Справа № 307/850/16-к
Провадження № 1-кп/307/44/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, в м. Тячів, кримінальне провадження за №0000128, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, розлученого, сезонного робітника, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

В С Т А Н О В И В:
З листопада 2006 року по березень 2014 року, ОСОБА_5 не виконував рішення Тячівського районного суду від 15.11.2006 р. та рішення Тячівського районного суду від 23.01.2012 про збільшення розміру аліментів, якими був зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання свого сина ОСОБА_7 15.01.2005 р., в результаті чого допустив заборгованість по аліментах у сумі 31300 грв.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 164 КК України злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Пояснив, що піч час ухвалень рішень суду про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів він не був присутній. За період з 2006 по 2016 роки він не сплачував аліменти тумо що мав малі заробітки. Він весь час знаходився на заробітках у Києві, однак з усіх місць його постійно проганяли, оскільки він хворіє епілепсією. Документів про наявність хвороби у нього не було. З 2019 року офіційно перебуває на обліку. Через хворобу йому важко знайти роботу. Підтверджуючих документі про сплату аліментів на утримання сина не має.

Розглянувши матеріали кримінального провадження суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю.

Крім його часткового визнання це стверджується наступними доказами.

Відповідно до свідоцтва про народження за актовим записом № 10 від 03 лютого 2005 року батьками ОСОБА_8 є ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

Рішенням Тячівського районного суду від 15 листопада 2006 року стверджено, що з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_9 на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 250 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

З рішення Тячівського районного суду від 23 січня 2012 року убачається, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_10 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , збільшено до 600 гривень щомісячно починаючи з 5 грудня 2011 року і до його повноліття.

На підставі вказаного рішення 18 квітня 2012 року Тячівським районним судом було видано виконавчий лист.

Розрахунком головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції 4841 від 08 квітня 2014 року ОСОБА_11 стверджено, що станом на 8 квітня 2014 року заборгованість ОСОБА_5 по аліментах становить 31300 гривень.

З протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 21.01.2014 вбачається, що ОСОБА_12 просить притягнути до кримінальної відповідальності її колишнього чоловіка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , який з 2006 року злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання їхнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, оцінивши у сукупності всі зібрані по справі докази, які повністю узгоджуються між собою і не суперечать один одному, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 164 К України.

Обираючи обвинуваченому покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують: вину свою частково визнав, характеризується позитивно; обставин, які обтяжують покарання суд не знайшов.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. з послідуючим змінами звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім і тим, які щиро розкаялись у вчиненому та активно сприяли розкриттю злочину.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

За правилами статті 5 цього ж кодексу закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Інкримінований йому злочин обвинувачений ОСОБА_5 вчинив у період з листопада 2006 року по березень 2014 року, тому при призначенні покарання суд застосовує міру покарання передбачену ч. 1 ст. 164 КК України в редакції яка діяла на час вчинення злочину і вважає за можливе призначити йому покарання у виді штрафу.

За таких обставин, керуючись стст. 368, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (в редакції станом на 01.04.2014) і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий ОСОБА_1