Справа №705/2964/20
1-кп/705/354/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2023 Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мурманськ рф, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інваліда 3 групи загального захворювання, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 03.01.2020 року близько 16 години 49 хвилин керуючи автомобілем марки «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись на 546 км автодороги сполученням «Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка» в напрямку м. Кропивницький, в адміністративних межах м. Умань, Черкаської області, в порушення вимог п.п. 2.3.б), 1.7, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зі змінами та доповненнями, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та, відповідно, не реагував на її зміну у вигляді появи на проїзній частині пішохода похилого віку. Так, ОСОБА_4 , рухаючись у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості не обрав швидкість руху керованого ним автомобіля, щоб він мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, рухаючись зі швидкістю 60 км/год, що на 10 км/год. перевищувала дозволену швидкість у населеному пункті 50 км/год, та маючи об`єктивну можливість виявити пішохода, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка переходила проїзну частину з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 05-7-02/9 від 06.01.2020, отримала тілесні ушкодження у виді поєднаної травми кількох уточнених ділянок тіла, що супроводжувалась забійними ранами голови та правого ліктя, переломом основи черепа, множинними двобічними переломами ребер, внутрішньо-плевральною кровотечею зліва, синцями гомілок, закритим переломом обох кісток правої гомілки, що призвела до набухання і напрямку головного мозку з розвитком поліорганної недостатності. Вказані тілесні ушкодження, як поєднана травма, виникли в результаті дії твердих тупих предметів, можливо в час та за обставин вказаних в постанові, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. В момент первинного контакту потерпіла знаходилась у вертикальному положенні цілком можливо при ходьбі лівою поверхнею тіла до автомобіля.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , а саме вимог п.п. 2.3.б), 1.7, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зі змінами та доповненнями, відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 4/553 від 22.07.2020 знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_8 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро покаявся і надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним обставинам вчинення кримінального правопорушення. Пояснив, що дійсно 03.01.2020 року близько 17 години він керував транспортним засобом на трасі в межах м. Умані зі швидкістю приблизно 60 км/год. Була темна пора доби і несподівано на проїзджу частину дороги перед його авто вибігла жінка, на що він не встиг належним чином відреагувати та здійснив наїзд на неї. Одразу після ДТП він намагався допомогти жінці та викликав на місце події швидку допомогу. Розуміє тяжкість вчиненого, щиро розкаюється, намагався допомогти в межах своїх сил, відшкодував потерпілому, сину загиблої, завдану моральну та матеріальну шкоду. Просить суд суворо його не карати, а також не позбавляти його прав керування, оскільки на його утриманні перебувають дружина та двоє дітей, він є інвалідом, одна із дочок також інвалід, в зв`язку з чим йому життєво необхідно постійно мати можливість використовувати транспортний засіб.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, його покази відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють та не оспорюють зміст обставин вчиненого кримінального правопорушення, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 його вина у вчиненні кримінального правопорушення, повністю підтверджується доказами, добутими на досудовому розслідуванні та перевіреними в суді у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, що перевірені та оцінені судом у відповідності до вимог КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується положеннями ст. ст. 65-67 КК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При цьому, згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Обираючи вид та міру покарання суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд приймає до уваги, що скоєне кримінальне правопорушення, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, враховує, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання де характеризується формально позитивно, є особою з інвалідністю, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та не має судимості.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також враховує думку потерпілого ОСОБА_9 , який претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, суд вважає за необхідне у даному випадку призначити ОСОБА_4 основне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання доцільності призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд з урахуванням думки прокурора, який просив не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання, а також враховуючи конкретні обставин вчинення кримінального правопорушення та характер допущених обвинуваченим ОСОБА_4 порушень вимог Правил дорожнього руху, його ставлення до вчиненого та поведінку після дорожньо-транспортної пригоди, а також наявність на утриманні обвинуваченого двох неповнолітніх дітей та необхідність використання транспортного засобу для забезпечення життєвих потреб сім`ї, суд дійшов висновку про недоцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з цим, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, повне визнання ним вини та його відношення до наслідків вчиненого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд доходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 , без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши від відбування основного покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався та підстав для його застосування до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

У кримінальному провадженні наявні процесуальні витрати , пов`язані з залученням експертів та проведенням судових експертиз, а саме: судової експертизи технічного стану транспортного засобу в сумі 2512,16 грн., судових авто-технічних експертиз в сумі 628,04 грн. та 1307,60 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави за правилами ст. 124 КПК України, оскільки вони витрачені на доведення його вини.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 65, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 393 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не застосовувався.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів та проведення судових експертиз у розмірі 4447 гривень 80 копійок.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речовий доказ: автомобіль «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_4 , за належністю.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1