Справа № 175/1929/20
Провадження № 1-кп/175/131/20
Вирок

Іменем України

14 лютого 2023 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 і його представника ОСОБА_7

представника цивільного відповідача ОСОБА_8 - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження №0000668 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України -

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_4 16 березня 2020 року близько 14.30 години керуючи технічно справним автомобілем «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , з напівпричепом «Мега» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 рухався в Дніпровському районі Дніпропетровської області по дорозі вул. Молодіжної зі сторони села Любимівка з боку вул. Сонячної в напрямку м.Дніпра.

Під час руху ОСОБА_4 , грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виникненні небезпеки для руху, а саме автомобіля «Мітсубісі» державний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався по переду в попутному напрямку, заходів до зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не прийняв, внаслідок чого, в районі перехрестя з дорогою яка веде до вул. Сонячної, скоїв з ним зіткнення.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «Мітсубісі» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла : закритої черепно-мозгової травми, струсу головного мозку, численних саден обличчя, закритої травми грудної клітини ліворуч з косими переломами, 3-го, та 4-го ребер, по передньо-паховій лінії та косими переломами 6-го, 7-го, 8-го,та 9-го ребер посередньо-паховій лінії, синця на задній поверхні лівого плеча у нижній третині з переходом на зовнішню та внутрішню поверхню, вниз на ліктьовий суглоб та далі вниз до середньої третини лівого передпліча, закритої травми лівого коліного суглобу з явищами гемартрозу (кров у порожнині суглобу), забою правого плечового суглобу, які згідно висновку судово-медичного експерта, відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, який наголошує:

- п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їду перешкоди», невиконання якого, перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав частково і пояснив, що він працює водієм у ТОВ «Власт-2013», та 16 березня 2020 року близько 14.30 години він керував автомобілем «DAF» з напівпричепом та рухався в Дніпровському районі по дорозі вул.Молодіжної зі сторони с. Любимівка з боку вул. Сонячної в напрямку м. Дніпро зі швидкістю близько 70 км/год. Попереду нього рухався грузовий автомобіль «Рено», та автомобіль «Мітсубісі» чорного кольору, а він за ним. Коли автомобіль» Мітсубісі» почав маневр обгону «Рено» без включених показників повороту він також послідував за ним, але зрівнявшись з автомобілем «Рено» він побачив, що водій автомобіля «Мітсубісі» починає зупинятись і повертати наліво, а тому він не встигнув зупинити свій автомобіль і лівою частиною автомобіля задів ліву частину автомобіля «Мітсубісі» на зустрічній смузі руху. Автомобіль від удару з`їхав у кювет, та зіткнувся з деревом. Після ДТП він викликав швидку. Додатково повідомив суду, що автомобіль, яким він керував належить ОСОБА_10 і він оформлений офіційно як водій, а ОСОБА_8 є директором фірми на яку він працює. Визнає вину частково в тому, що не дотримався безпечної дистанції під час руху. Завдану шкоду не відшкодовував тому як відшкодувати потерпілому п`ятнадцять тисяч доларів він не мав змоги. Визнає себе винним частково тому що на його думку потерпілий допускав порушення ПДР, та створив аварійну ситуацію. Він має водійський стаж керування вантажними автомобілями більше 25 років. Просить не позбавляти його права керування тому як це його єдиний вид доходу і врахувати, що його дружина є хвора та не може самостійно пересуватися та потребує протезування суглобів.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , пояснив, що в день події 16 березня 2020 року приблизно о 14. 30 годин він керував автомобілем «Мітсубіс» у с. Любимівка та рухався по вул. Молодіжної з боку вул. Сонячної в напрямку м. Дніпро. Попереду нього їхав вантажний автомобіль «Рено» і він включивши показник повороту пішов на обгін, порівнявшись з «Рено» його наздогнав ззаду автомобіль «Даф», який за ним виконував маневр обгону і не дав йому закінчити маневр обгону. Від удару його автомобіль вилетів у кювет. Обвинувачений приходив до нього у лікарню, але він не просив п`ятнадцять тисяч доларів. Автомобіль він відновив, кошти йому надала страхова. Зараз йому потрібні кошти які він витратив на лікування та за період непрацездатності та моральну шкоду. Цивільний позов підтримав у повному обсязі. Щодо міри покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що 16 березня 2020 року близько 14.30 годин він рухався на вантажному самоскиді «Рено» з кар`єру завантажений 23 тонами щеня зі сторони с. Любимівка в напрямку м. Дніпро, рухався вгору зі швидкістю близько 40 км/год. Він побачив що його став обганяти автомобіль «Мітсубісі» без включених показників повороту. Далі він бачив як автомобіль ДАФ під керуванням обвинуваченого він зрівнявся з його дзеркалом також пішов на обгін та завдав удар в задню частину «Мітсубісі» та той вилетів в кювет. Після ДТП він відразу зупинився та викликали швидку, поліцію.

Провина обвинуваченого, окрім пояснення потерпілого і свідка, підтверджена письмовими доказами, а саме матеріалами кримінального провадження №0000668:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000668 від 30 березня 2020 року, згідно якого 27 березня 2020 року із УПП в Дніпропетровській області надійшли матеріали про ДТП, яка мала місце 16 березня 2020 року близько 14.30 годин в Дніпровському (Дніпропетровському) районі в с. Любимівка на автодорозі "Дніпро-Любимівка", в районі перехрестя вулицею Сонячної, сталося зіткнення автомобілю «ДАФ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобілю «Міцубісі» під керуванням водія ОСОБА_6 . Внаслідок даної ДТП водію ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження. (а.с.к.п. 1);

- рапортом від 16 березня 2020 року за №8208, із якого встановлено, що 16 березня 2020 року близько о 14.30 годні в Дніпровському районі на автодорозі «Дніпро-Любимівка» в районі перехрестя з вул. Сонячної, автомобіль ДАФ реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 допустив зіткнення із автомобілем Міцубісі, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 (а.с.к.п. 6);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16 березня 2020 року з фото-таблицею до нього і схему до даного протоколу, відповідно до яких в присутності водія ОСОБА_4 і понятих ОСОБА_12 , і ОСОБА_13 проводився огляд місця дорожньо-транспортної пригоди за адресою: Дніпропетровська область дорога на с. Любимівка вул.Сонячна, під час якого було встановлено таке: погодні умови ясно, без опадів, температура повітря +2, напрямок проведення огляду: від с. Любимівка до м. Дніпро, вид події зіткнення транспортних засобів, місце ДТП автодорога, елемент дороги проїзна частина горизонтальна, дорожнє покриття - асфальт, до проїзної частини примикають справа, зліва узбіччя, далі за узбіччям розташовані праворуч поле, ліворуч лісосмуга, дорожніх знаків немає, пора доби світла, наявність приладів відеоспостереження немає, локалізація пошкодження транспортних засобів ДАФ- деформація передньої лівої (правої) частини, Мітсубісі деформація задньої частини, лівої задньої частини, завантаження тз без завантаження, гальмові системи та рульове керування автомобілів справне, колеса і шини в нормі, ДАФ- розбита ліва передня фара, мітсубісі справні, огляд проводився за допомогою фотоапарату Самсунг, 20м рулетки (а.с.к.п.8-16);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стані сп`яніння від 25 березня 2020 року, згідно якого у ОСОБА_4 ознак сп`яніння не виявлено (а.с.к.п. 44);

- висновком судово-медичної експертизи від 10 квітня 2020 року №997е із додатками до нього, де вбачається, що за даними медичної документації, комп`ютерної томографії та при огляді у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла. За даними медичної документації, комп`ютерної томографії та при огляді у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, численних саден обличчя; закритої травми грудної клітини ліворуч з косими переломами 3-го та 4-го ребер по передньо-пахвовій лінії та косими переломами 6-го, 7-го, 8-го та 9-го ребер по середньо-пахвовій лінії; синця на задній поверхні лівого плеча у нижній третині з переходом на зовнішню та внутрішню поверхню, вниз на ліктьовий суглоб та далі вниз до середньої третини лівого передпліччя; закритої травми лівого колінного суглобу з явищами гемартрозу (кров у порожнині суглобу); забію правого плечового суглобу.

Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла, спричинені від механічної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобу, за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в КНП «МКЛ №16»ДМР», тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові. За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла - відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних,-ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.. (а.с.к.п. 61-65);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 09 квітня 2021 року із фото-таблицею до нього та схемою, де в період часу з 12 год. 30 хв. до 13 год. 00 хв. ОСОБА_4 у присутності понятих ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 відтворив обставини ДТП. (а.с.к.п. 66-73);

- висновком судово - автотехнічної експертизи від 16 квітня 2020 року №19/104-9/2/515 із якого вбачається, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Даф» ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «Даф» ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної то зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Технічна можливість запобігти вказаній ДТП для водія автомобіля «Даф» Кулика ATI. визначалась виконанням ним вимог 12.3 Правил дорожнього руху і для нього не було яких-небудь перешкод технічне характеру, які не дозволили б йому виконати зазначені вимоги ПДР. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Міцубісі» ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 1.5 та 11 Правил дорожнього руху. При заданому механізмові події, в діях водія автомобіля «Міцубісі» ОСОБА_6 невідповідностей вимогам п.п. 1.5 та 10.1 Правил дорожнього руху не вбачається. (а.с.к.п. 79-81);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2020 року із фото-таблицею до нього та схемою, де в період часу з 11 год. 20 хв. до 11 год. 45 хв. свідок ОСОБА_11 у присутності понятих відтворив обставини ДТП. (а.с.к.п. 84-93);

Дослідивши висновки судових експертиз, суд приходить до висновку, що вони відповідають вимогам кримінального-процесуального законодавства, яке регламентує проведення цих експертиз, є належно вмотивованими, даними на підставі повного вивчення матеріалів справи.

Аналізуючи зібрані в кримінальному провадженні докази в своїй сукупності, у суду немає підстав сумніватися в достовірності висновків проведених у справі експертиз, оскільки вони проведені з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними фахівцями, що володіють спеціальними знаннями для вирішення постановлених перед ними питань і мають тривалий стаж експертної роботи, експертний висновок не суперечать іншим, зібраним по справі доказам, є науково обґрунтованим.

Наведені докази, які є належними, допустимими і достовірними, повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого.

У пунктах 4 і 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснюється, що суб`єктом злочину, передбаченого ст. 286 КК України визнають особу, яка керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право. Відповідальність за статтею 286 КК України настає незалежно від місця, де були допущені порушення правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспорту, правил водіння або експлуатації машини (на магістралі, шосе, вулиці, залізничному переїзді, полі, території підприємства, у дворі, тощо). Це стосується й випадків, коли зазначені правила було порушено під час виконання з допомогою транспортних засобів різних робіт (дорожніх, сільськогосподарських, будівельних та ін.). Відповідальність за статтею 286 КК України настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його загибель.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.ч. 1, 2 ст. 84 КПК України).

Частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У ході судового розгляду суд дійшов до висновку про те, що докази, на яких ґрунтується обвинувачення є належними та достатніми, надають інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування.

Таким чином, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд суду сторонами, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши надані докази стороною обвинувачення, давши їм оцінку згідно з вимогами ст.94 КПК України, суд дійшов висновку про повну доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і його дії кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, що виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Про це свідчать встановлені конкретні обставини, логіка розвитку подій, пояснення свідка, висновки проведених експертиз.

Крім того на думку суду, обвинувачений, який має достатній досвід водія про що повідомив суду під час свого допиту, повинен був суворо дотримуватися вимог Правил дорожнього руху України, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я інших учасників дорожнього руху, під час керування транспортним засобом, віднесеному законом до джерела підвищеної небезпеки. Окрім того, обвинувачений під час допиту повідомив суду, що потерпілий ОСОБА_6 не вмикав покажчик повороту коли йшов на обгін і також порушив правила ПДР і заважав йому уникнути ДТП, ця позиція на думку суду є необґрунтованою та обвинувачений таким чином намагається уникнути суворого покарання.

Суд не може погодитись із такими аргументами, оскільки згідно із вимогами п. 12.3 "у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди".

Так, у відповідності до припису ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Докази, покладені в основу вироку, були зібрані з дотриманням процесуального законодавства, а тому розцінюються судом як допустимі.

Суд не посилається у вироку та не оцінює інші матеріали кримінального провадження, досліджені за письмовим клопотанням прокурора від 13 грудня 2022, оскільки даних щодо предмету доказування вони не містять (а.с. 190).

Аналіз усіх доказів по справі дає суду підстави для висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та про необхідність призначення покарання, передбаченого законом.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 50 КК України).

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує те, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до категорії не тяжких злочинів.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує особу винного, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, його відношення до скоєного, а саме невідшкодування потерпілому навіть незначних витрат пов`язаних з лікуванням, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, задовільну характеристику за місцем роботи.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття.

Обставини, що обтяжують його покарання, суд не вбачає.

Відповідно до п. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілого ОСОБА_6 , який при визначені міри поклався на розсуд суду, а його представник просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, суд вважає необхідним призначити покарання у вигляді штрафу.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

В суді було встановлено, що порушення ПДР України, допущені обвинуваченим ОСОБА_4 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Крім того, скоєне обвинуваченою кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України віднесено до злочинів проти безпеки руху.

Суд вважає необхідним не застосувати до ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так як даний злочин хоча і пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та протиправні дії обвинуваченого пов`язані з нехтуванням Правил дорожнього руху України, призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок чого потерпілому було спричинено тілесних ушкоджень, але обвинувачений має спеціальність водій, а керування транспортними засобами є джерелом його доходу, що надасть йому змогу відшкодовувати завдані збитки, та утримувати хвору дружину, а тому суд не вважає не позбавляти права керування обвинуваченого , як на тому наполягав у судових дебатах представник потерпілого.

Відповідно до ст. 128, 129 КПК України суд вирішує цивільний позов в кримінальному провадженні.

Статтею 127 КПК України встановлюється, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатом розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та (або) моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті, яка передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Нормами, закріпленими в ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Потерпілим ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов про стягнення на його користь матеріальної та моральної не майнової шкоди, а саме згідно позовних вимог (а.с.36-43) просив стягнути з цивільного позивача власника автомобіля ОСОБА_8 , на його користь завдану матеріальну шкоду спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 43 242 (сорок три тисячі двісті сорок дві) грн. 70 коп., та моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставах викладених в позовній заяві.

Представник цивільного відповідача ОСОБА_8 - ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що цивільний позов не визнають тому, як номерний знак автомобіля зазначений в обвинувальному акті не відповідає тому яким керував обвинувачений ОСОБА_4 , матеріальні збитки відшкодовані страховою.

Звернув увагу суду на те, що матеріалами кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , працював водієм у ТОВ «Власт-2013», а відповідно договору найму транспортного засобу від 10 вересня 2019 року, ОСОБА_10 передала у користування ТОВ «Власт-2013» автомобіль ДАФ державний номер НОМЕР_1 .

Вирішуючи цивільно-правовий спір суд виходить з наступного:

З долученої до матеріалів справи копії документів убачається, що державний номерний знак автомобіля «DAF» є НОМЕР_1 (фото-таблицею на а.с.к.п. 15-16, та відповідно до свідоцтва про реєстрацію на а.с.к.п. 22), а тому стороною обвинувачення було виправлено описку в обвинувальному акті (а.с. 191-195).

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У правовому висновку Верховного Суду України у справі за № 6-1693цс16 зазначено, що загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 ЦК України.

У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України).

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особо,яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ «Власт-2013», на посаді водія автотранспортних засобів та цей факт сторонами кримінального провадження не оспорюється .

Саме, виконуючи роботу, передбаченому трудовими відносинами використовуючи цей автомобіль при виконанні трудових обов`язків, тобто керуючи джерелом підвищеної небезпеки, перебуваючи трудових відносинах ТОВ «Власт» обвинувачений ОСОБА_4 спричинив потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості та пошкодив автомобіль.

В матеріалах справи наявний Поліс № АМ/8935057 від 27.03. 2019 року з якого вбачається, що страхувальником автомобіля ДАФ державний номер НОМЕР_1 є ТОВ «Власт-2013».(а.с.к.п. 24)

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля ДАФ є ОСОБА_10 , але до матеріалів справи доданий договір найму транспортного засобу від 10 вересня 2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_10 передала у користування ТОВ «Власт-2013» автомобіль ДАФ державний номер НОМЕР_1 ,

Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_8 є неналежним відповідачем за цивільним позовом суд не вправі замінити відповідно до вимог ЦПК, а саме положень ч. 2, ч. 4 ст. 51 ЦПК України; «якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Про заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.»

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

З огляду на зазначене, вирішення питання заміни неналежного відповідача має здійснюватись судом першої інстанції за клопотанням позивача, а не з власної ініціативи. В силу покладених процесуальним законом повноважень, суд роз`яснює позивачеві його процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення таких дій, а встановивши, що у справі не залучено суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, відмовляє у позові з цих підстав.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що у відповідності до ЦПК України суд розглядає справу, виходячи з принципу диспозитивності, і не може вийти за межі позовних вимог, при цьому клопотань про залучення у даній справі в якості співвідповідача ТОВ «Власт», як роботодавця обвинуваченого ОСОБА_4 до суду не надходило, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди слід відмовити, роз`яснивши позивачу його право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні суд не застосовує.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України судові витрати по справі за проведення експертизи слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 та стягнути в дохід держави.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 8 500, 00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 - суд не застосовує.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , третя особа: ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судово-автотехнічної експертизи №19/104-9/2/515 від 16 квітня 2020 року у розмірі 1 307 гривні 60 копійок.

Речові докази по кримінальному провадженні №0000668, а саме: автомобіль «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «Мега» реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль «Мітсубісі» державний номер НОМЕР_3 після набрання вироком законної сили залишити у розпорядженні власників.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а обвинуваченому у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1