконанні експертизи використання матеріалів та відомостей, які були при проведенні попередніх експертиз не суперечить Інструкції, у даній експертизі інші матеріали він не використовував.

Зазначив, що характер розташування пошкоджень на ТЗ та розташування слідів на проїзній частині дороги свідчать про поступову перебудову смуги руху автомобіля «Mercedes-Benz Vito 109», тобто незначне зміщення слідів гальмування, які зафіксовані на проїзній частині дороги і близький до попутного пункту зіткнення кут віссю між транспортними засобами, тобто незначене переміщення автомобіля «Mercedes - Benz Vito 109» з середньої смуги руху на ліву смугу руху, тобто не різкий поворот ліворуч, а плавна перебудова. Він зробив такий висновок беручи до уваги сліди гальмування автомобіля «Alfa Romeo 156», відомості з попереднього висновку та дослідження. На його думку, автомобіль «Alfa Romeo 156» уникав зіткнення, спочатку характер гальмування був прямолінійним, на початку застосування гальмування починається утворення слідів на проїзній частині дороги, як направлений вектор швидкості в цей момент коли колеса заблоковані, от так і відобразилися сліди. Якби його змістили, якісь сили, які були незалежні від дій водія, були б сліди спочатку прямолінійні, потом занос, так як вони ідуть прямолінійні і одразу з напрямком, значить спочатку водій змінив напрямок руху, тоді застосував гальмування. Виходячи з слідовій інформації, сліди автомобіля «Alfa Romeo 156» були в лівій смузі руху. В даній ситуації маневр об`їзду непередбачений, тому тут не можна говорити чи дозволяє ширина смуги руху автомобілю «Alfa Romeo 156», об`їхати автомобіль «Mercedes-Benz Vito 109». Водій, який рухається повинен гальмувати не змінюючи смуги напрямку руху, є такі 2 випадки коли можна об`їжджати, це коли рухаються на його полосі і він його бачить за метрів 40-50 і він так само рухається та ніяких маневрів не виконує, або він знаходиться на проїзній частині дороги і не рухається.

Сліди гальмування автомобіля «Alfa Romeo 156» починаються на лівій смузі руху, тобто коли водій «Alfa Romeo 156» сприйняв ситуацію, як небезпечну і застосував якійсь міри, в даному випадку відвернув кермо ліворуч і застосував гальмування, автомобіль «Alfa Romeo 156» розташовувався на лівій слузі руху.

Враховуючи кут між повздовжніми осями автомобілів в момент зіткнення, враховуючи ту відстань, яку в поперечному напрямку подолав автомобіль «Mercedes-Benz Vito 109», це приблизно 2 м. , він зайняв ширину лівої смуги руху, він проїхав в стадії перебудови смуги руху незначну відстань ( не менше 15-17 мм). Говорити про те, що в той момент автомобіль «Alfa Romeo 156» був на лівій смузі руху не можна, бо він долає приблизно 150-180 м , значить він міг за цей час перебувати двічі в лівій та правій смугах руху. Враховуючи, яку відстань подолав автомобіль «Mercedes-Benz Vito 109», відстань, яку подолав автомобіль «Alfa Romeo 156» є в 3-4 рази більшою.

В загальних даних, які йому були надані, при огляді автомобіля було зафіксовано заблокування стрілки спідометра, на величині 240 км/год; 180 км/год це вказував свідок, який сидів на задньому сидінні ( ОСОБА_21 ) ;130 км/год - це були свідчення водія автомобіля «Alfa Romeo 156» (Саулко), який спочатку говорив, що їхав 110 км/год, а потім 120-130 км/год. Порушень правил дорожнього руху з боку водія «Mercedes-Benz Vito 109» ОСОБА_7 -не вбачає.

Оцінюючи вказані докази, а також докази, на які маються посилання у вироку суду в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, вчинене ОСОБА_7 .

Такий висновок суд першої інстанції зробив на підставі оцінки наданих сторонами кримінального провадження доказів, відповідно до ст. 94 КПК України.

Так, показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невизнання ним вини та те, що він не бачив у дзеркало автомобіля перед перестроюванням в лівий ряд об`єктивно підтверджені показаннями свідка ОСОБА_16 , не суперечать показанням свідка ОСОБА_29 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дані докази підтверджують факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце за участю автомобіля «Mercedes-Benz Vito 109», д.н.з. НОМЕР_1 з автомобілем «Alfa Romeo 156», д.н.з. НОМЕР_2 , невідповідності дій водія «Mercedes-Benz Vito 109» вимогам п.п. 10.1,10.3 Правил дорожнього руху України, водія «Alfa Romeo 156» вимогам п. 12.6 «г» Правил дорожнього руху України, однак це ніяким чином не доводять винуватість ОСОБА_7 .

Щодо доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 та прокурора про надання точних даних свідком ОСОБА_22 , не зважаючи на тривалий термін часу, суд зазначає, що ОСОБА_16 був безпосередньою присутнім в автомобілі, який зазнав пошкоджень у ДТП.

Щодо висновку експертизи № 290/291/16-21/79 від 28.03.2016, який на думку представника потерпілого, є недопустимим, то суд зазначає наступне.

Так, до складання цього висновку по даній справі проводились дослідження. Вказане дослідження проводилось за зверненням захисника ОСОБА_20 , яким було надано перелік документів, за якими був зроблений цей висновок. Так, відповідно цього висновку причиною ДТП є невідповідність дій водія автомобіля «Alfa Romeo 156» вимогам п. 12.6 "г" ПДР. Також у висновку зазначено, про те. що стрілка на спідометрі зупинена на позначці біля цифри 240 км/год, що може свідчити про реальну швидкість автомобіля «Alfa Romeo 156» в момент зіткнення з перешкодою.

За попереднім висновком експерта № 12-1-43/44 від 05.09.2016 року водій автомобіля «Mercedes-Benz Vito 109» ОСОБА_7 не впливав на механізм розвитку даної події і з цієї причини його дії не знаходяться в причинному зв`язку з виниклою ДТП, та не можуть бути оцінені відповідно до вимог ПДР. У даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, уникнення зіткнення транспортних засобів не залежало від односторонніх дій водія автомобіля «Mercedes-Benz Vito 109» ОСОБА_7 .

Отже, ні за одним з висновків експерта не йде мова про порушення водієм ОСОБА_7 вимог ПДР та можливість уникнення ним зіткнення з автомобілем.

Окрім того, представник потерпілої та прокурор не погоджуються з вироком суду в частині оцінки показань свідка ОСОБА_16 , оскільки вони в деталях не чіткі. З такими доводами не погоджується апеляційний суд, оскільки вказані показання узгоджуються з іншими доказами. Зокрема, допитані під час судового засідання експерти ДНДЕКЦ МВС ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , які провели дослідження (висновок експерта № 12-1-43/44 від 05.09.2016) пояснили, що показання свідка ОСОБА_16 при проведенні досліджень не є вирішальними.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що прокурором не доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є правильним.

В апеляційній скарзі представник потерпілої зазначає, що показання, надані свідком ОСОБА_22 необхідно оцінювати критично, оскільки він має погану репутацію. Вказана позиція підтримана прокурором.

Колегія суддів з даними доводами не погоджується, оскільки погана репутація не є приводом ставити показання свідка під сумнів, допитаного за правилами допиту свідка у відповідності до КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнавав, допитаний свідок ОСОБА_16 давав показання про те, що саме він перебував в автомобілі ОСОБА_13 під час зіткнення із автомобілем обвинуваченого, їх показання узгоджуються між собою. За результатами апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б спростували їх показання та дали б суду підстави сумніватися в їх достовірності, таких обставин не наведено і в апеляційній скарзі прокурора та представника потерпілого.

Доводи про те, що виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 побудовано без належного аналізу доказів обвинувачення, які наявні в матеріалах справи, є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції були належним чином досліджені в повному обсязі докази, надані стороною обвинувачення, яким дана відповідна правова оцінка в їх сукупності, з якою погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

На суд не покладено обов`язок збирання доказів, а лише у відповідності до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 94 КПК України та надав належну оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості, а сукупності доказів з огляду на їх достатність, та прийшов до вірного висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачена ч. 2 ст. 286 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав, передбачених ст.ст.409,411,420 КПК України, для скасування оскаржуваного судового рішення, зокрема через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалення нового вироку через скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування виправдувального вироку суду, колегією суддів - не встановлено.

Оскільки вирок суду першої інстанції набирає законної сили з моменту перегляду його в апеляційній інстанції, судом в порядку ст. 100 КПК України необхідно вирішити питання щодо речових доказів.

Враховуючи викладене, речовий доказ - автомобіль «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_5 , слід повернути власнику ПП «Конекс».

З огляду на викладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, визначених КПК України, для скасування виправдувального вироку суду першої інстанції і ухвалення обвинувального вироку, а тому апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.117, 376, 405, 407, 419 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_11 та представника потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_9 ,- залишити без задоволення.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 14.07.2020 року відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Заяву представника ПП «Конекс» ОСОБА_10 ,- задовольнити.

Речовий доказ - автомобіль «Mercedes-Benz Vito», р.н. НОМЕР_5 ,- повернути власнику ПП «Конекс».

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4