справа № 631/1032/22
провадження № 1-кп/631/112/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2022 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_2 ,

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 1 Нововодолазького районного суду Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 січня 2022 року під № 0000046, щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, маючу середню освіту, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, утриманців не має, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України,

В С Т А НО В И В:

11 січня 2022 року близько 13 години 30 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_4 разом із невстановленим в ході досудового слідства чоловіком на ім`я ОСОБА_5 , проходили по АДРЕСА_3 . В цей час ОСОБА_4 та невстановлений в ході слідства чоловік на ім`я ОСОБА_5 побачили раніше знайомого їм ОСОБА_6 , який залишив на узбіччі автодороги Новоселівка Нова Водолага, а саме на вулиці Кварцевій в селі Новоселівка Харківського району Харківської області, біля електричної опори № 65, без нагляду свій автомобіль марки «АЗЛК 2141201», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого в них виник раптовий, злочинний, корисливий умисел направлений на таємне викрадення майна ОСОБА_6 .

В подальшому, ОСОБА_4 разом із невстановленим в ході досудового слідства чоловіком, на ім`я ОСОБА_5 , реалізуючи свій раптовий, спільний, злочинний, корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з метою незаконного особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, впевнившись, що за їх діями не спостерігають сторонні особи та власник майна, діючи узгоджено та із завчасно розподіленими ролями, з єдиним корисливим умислом, невстановлений в ході слідства чоловік на ім`я ОСОБА_5 зламав замок правої задньої дверці та замок багажного відділення автомобілю марки «АЗЛК 2141201», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_6 . ОСОБА_4 в цей час знаходилась поряд та спостерігала за навколишньою обстановкою, після чого останні із автомобілю потерпілого ОСОБА_6 викрали його майно, оцінене згідно висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 18 від 22 січня 2022 наступним чином: сумку спортивну чорного кольору, вартістю 539 гривень 00 копійок, пластиковий кейс з набором ключів та насадок торцевих «MastertoolCV» 1/4 і 1/2» (78-5094), вартістю 1414 гривень 00 копійок, трансформаторний зарядний пристрій «Дніпро-10», вартістю 1350 гривень 00 копійок, провід для проведення електричного струму між двома автомобільними акумуляторами, довжиною 4 м, вартістю 24 гривні 24 копійки, кросівки шкіряні, чоловічі, 42-го розміру, з логотипом бренду «AUDI» newlineS-PointDiscovery, вартість встановити не виявилось можливим, светр жіночій, 46-го розміру, вартістю 310 гривень 00 копійок, футболку трикотажну, чоловічу розміру L, вартістю 201 гривня 00 копійок, жіночі спортивні брюки «Capricon», вартістю 355 гривень 00 копійок, молоко домашнє, ємкістю 1,5 літра, вартістю 33 гривні 75 копійок, мило туалетне тверде «AROMA Lime&Mint» торгівельної марки «Grant Шарм», виробник Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАБРИКА МИЛОВАРНІ ТРАДИЦІЇ» у кількості 2 штук, вартістю 09 гривень 70 копійок за 1 штуку, на загальну суму 19 гривень 40 копійок, мережевий адаптер «Lenovo» Model:C-P57:D17, вартістю 260 гривень 00 копійок, крем для обличчя нічний живильний «NATURALSSPA МОЙ КАПРИЗ», виробник Товариство з обмеженою відповідальністю «ФНДЦ «Альянс краси», вартістю 46 гривень 34 копійок, а всього на загальну суму 4518 гривень 98 копійок.

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення злочину пішла, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд заподіявши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на зазначену суму.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 на пропозицію суду щодо призначення їй захисника відмовилася від останнього, зазначивши, що буде самостійно здійснювати захист своїх інтересів, при цьому, винною себе визнала повністю, пояснивши, що дійсно скоїла інкриміноване їй в вину кримінальне правопорушення при вищевикладених обставинах.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченою своєї провини, а також те, що вона не ставить під сумнів фактичні обставини справи, а також правильність розуміння нею змісту цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції ОСОБА_4 .

Прокурор у судовому засідання посилаючись на те, що обвинувачена не оспорює фактичних обставин у справі, висловив думку про недоцільність досліджування під час судового розгляду справи усіх доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином відповідно до приписів Кримінального процесуального кодексу України. На адресу суду потерпілий ОСОБА_6 направив заяву відповідно до якої просив розгляд справи провести за його відсутності, зазначивши про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченої.

У судовому засіданні у порядку, передбаченому статтею 325 Кримінального процесуального кодексу України, судом, з урахуванням думки учасників судового провадження, було вирішено питання про проведення судового розгляду без участі потерпілого, адже є можливим за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, з огляду на те, що цивільний позов в рамках кримінального провадження заявлений не був.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь - якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому їй органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодженні з кваліфікацією вчиненого нею діяння, підтвердженням нею фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують її особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та процесуальних витрат, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченої, у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

При цьому, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені статтею 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, в рішенні від 19 жовтня 2006 року у справі «Коваль проти України», відповідно до пункту 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Також, в рішеннях від 28 жовтня 2010 року у справі «Леонід Лазаренко проти України» та від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України» зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80 відповідно).

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 у вільній формі дала суду свої пояснення, зазначивши, що дійсно за наведених в обвинувальному акті обставин та відображеного алгоритму, 11 січня 2022 року близько обіду, більш точного часу не пам`ятає, вона разом із знайомим чоловіком, на ім`я ОСОБА_5 , з яким познайомилась напередодні Нового року, перебували на АДРЕСА_3 , де останній підійшов до припаркованого автомобілю та якимсь чином відчинив його. В цей час ОСОБА_4 дивилася, щоб нікого не було поруч. Погрузивши викрадені речі з автомобілю у спортивні сумки, вони пішли, але побачивши хазяїна автомобіля, малознайомий її чоловік ОСОБА_5 покинув її з сумками, а сам пішов у невідомому напрямку. Як зазначила обвинувачена, більше того ОСОБА_5 вона ніколи не бачила, його прізвища та засобів зв`язку її не відомі. У вчинені кримінального правопорушення ОСОБА_4 щиро розкаюється, повідомивши, що дуже шкодує про свій вчинок, але виразила готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Покази обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.

Згідно із статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, про це наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 154/3213/16.

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина 2 статті 84 Кримінального процесуального кодексу України).

В свою чергу, з досліджених судом у судовому засіданні документів, що були надані стороною обвинувачення, судом встановлено наступне.

11 січня 2022 року ОСОБА_6 , будучи повідомленим під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтею 383 Кримінального кодексу України, звернувся до Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області із заявою, відповідно до якої просив вжити заходів до невідомих осіб, які 11 січня 2022 року скоїли крадіжку особистих речей із автомобіля у селі Новоселівка, Харківського району, Харківської області.

Протоколом огляду місця події від 11 січня 2022 року, складеного слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 , та фототаблиці до нього, у період часу з 20 години 08 хвилин по 20 годину 50 хвилин в присутності понятих: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також за участі потерпілого ОСОБА_6 , а також ОСОБА_4 зафіксовані обстановка та обставини вчинення кримінального правопорушення, за адресою: Харківська область, Харківський район, село Новоселівка, автодорога Новоселівка Нова Водолага, ділянка місцевості в районі електричної опори № 65 по вулиці Кварцевій, де знаходиться автомобіль марки «АЗЛК 2141201», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 . На момент огляду задня кришка багажного відділення відчинена, маються пошкодження ручки та замку на задній правій пасажирській двері. На землі біля автомобіля знаходять дві спортивні сумки з речами. Вказаний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, а також понятими без будь яких зауважень та в цілому відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання його оформлення.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 08 липня 2020 року, власником автомобілю марки «АЗЛК 2141201», 1991 року випуску, бежевого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_6 .

З протоколу огляду речей від 13 січня 2022 року, складеного старшим слідчим СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області майором поліції ОСОБА_10 та фототаблиці до нього, убачається, що предметом огляду є: сумка спортивна чорного кольору, з трьома ручками, застібається на блискавку; пластиковий кейс з набором ключів та насадок торцевих «MastertoolCV» 1/4 і 1/2» (78-5094), в кількості 94 штуки; трансформаторний зарядний пристрій «Дніпро-10», чорного кольору; провід для проведення електричного струму між двома автомобільними акумуляторами, жовтого кольору, довжиною 4 м.; кросівки шкіряні, чоловічі, 42-го розміру, чорного кольору з логотипом бренду «AUDI» newlineS-PointDiscovery; светр жіночій, 46-го розміру, рожевого кольору; футболка трикотажна, чоловічу розміру L, синього кольору; жіночі спортивні брюки, сірого кольору, «Capricon»; молоко питне, ємкістю 1,5 літра, у пластиковій пляшці; мило туалетне тверде в паперовій упаковці зеленого кольору «AROMA Lime&Mint» торгівельної марки «Grant Шарм», вагою 100 грам, виробник Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАБРИКА МИЛОВАРНІ ТРАДИЦІЇ» у кількості 2 штук; мережевий адаптер чорного кольору «Lenovo» Model:C-P57:D17; крем для обличчя нічний живильний «NATURALSSPA МОЙ КАПРИЗ», ємкістю 100 мл., виробник Товариство з обмеженою відповідальністю «ФНДЦ «Альянс краси» у кількості 1 штука.

Постановою старшого слідчого СВ Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області майора поліції ОСОБА_10 від 13 січня 2022 року сумку спортивну чорного кольору, пластиковий кейс з набором ключів та насадок торцевих «MastertoolCV» 1/4 і 1/2» (78-5094), в кількості 94 штуки, трансформаторний зарядний пристрій «Дніпро-10», провід для проведення електричного струму між двома автомобільними акумуляторами, жовтого кольору, довжиною 4 м., кросівки шкіряні, чоловічі, 42-го розміру, з логотипом бренду «AUDI» НОМЕР_3 , светр жіночій, рожевого кольору, футболку трикотажну, чоловічу розміру L, синього кольору, жіночі спортивні брюки, сірого кольору, «Capricon», молоко питне, ємкістю 1,5 літра, у пластиковій пляшці, мило туалетне тверде у зеленій упаковці «AROMA Lime&Mint» торгівельної марки «Grant Шарм», вагою 100 грам, виробник Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАБРИКА МИЛОВАРНІ ТРАДИЦІЇ» у кількості 2 штук, мережевий адаптер чорного кольору «Lenovo» Model:C-P57:D17, крем для обличчя нічний живильний «NATURALSSPA МОЙ КАПРИЗ», у кількості 1 штука, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 січня 2022 року під № 0000046 та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 під розписку.

Згідно розписки ОСОБА_6 від 13 січня 2022 року, останній отримав від працівників поліції на зберігання сумку спортивну чорного кольору, пластиковий кейс з набором ключів та насадок торцевих, трансформаторний зарядний пристрій «Дніпро-10», провід для проведення електричного струму між двома автомобільними акумуляторами, кросівки шкіряні з логотипом бренду «AUDI», светр жіночій, жіночі спортивні брюки «Capricon», молоко питне, ємкістю 1,5 л., мило туалетне тверде у кількості 2 штук, мережевий адаптер «Lenovo», крем для обличчя « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та зобов`язався зберігати до вирішення питання по суті.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи № 18 від 22 січня 2022 року, складеного судовим експертом ОСОБА_11 , вбачається, що станом на момент вчинення крадіжки, загальна ринкова вартість викраденого майна з урахуванням стану зносу складає 4518 гривень 98 копійок.

Згідно довідки судового експерта ОСОБА_11 вбачається, що витрати на проведення експертизи від 22 січня 2021 року № 18 складають 686 гривень 48 копійок.

Оцінюючи висновок експерта з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає їх вірними, мотивованими достатньо переконливо та такими, що не суперечать іншими доказам у справі.

Надаючи оцінку усім письмовим доказам суд відмічає наступне.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 Кримінального процесуального кодексу України).

Приписами статті 86 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні статті 84 Кримінального процесуального кодексу України, підтверджуються обставини, регламентовані статтею 91 вказаного нормативно правового акту України.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05 квітня 2018 року у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

У відповідності до пунктів 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Саму вартість майна установлено, як дійсну, у порядку алгоритмів, окреслених Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 25 листопада 2019 року у справі № 420/1667/18 та колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 16 січня 2020 року у справі № 335/6360/15-к.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2013 року у справі № 5-33кс12 «під поняттям «сховище» слід розуміти певні місця чи ділянки території, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які обладнані огорожею чи технічними засобами або забезпечені іншої охороною: пересувні автолавки, рефрижератори, контейнери, сейфи та інші сховища».

Відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів сховище - це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

Тобто до сховища (незалежно від ознаки стаціонарності) мають бути віднесені місця чи ділянки, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, та мають властиві для цього конструктивні ознаки, які забезпечують охорону від доступу до них сторонніх осіб.

У постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 653/3/18 (провадження № 51-5932км19) вказано, що салони та/або багажні відділення автомобілів, можуть бути віднесені за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з їх конструктивних особливостей, наявності пристосувань чи засобів охорони, у тому числі технічних, які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказані місця як такі, що мають, окрім іншого, призначення для постійного або тимчасового зберігання майна (тобто є сховищем).

Відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів сховище це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

Тобто до сховища (незалежно від ознаки стаціонарності) мають бути віднесені місця чи ділянки, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, та мають властиві для цього конструктивні ознаки, які забезпечують охорону від доступу до них сторонніх осіб.

За визначенням, передбаченим статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ, автомобільний транспортний засіб колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.

При цьому легковий автомобіль автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки (пункт 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306).

Одночасно салони та багажні відділення автомобілів, зокрема і легкових, дозволять використовувати їх з урахуванням особливостей конструкції, як для перевезення пасажирів та їх багажу, так і для постійного чи тимчасового зберігання майна володільця транспортного засобу.

Таким чином наявність засобів охорони транспортного засобу, у тому числі і технічних, що обмежують вільний доступ сторонніх осіб до майна, що знаходиться в салоні або багажному відділенні автомобіля, свідчить про наявність ознак сховища, яке є володінням особи.

Під проникненням слід розуміти незаконне вторгнення у сховище будь яким способом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 18 квітня 2018 року (справа № 569/1111/16-к, провадження №13-14кс18) при вирішення питання про наявність чи відсутність ознаки «проникнення» вказала, що як правильно зазначається в постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2012 року у справі № 5-15кс12в, при здійсненні такої правової оцінки необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.

Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

З огляду на зазначене, з урахуванням конкретних обставин провадження незаконне потрапляння сторонніх осіб до салону та багажного відділення автомобіля шляхом подолання різним способом засобів охорони від вільного доступу, у тому числі технічних, здійснене з метою викрадення майна, що там зберігається, складає ознаку незаконного проникнення до володіння особи сховища.

Як наслідок, відповідно до фактичних обставин цього кримінального провадження, дії обвинуваченої відповідають зазначеним критеріям, адже вона розуміла, що доступ до даного об`єкту ускладнений для потрапляння у нього сторонніх осіб і там може зберігатися майно.

Таким чином, суд уважає установленим факт того, що, в даному випадку, мало місце проникнення у сховище.

Розглядаючи кримінальне провадження відповідно до частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд дійшов висновку щодо доведеності стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_4 інкримінованого їй в вину кримінального правопорушення злочину проти власності в об`ємі та на суму, визначеному у обвинувальному акті, оскільки вона дійсно своїми умисними діями 11 січня 2022 року вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_4 доведена повністю. Дії її відповідають складу злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище.

Підстав, у відповідності до частини 3 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченою скоєно кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів.

Вивчаючи особу винної шляхом з`ясування стану її здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштована, на життя заробляє випадковими заробітками, неодружена, неповнолітній дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має. Стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний, зі слів хронічних хвороб не має, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про її осудність, до осіб з інвалідністю не належить. Має постійне місце проживання, де характеризується задовільно; в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судима.

З досудової доповіді, складеної 12 грудня 2022 року старшим інспектором Харківського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_12 щодо ОСОБА_4 вбачається, що орган пробації вважає, що є середній ризик ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для її виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, а саме залучення фахівців у сфері працевлаштування. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробування, орган пробації вважає доцільним покладення на обвинувачену обов`язків відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України.

В силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, а також активне сприяння розкриттю злочину.

Щире каяття в даному випадку полягає у визнанні в суді обставин регламентованих пунктом 1 частини 2 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України щодо події кримінального правопорушення, у тому числі часу, місця, способу вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Обвинувачена висловила щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки.

Активне сприяння розкриттю злочину виразилось у активному сприянні у встановленні обставин регламентованих статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України та розгляду справи у порядку, визначеному частиною 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Відсутність претензій матеріального характеру в частині збитку від крадіжки у потерпілого, указує на можливість урахування обставини визначеної пунктом 2 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, судом не установлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжкого злочину, особу винної, яка повністю визнала свою провину і усвідомила негативні наслідки своєї поведінки, в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судима, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, сукупну вартість викраденого майна, яке повністю повернуто потерпілому, а також враховує позицію прокурора, який просив призначити покарання обвинуваченій у виді позбавлення волі на строк 4 роки, із застосуванням положень статті 75 Кримінального кодексу України щодо звільнення від відбуття покарання із встановленням іспитового строку на 2 роки.

Виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідно призначити ОСОБА_4 покарання в межах, встановлених санкцією частини 3 статті 185 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на певний строк, із застосуванням приписів статті 75 Кримінального кодексу України про її звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Запобіжний захід під час судового розгляду справи обвинуваченому не обирався, ніяких клопотань з цього приводу до суду не надходило, тому до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати.

Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному частиною 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки в рамках даного кримінального провадження було проведено експертне дослідження судовими експертами ОСОБА_11 , яка не є фахівцем державної спеціалізованої експертної установи, й стороною обвинувачення не доведено факту витрат держави на її роботу, підстав для стягнення на даний час з ОСОБА_4 витрат на залучення експерта при проведенні товарознавчої експертизи (висновок експерта за результатами товарознавчої експертизи № 18 від 22 січня 2022 року, складений судовим експертом ОСОБА_11 ) в сумі 686 гривень 48 копійок, не має.

На підставі викладеного, враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України, керуючись статтями 12, 50, 63, 65 67, 75 76, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, а також статтями 84, 91, 100, пунктом 3 частини 1 статті 118, частинами 1 та 2 статті 122, частино 2 статті 124, частиною 1 статті 126, частиною 3 статті 349, статтями 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до частини 1 статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку на 2 (два) роки та покладенням на нею обов`язків, передбачених частиною 1 та пунктом 2 частиною 3 статті 76 Кримінального кодексу України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні № 0000046, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 січня 2022 року: сумку спортивну чорного кольору, пластиковий кейс з набором ключів та насадок торцевих «MastertoolCV» 1/4 і 1/2» (78-5094), в кількості 94 штуки, трансформаторний зарядний пристрій «Дніпро-10», провід для проведення електричного струму між двома автомобільними акумуляторами, жовтого кольору, довжиною 4 м., кросівки шкіряні, чоловічі, 42-го розміру, з логотипом бренду «AUDI» НОМЕР_3 , светр жіночій, рожевого кольору, футболку трикотажну, чоловічу розміру L, синього кольору, жіночі спортивні брюки, сірого кольору, «Capricon», молоко питне, ємкістю 1,5 літра, у пластиковій пляшці, мило туалетне тверде у зеленій упаковці «AROMA Lime&Mint» торгівельної марки «Grant Шарм», вагою 100 грам, виробник Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАБРИКА МИЛОВАРНІ ТРАДИЦІЇ» у кількості 2 штук, мережевий адаптер чорного кольору «Lenovo» Model:C-P57:D17, крем для обличчя нічний живильний «NATURALSSPA МОЙ КАПРИЗ», у кількості 1 штука, які передані потерпілому ОСОБА_6 на зберігання залишити останньому за належністю.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, потерпілому та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_13 ОСОБА_14