Справа № 442/329/23
Провадження № 1-кс/442/545/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року місто Дрогобич Львівської області

Слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали заяви ОСОБА_2 про скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в:

27.04.2023 ОСОБА_2 звернулась із заявою до слідчого судді в якій просить скасувати арешт на майно та повернути їй викрадені речі її внуком.

Вивчивши заяву, слідчий суддя вважає, що вона підлягає поверненню заявнику, з огляду на наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, відповідної до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отриманні юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до усталеної практики Європейського суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі Іатрідіс проти Греції [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі Антріш проти Франції , від 22 вересня 1994 року, SeriesAN 296-А, п. 42, та Кушоглу проти Болгарії , заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав контрактної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції , пп. 69 і 73 SeriesAN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства , n.50, SeriesAN 98).

Велика Палата Верховного Суду в рамках розгляду справи № 202/1452/18, провадження № 14-559цс18 (постанова від 27 березня 2019 року) підтвердила раніше сформовану правову позицію та зазначила, що у разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України і є ефективними.

Однак, відомості щодо накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000031, - відсутні.

Разом з тим, до матеріалів заяви не долучено копію ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду, якою було накладено арешт на майно ОСОБА_2 .

Крім цього, до матеріалів клопотання не долучено документів, які би підтвердили, що викрадені речі належать саме ОСОБА_2 ..

Також відсутні будь-які докази та аргументовані дані того, що відпала потреба у застосуванні саме таких заходів (арешту майна) у даному кримінальному провадженні.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Главою 27 КПК України, якою регламентовано порядок накладення та скасування арешту майна, не передбачено можливості надання строку для усунення недоліків клопотання про скасування арешту на майно При цьому, повернення клопотання не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, визначеному КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що заява про скасування арешту майна підлягає поверненню заявнику, оскільки вона подана без необхідних процесуальних та правовстановлюючих документів, що позбавляє можливості слідчого суддю, розглянуте зазначене вище клопотання по суті та прийняти обґрунтоване рішення.

Крім цього, арешт майна може бути скасований слідчим суддею виключно за клопотанням особи, у власності якої перебувало майно на яке накладено арешт.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 174, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_2 про скасування арешту майна повернути останній.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка її подала, разом із заявою.

Роз`яснити, що повернення клопотання не позбавляє права звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

Дрогобицького міськрайонного суду

Львівської області ОСОБА_1