ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/690/18 Номер провадження 11-кп/814/1077/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000088, за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 - захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с. Новий Іржавець, Оржицького району, Полтавської області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючий, раніше не судимий, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Зараховано в строк відбуття покарання період перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою з 18.04.2018 по 26.04.2018 та з 17.05.2018 по 10.07.2019.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Цивільні позови потерпілих задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., на користь потерпілої ОСОБА_10 вирати на правову допомогу в сумі 5 000 грн., витрати пов`язані з прибуттям до місця досудовго розслідування або судового провадження в сумі 856 грн. 40 коп., витрати, пов`язані з організацією поховання в сумі 8613 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.; на користь потерпілої ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн., витрати, пов`язані з прибуттям до місця досуовго розслідування або судового провадження в сумі 2555 грн. 47 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Скасовано накладений арешт на майно, вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

За вироком суду, 16 квітня 2018 року ОСОБА_7 перебував в гаражному приміщенні на території свого домоволодіння по АДРЕСА_2 , разом з потерпілим ОСОБА_12 , під час чого між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, наніс потерпілому не менше трьох ударів рукою, зігнутою в кулак, по голові та близько п`яти ударів рукою, зігнутою в кулак, та ногою у взутті по тулубу, спричинивши тілесні ушкодження відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 103-1 від 16.05.2018 року у вигляді закритої черепно-мозкової травми, кровопідтічності м`яких тканин голови в лівій тім`яній ділянці, правій лобно-скроневій ділянці, крововиливів під тверду мозкову оболонку основи черепу, середніх та задніх черепних ямок, крововиливів під м`яку мозкову оболонку, практично по всій поверхні, з більш вираженою інтенсивністю в тім`яній долі лівої півкулі лобно-скроневій долі лівої півкулі, скроневій долі правої півкулі, дрібних ректичних крововиливів у кору головного мозку, таламічних ділянок справа та зліва, забитих ран верхньої губи, закритих переломів 4-5 ребер справа по середньо-ключичній лінії, 5 ребра справа по лопатковій лінії, кровопідтічності м`яких тканин правої поперекової ділянки, правої лопатки, остистого відростка 5 грудного хребця, синця з садном по боковій поверхні шиї зліва, садна тіла грудини, садна по передній поверхні шиї, синця лівого передпліччя, садна лівого ліктьового суглобу, садна правого плеча, правого передпліччя, надпліччя справа, правого колінного суглобу, лівої гомілки, синців по тильній поверхні правої кисті та в ділянці правого підребер`я, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення. Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 потерпілий ОСОБА_12 помер в автомобілі за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 . Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 103-1 від 16.05.2018 року смерть ОСОБА_12 настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами в речовину головного мозку та під його оболонки.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись з рішенням суду потерпілою ОСОБА_9 подана апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування вироку суду в частині призначеного покарання та призначення обвинуваченому покарання у виді 10 років позбавлення волі. Також, апелянт просить змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди та задовольнити її позов в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи та на досудовому слідстві обвинувачений змінював свою позицію. На досудовому слідстві обвинувачений частково визнавав свою вину, що підтверджується протоколом проведеного слідчого експерименту за його участю та іншими доказами.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить рішення суду щодо засудженого ОСОБА_7 , скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості засудженого та вичерпанням можливостей їх отримання.

Аргументуючи свої доводи, захисник вказує, що місцевий суд, ухвалюючи щодо ОСОБА_7 обвинувальний вирок, належним чином своїх висновків не обґрунтував, а також, за наявності в матеріалах провадження суперечливих доказів, не зазначив належних мотивів, за яких прийняв до уваги одні докази та не врахував інші. При цьому зауважує, що при постановленні рішення суд першої інстанції прийняв до уваги лише версію сторони обвинувачення та не врахував версії сторони захисту, які, на переконання захисника, підтверджуються відповідними доказами, пояснюють обставини вчинення злочину та спростовують доводи сторони обвинувачення щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Разом з тим захисник стверджує, що вказані порушення не були усунуті апеляційним судом, що свідчить про неефективність проведення процедури перегляду вироку суду першої інстанції та порушення вимог КПК України.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі захисник також посилається на неконкретність пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, що в порушення вимог ст. 374 КПК України не було враховано місцевим судом. Зокрема, захисник зауважує, що як в обвинувальному акті, так і у вироку суду вказано, що обвинувачений в момент події перебував у гаражному приміщенні свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , проте матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому у вироку також зазначено, що в момент інциденту з потерпілим обвинувачений перебував за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ), тобто фактично суд зробив висновок, що ОСОБА_7 одночасно перебував та вчинив злочин за двома різними адресами.

Разом з тим, захисник зазначає, що вказана у вироку кількість ударів, завданих потерпілому, є неконкретизованою. Зокрема, судом не встановлено скільки саме ударів обвинувачений наніс потерпілому в ділянку голови та якою саме рукою. Водночас у рішенні суду першої інстанції також не конкретизована кількість ударів, нанесених по тулубу потерпілого, в яку ділянку вони прийшлись, та якою саме рукою і ногою були заподіяні. При цьому вказує, що ні кількість ударів, ні механізм їх нанесення, ні навіть сам факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень саме обвинуваченим не підтверджується жодним із доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження.

Також захисник наголошує, що місцевим судом було залишено поза увагою показання обвинуваченого та свідків, які зазначали, що вилучений у ОСОБА_7 під час обшуку одяг та взуття не співпадають з тим, в якому останній був одягнений в день, коли потерпілому було заподіяно тілесні ушкодження.

Ураховуючи вищенаведене, захисник стверджує, що обвинувачення, яке було пред`явлене ОСОБА_7 , не ґрунтується на доказах та, як наслідок, не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що в свою чергу було проігноровано судом першої інстанції, який вказані недоліки не усунув та на їх підставі ухвалив обвинувальний вирок, який ґрунтується виключно на припущеннях, що є грубим порушенням вимог КПК України та свідчить про необхідність скасування такого рішення.

Крім того, захисник також зазначає, що місцевим судом було досліджено та взято до уваги ряд доказів, які здобуто з порушенням порядку, встановленого процесуальним законом, що відповідно до вимог КПК України свідчить про їх недопустимість.

Так, у своїй апеляціній скарзі захисник посилається на недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 17 квітня 2018 року, посилаючись на те, що: слідча дія проводилась не за місцем проживання обвинуваченого, де відповідно до вироку було заподіяно тілесні ушкодження потерпілому; згідно протоколу огляд здійснювався до 03:50, проте в тексті документу вказано, що вимірювання температури тіла трупа було здійснено о 04:29, що ставить під сумнів достовірність даних, внесених до протоколу; у протоколі огляду місця події вказано про вилучення мікрооб`єктів, однак яких саме та яким чином не зазначено; під час проведення слідчої дії було вилучено ряд доказів, які є недопустимими, оскільки положеннями ч. 3 ст. 214 КПК України не передбачено можливості отримання речових доказів до внесення відомостей до ЄРДР; огляд місця події було проведено в нічний час доби, що є грубим порушенням ч. 4 ст. 223 КПК України; у протоколі містяться пусті графи для заповнення, які після його складання та підписання не були закреслені; у протоколі огляду місця події відсутні дані про присутність під час проведення слідчої дії осіб, які проживають за адресою її проведення; пункт протоколу, в якому вказано технічні характеристики засобу фіксації слідчої дії, не містить підписів осіб, які брали участь у її проведенні; додана до протоколу огляду місця події фототаблиця не підписана понятими.

Також захисник вважає недопустимим доказом протокол обшуку від 17 квітня 2018 року, аргументуючи свою позицію наступними доводами: у протоколі містяться пусті графи для заповнення, які після його складання та підписання не були закреслені; протокол не містить переліку речей та предметів, вилучених під час проведення слідчої дії, та способу їх опечатування; у протоколі відсутні дані щодо здійснення фіксації процесуальної дії; слідча дія була проведена без належного дозволу, оскільки ухвалою слідчого судді було санкціоновано проведення обшуку від 18 квітня 2018 року, однак протокол датований 17 квітня 2018 року. Тобто обшук на території домоволодіння ОСОБА_7 , який був здійснений 17 квітня 2018 року, проводився без дозволу слідчого судді; вказана в протоколі обшуку адреса місця його проведення не відповідає дійсності, оскільки фактично слідча дія проводилась за місцем проживання обвинуваченого, зокрема, по АДРЕСА_1 , а відповідно до протоколу обшук проводився за місцем проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 ..

Одночасно захисник вказує на недопустимість як доказу протоколу проведення слідчого експерименту від 18 квітня 2018 року, посилаючись на таке:у протоколі вказано дві різні адреси проведення слідчого експерименту; доданий до протоколу проведення слідчого експерименту відеозапис містить ознаки зупинення фіксації слідчої дії, але у протоколі така інформація відсутня; відеозапис проведення слідчого експерименту, який наявний в матеріалах провадження, не є оригіналом, оскільки запис зафіксовано на оптичному диску, однак технічна фіксація здійснювалась на камеру, яка не має такої технічної можливості.

Також захисник вказує на недопустимість як доказів відеозаписів проведення обшуку від 17квітня 2018 року та слідчого експерименту від 18 квітня 2018 року, посилаючись на те, що дані електронні докази не мають електронного підпису, що відповідно до положень частин 1, 4 ст. 7 закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також рішення Великої Палати Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 9901/43/19 свідчить про їх не оригінальність, а отже і недопустимість.

При цьому захисник посилається на недопустимість як доказів протоколу огляду місця події від 17 квітня 2018 року, протоколу слідчого експерименту від 18 квітня 2018 року за участю ОСОБА_7 , повідомлення про підозру, протоколу освідування від 18 квітня 2018 року, постанови про проведення освідування від 18квітня 2018 року, протоколу отримання біологічних зразків для експертизи від 18квітня 2018 року, аргументуючи свою позицію тим, що вказані процесуальні документи було складено за результатами проведення відповідних слідчих дій, під час яких було порушено право обвинуваченого на захист, оскільки адвокат ОСОБА_13 , який на той час представляв інтереси ОСОБА_7 , не мав відповідних повноважень на здійснення адвокатської діяльності.

Разом з тим захисник, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення місцевого суду, зауважує, що покладені в основу обвинувального вироку докази жодним чином не підтверджують того факту, що саме обвинувачений заподіяв потерпілому тілесні ушкодження. Так, у своїй апеляційній скарзі захисник зазначає, що на підтвердження своїх висновків щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, місцевий суд послався на висновки судово-медичних та судово-медичних імунологічних експертиз, однак ці експертні дослідження не містять даних, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та смертю потерпілого.

Крім того, захисник посилається на допущення місцевим судом неповноти судового розгляду, яка, на думку сторони захисту, полягає в тому, що судом не взято до уваги обставини, які могли істотно вплинути на прийняття законного рішення. Зокрема судом не було враховано: показання потерпілої ОСОБА_14 щодо наявних в день події у потерпілого ОСОБА_12 конфліктів із сусідами, а також щодо можливості отримання ним тілесних ушкоджень в інший спосіб та в іншому місці; показання свідка ОСОБА_15 стосовно того, що потерпілому в момент перебування на території домоволодіння обвинуваченого жодних тілесних ушкоджень завдано не було; показання потерпілої ОСОБА_10 щодо наявності між нею та ОСОБА_12 конфлікту, а також не враховано її показання про те, що ОСОБА_7 не наносив потерпілому жодних тілесних ушкоджень; показання свідка ОСОБА_16 про відсутність конфліктних ситуацій між обвинуваченим та потерпілим; показання свідка ОСОБА_17 щодо дій ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_12 та нанесення останнім тілесних ушкоджень обвинуваченому. При цьому захисник зауважує, що судом не було надано належної правової оцінки показанням експерта ОСОБА_18 , які, на переконання сторони захисту, є суперечливими та не підтверджують причетність ОСОБА_7 до нанесення потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Одночасно захисник, посилаючись на недотримання місцевим судом вимог ст. 410 КПК України, стверджує, що в ході судового розгляду не було надано відповідної правової оцінки висновку комісійної судово-медичної експертизи від 13 квітня 2021року № 32, відповідно до якого у ОСОБА_7 констатовано знижену силу захвату правої кисті, що позбавляє його можливості нанести потерпілому правою рукою ударів достатньої сили, які могли б призвести до смерті останнього.

Також захисник вказує на невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам справи, оскільки судом не було враховано того факту, що деякі з тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого, неможливо пояснити наслідками нанесення йому ударів сторонньою людиною. При цьому, кількість встановлених у потерпілого ушкоджень не співпадає з кількістю ударів, у нанесенні яких обвинувачується ОСОБА_7 . Разом з тим судом не було враховано версію сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_12 міг покинути територію домоволодіння обвинуваченого та отримати тілесні ушкодження в іншому місці.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, подану в інтересах останнього та просили її задовольнити з мотивів та підстав у ній наведених. Також сторона захисту заперечила проти доводів апеляційної скарги потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_9 підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити при цьому заперечила проти доводів апеляційної скарги сторони захисту.

Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 також заперечили проти задоволення скарги сторони захисту, натомість просили задовольнити скаргу потерпілої ОСОБА_9 .

Прокурор вважала вирок суду законним та обґрунтованим.

Мотиви суду.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції у повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування та перевірених у суді належних та допустимих доказах.

В суді першої інстанції обвинувачений заперечив спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та показав, що 16 квітня 2018 року він знаходився за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , близько з 10-00 год. ранку, приїхав після роботи та пішов до автомобіля в гараж. В той день він взагалі не вживав алкогольні напої. Потім після обіду, десь о 17-30 год. побачив, що біля воріт стоїть ОСОБА_12 , який зайшов до нього та попросив налити 100 грам. Він був п`яний, але тілесних ушкоджень на ньому він не бачив, не звернув увагу, хоча потерпіла ОСОБА_10 постійно била свого чоловіка, раз він особисто був свідком. Потім прийшла ОСОБА_14 із сином, постріляли з воздушки. ОСОБА_17 попросила її забрати потерпілого, але вона пішла сама. Потім обвинувачений повіз ОСОБА_12 по пляшку, при цьому, проїжджаючи повз свій двір, потерпілий сховався, щоб жінка його не побачила. Коли вони повернулися, ОСОБА_12 пив сам, скільки випив, йому невідомо, обвинувачений пити відмовився, ремонтував автомобіль, бо збирався ще ввечері на роботу. Обвинувачений поліз в яму, варив вихлопну трубу, в цей час він потерпілого не бачив, коли виліз з ями, того в гаражі не було. Він знову заліз в яму. Через деякий час почув шум та побачив, що сварка впала, а потерпілий встає з підлоги, обвинувачений йому допоміг. Потім потерпілий стояв поряд, вони спілкувались. Було десь 18-00 год. Раптом ОСОБА_12 впав на автомобіль і обвинуваченому, який стояв на колінах біля заднього лівого колеса та відкручував домкрат, придавило домкратом руку. Він вирвав руку, пошкодив мізинець правої руки до крові, відпихнув потерпілого, правою рукою попав йому по губах, але не вдарив, той пішов з гаража задом, впав, обвинувачений його підняв, посадив, обперши на одвірок та побачив, що у потерпілого обличчя в крові, він взяв ганчірку та витер її. Після того потерпілий сказав, що буде спати, ліг на подвір`ї. Потім зателефонувала ОСОБА_16 , він попросив її позвати ОСОБА_14 , щоб та забрала батька. Після того він помив руку на колонці, поспілкувався з ОСОБА_17 , а потім у двір зайшов ОСОБА_15 та одразу за ним заїхала задом на автомобілі ОСОБА_10 . Вона сіла на колінах на груди потерпілого ОСОБА_12 та била його по обличчю, а той щось бурмотів. Обвинувачений спитав, навіщо вона його б`є, він п`яний. Потім вони з ОСОБА_15 підняли потерпілого, обвинувачений сам посадив його в автомобіль на заднє сидіння з правого боку та вони поїхали. Потерпілого забрали з його двору ще до 19-00 год.

У апеляційній скарзі сторона захисту посилаючись на вказані показання обвинуваченого, стверджує, що у вироку не доведено належними та допустимими доказами інша версія, ніж та, яку озвучив обвинувачений. А тілесні ушкодження потерпілому нанесла його дружина ОСОБА_10 , що також досудовим та судовим слідством залишилося неспростованим.

Всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту вина обвинуваченого доведена, окрім часткових показань обвинуваченого, такими доказами: показаннями свідка ОСОБА_15 згідно яких він давно знає обвинуваченого та померлого ОСОБА_12 , стосунки з обома нормальні, сусіди по вулиці, друзі. На поминальний день, точну дату та час він не пам`ятає, бо в той день вживав алкогольні напої, вдень він бачив ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_12 разом у обвинуваченого у дворі біля гаража. Пізніше під вечір він побачив біля дверей гаража ОСОБА_7 потерпілого ОСОБА_12 , який лежить на спині, поряд нікого не було, тому вирішив допомогти встати, але не вийшло. На обличчі потерпілого була кров на губах, рана під носом, він не реагував ні на що. Тоді він покликав обвинуваченого, той вийшов, був випивший, але як сильно, не може сказати. У них не вийшло підняти потерпілого, тому він попросив обвинуваченого винести щось з будинку, щоб підкласти потерпілому під спину, щоб тому не було холодно. Він питав у обвинуваченого, чому ОСОБА_12 лежить, але у зв`язку з нерозбірливою річчю не зрозумів його відповідей. Потім прийшла ОСОБА_14 , запитала, що сталося, на що він відповів, що мабуть впав. Після цього на автомобілі приїхала ОСОБА_10 , поклали туди ОСОБА_12 і вони поїхали. Під час цих подій ніхто ніяких тілесних ушкоджень потерпілому не наносив.

З огляду на показання даного неупередженого свідка, слід дійти висновку, що ОСОБА_15 знайшов ОСОБА_12 вже непритомним у домоволодінні за місцем проживання обвинуваченого. Також, вказаний свідок не підтвердив версію обвинуваченого про те, що потерпіла ОСОБА_10 , побачивши чоловіка непритомним, почала його бити.

Наведене підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_14 16 квітня 2018 року був поминальний день, після кладовища всі займались своїми справами, а її батько пішов з будинку. Як потім з`ясувалося, він був у ОСОБА_7 , бо потім десь о 15-30 год. прийшла його цивільна дружина, ОСОБА_17 , та попросила її забрати батька додому, бо він п`яний. Вона пішла туди з дитиною, батько сказав, що зараз покурить та прийде. ОСОБА_7 затримав її, запропонувавши постріляти з воздушки з дитиною, вони там були десь півгодини. Ввечері приблизно о 19-30 год. зателефонувала дочка обвинуваченого, ОСОБА_19 , яка є її троюрідною сестрою, та попросила піти подивитися, що там відбувається, бо їй по телефону здалося, що там якась бійка. Потерпіла одразу на велосипеді приїхала до ОСОБА_7 та побачила, що її батько лежить на спині непритомний, на курточці обвинуваченого, біля гаража. Ще там був ОСОБА_15 , який розповів їй, що вперше бачить, як людина спить з відкритими очима і він закрив потерпілому очі. Вони разом з обвинуваченим, як вони сказали, намагались розбудити її батька, били його долонями по обличчю. Їй сказали на її запитання, що ніякої бійки не було, батько перечепився, впав та заснув. Вона бачила у батька кров на губі, ніби її витерли, але ніяких тілесних ушкоджень на ньому візуально не було. Їй пояснили, що батько забився, коли впав. Тоді вона зателефонувала матері, щоб та приїхала на автомобілі забрати батька додому. Оскільки вони вдвох з матір`ю не могли занести батька додому, вони залишили його в автомобілі, щоб він проспався та сам потім зайшов.

Також цей факт підтверджено показаннями потерпілої ОСОБА_10 , згідно яких 16 квітня 2018 року був поминальний день, вона в той день поїхала на кладовище в с.Чутівка, сама. Коли вона повернулась додому, чоловіка вдома ще не було. Донька ОСОБА_20 сказала, що батько десь по сусідах. В той день ще були похорони, тому вона пішла туди, не дочекавшись чоловіка. Повернулась вона додому десь на початку першої години. Чоловіка не було, вона займалась домогосподарством. Потім прийшов чоловік десь біля 17-00 год., випивши, але не п`яний, вони трохи побалакали, він пішов з двору десь біля 18-00 год., як вона подумала, до сусіда або до брата. Десь о 18-30 до них прийшла дочка ОСОБА_20 . Вони разом зі знайомими спілкувались біля воріт та бачили, як ОСОБА_7 на своєму автомобілі їхав у бік свого дому, а поряд з ним сидів її чоловік ОСОБА_12 . Після чого вона дивилась телевізор, а донька ОСОБА_20 з дитиною десь гуляла, повернулась біля 20-00 год., розповідала, що палили по пляшках з воздушки. Потім дочка раптом вибігла з двору, через кілька хвилин зателефонувала, попросила приїхати на автомобілі, бо батько лежить непритомний у ОСОБА_7 у дворі. Вона поїхала, потерпілий лежав біля гаража десь за метр, головою до хати, обличчям вгору, обвинувачений бив його по обличчю, кричав вставай. На губі у потерпілого була рана, але крові не було, одяг був у пилюці. Ще у дворі були ОСОБА_17 та ОСОБА_15 . Після чого вони вчотирьох з дочкою, ОСОБА_15 та ОСОБА_7 затягли потерпілого в автомобіль на заднє сидіння. При цьому вони з обвинуваченим тягнули за ноги, обвинувачений різко штовхав потерпілого в автомобіль, згинаючи та вигинаючи його ноги так, що він навіть вдарився головою об автомобіль. Вдома потерпіла залишила чоловіка в автомобілі, принесла йому подушку та плед, вважаючи, що він просто напився та спить, ніяких тілесних ушкоджень окрім рани на губі вона на чоловікові не бачила. Через якийсь час близько 22-00 год. вона подивилась на потерпілого, а він не рухається, не реагує. Тоді вона викликала швидку допомогу. Між тим, як вона привезла чоловіка додому та моментом, як зрозуміла, що з ним щось не те, пройшло десь дві години. Поки чекали швидку, вона разом із донькою намагались привести потерпілого до тями, робили штучне дихання. Коли приїхала швидка допомога, її працівник показав їм тілесні ушкодження у потерпілого.

Суд у вироку також навів і покзання інших свідків, які не були очевидцями події, а саме ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які підтвердили, що 16.04.2018 в різний час з 15.00 до 16.00 бачили ОСОБА_7 разом із ОСОБА_12 , при цьому на ОСОБА_12 тілесних ушкоджень не було.

Окрім показань обвинуваченого, потерпілих та свідків, суд у вироку обґрунтував свої висновки і письмовими доказами, а саме: - витягом із ЄРДР (т. 4 а.с. 7);

- протоколом огляду місця події від 17.04.2018 (т. 4 а.с. 19-27);

- актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 103 від 17.04.2018, відповідно до якого смерть ОСОБА_12 настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами в речовину головного мозку та під його оболонки (т.4 а.с. 31-33);

- протоколом обшуку від 17.04.2018, в ході якого вилучено одяг ОСОБА_7 з плямами крові та плями крові в різних частинах подвір`я (т. 4 а.с. 38а-47);

- протоколами огляду від 18.04.2018 (т. 4 а.с. 53-57, 74-75);

- протоколом отримання біологічних зразків для експертизи від 18.04.2018 (т. 4 а.с. 65);

- протоколом освідування особи від 18.04.2018 (т. 4 а.с. 68-71);

- актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 101 від 18.04.2018, відповідно до якого у ОСОБА_7 наявні тілесні ушкодження у виді синця з припухлістю м`яких тканин по тильній поверхні правої кисті з розповсюдженням на пястно-фаланговий суглоб, саден по тильній поверхні правої кисті, правого променево-запястного суглобу, правого колінного суглобу, по передній поверхні грудної клітки справа, синця по передній поверхні грудної клітки справа, подряпини правої та лівої кисті, поверхневої рани 5-го пальця правої кисті, які утворились від дії тупого (тупих) предметів, при ударі об таки, при чому поверхнева рана від дії предмету, маючого ріжучі властивості (т. 4 а.с. 72);

- протоколами проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 від 18.04.2018, де він вказує, що вони випивали разом з потерпілим, що він спричинив удар ОСОБА_12 , а також зазначає, що покази дає добровільно, без будь-якого фізичного чи психологічного впливу (т. 4 а.с. 90-123а);

- висновком експерта № 103-1 від 16.05.2018, відповідно до якого смерть ОСОБА_12 настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами в речовину головного мозку та під його оболонки. Травми ОСОБА_12 не могли утворитись внаслідок падіння з висоти власного зросту (т. 4 а.с. 136-137);

- висновком експерта № 103-2 від 16.05.2018, відповідно до якого покази, дані ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту 18.04.2018 щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 можуть відповідати частково судово-медичним даним, а саме, щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у вигляді забитих ран верхньої губи (т. 4 а.с. 139);

- висновком експерта № 706 від 15.05.2018 (імунологічна експертиза), відповідно до якого кров ОСОБА_12 і ОСОБА_7 мають одну групову належність (т. 4 а.с. 142-143);

- іншими письмовими матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, із показань очевидців та матеріалців кримінального провадження не вбачається, що 16.04.2018 ОСОБА_12 наносив тілесні ушкодження хтось інший, окрім обвинуваченого ОСОБА_7 .

У своїх поясненнях експерт ОСОБА_18 підтвердив дані, викладені у висновках, підписаних ним в межах даного кримінального провадження, та пояснив, що кількість ударів, які являються безпосередньою причиною смерті ОСОБА_12 , була не менше трьох, які нанесені з великою силою кулаком або ногою у взутті. Переломи ребер не могли утворитись при падінні на площину з висоти власного зросту, а могли утворитись від удару кулаком або ногою у взутті. Також на трупі виявлено тілесне ушкодження, характерне для самозахисту (синець по тильній поверхні правої кисті). Всі наявні у ОСОБА_12 тілесні ушкодження утворились в короткий проміжок часу і в один період для всіх травм та можуть відноситись до 16.04.2018. Смерть ОСОБА_12 настала близько 20-22 год. Також вказав, що ОСОБА_12 міг втрачати свідомість не більше двох разів та що смерть настала приблизно через 2-3 год. з моменту отримання тілесних ушкоджень.

З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов правильного висновку, що саме у цей час ОСОБА_12 знаходився у господарстві ОСОБА_7 .

Доводи захисника про неконкретність пред`явленого обвинувачення через зазначення у ньому іншої адреси належного обвинуваченому домоволодіння, АДРЕСА_3 , ніж фактичної - АДРЕСА_1 , є надуманими.

Так, у суді апеляційної інстанції обвинувачений та захисник пояснили, що фактично за адресами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 знаходиться одне і те ж домоволодіння, в якому ОСОБА_7 проживає зі своєю сім`єю. А така розбіжність виникла через плутаницю, допущену у сільській раді щодо нумерації будинків. Таким чином, як про це не заперечує обвинувачений, слід вважати одним і тим домоволодіння, вказане у процесуальних документах даного кримінального провадження під різними номерами, а саме АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

Отже, враховуючи наведене, підстав стверджувати про неконкретність обвинувачення, як про це зазначає захисник, немає. Суд під час судового слідства, правильно встановив наявність такої плутаниці з нумерацією будинків в АДРЕСА_1 та це відобразив у мотивувальній частині вироку, встановлюючи місце вчинення кримінального правопорушення.

На спростування доводів сторони захисту щодо не конкретизації судом кількості спричинених потерпілому ударів в область голови та тулуба та відсутність доказів цьому у матеріалах кримінального провадження, слід зазначити наступне. Суд у вироку вказав на спричинення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 не менше трьох ударів в область голови. Відповідно до висновку експерта №103-1 від 25.04.2018 смерть ОСОБА_12 настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами в речовину головного мозку та під його оболонки. При цьому, як вбачається із п.9 висновку тяжка закрита черепно-мозкова травма характеризується ушкодженнями лівої тім`яної ділянки, правої лобно-скроневої ділянки та лобно-скроневої долі лівої півкулі. Вказані тілесні ушкодження не могли бути отримані ОСОБА_12 внаслідок падіння. Є очевидним, що всі ушкодження є різної не пов`язаної між собою локації та їх не менше трьох. Експерт ОСОБА_23 у судовому засіданні підтримав свій висновок та пояснив, що ударів в ділянку голови було не менше трьох. Оскільки визначальним для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України є наслідки у вигляді смерті ОСОБА_12 , встановлення дійсної кількості тілесних ушкоджень тулуба потерпілого не є вирішальним у даному кримінальному провадженні та не враховується при кваліфікації дій обвинуваченого, а тому не є істотним. Оскільки спричинення тілесних ушкоджень було в умовах за яких відстуні очевидці, неможливо встановити яким чином ОСОБА_7 наносив ОСОБА_12 удари: рукою зжатою в кулак чи ногою у взутті, а тому твердження захисника, що в той день ОСОБА_7 перебував на подвір`ї у шльопанцях не заслуговує на увагу, оскільки удари він міг нанести і рукою зжатою в кулак.

Твердження захисника про те, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом через проведення його не за місцем події, де відповідно до вироку було заподіяно тілесне ушкодження, а саме в господарстві ОСОБА_7 - є безпідставним.

Огляд місця події був проведений 17.04.2018 за місцем проживання потерпілого ОСОБА_12 в АДРЕСА_1 . Оскільки, як повідомили потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , вони не бачили на тілі ОСОБА_12 тілесних ушкоджень і смерть його для них була несподіванкою, то є очевидним, що слідчий проводив огляд місця події саме за місцем виявлення трупу потерпілого ОСОБА_12 і лише під час огляду судово-медичним експертом було встановлено ознаки насильницької смерті ОСОБА_12 .

Відповідно до ч.3 ст.214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду.

Ч.4 ст.223 КПК України також має виключення із застереження щодо проведення слідчих дій у денний час доби.

За ч.5 ст.237 КПК України при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

Всупереч твердження апелянта, законодавець дозволяє провести огляд невідкладно та вилучити під час його проведення речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. У протоколі огляду чітко зазначено, що слідчим вилучаються мікроб`єкти з обох долонь та шиї померлого. Проте є очевидним, що неможливо відразу вказати характеристику мікроб`єктів, оскільки вони підлягають дослідженню.

Зазначене захисником порушення КПК України щодо вимоги до протоколу як до процесуального документу, що полягає у не закресленні пустих граф та не відображенні у протоколі всіх присутніх під час огляду, зокрема потерпілої ОСОБА_10 , колегія суддів не вважає істотним порушення, та таким що вказує на недопустимість вказаного процесуального документу як доказу у кримінальному провадженні.

Хоча деякі графи не закреслені, проте і не мають дописів, правдивість яких оспорювала б сторона захисту.

Відповідно до тексту вказаного процесуального документу, огляд розпочато о 02.10 та закінчено о 05.50, а тому вимірювання ректальної температури о 04.29 було зроблено в межах часу здійснення цієї процесуальної дії.

Та обставина, що фото таблиця до протоколу не підписана понятими, не впливає на висновки суду, оскільки суд у вироку на неї не посилався, а отже колегія суддів не бере до уваги і твердження захисника про відсутність підпису особи, яка застосовувала фіксацію слідчої дії.

Є голослівною заява сторони захисту про недопустимість протоколу обшуку домогосподарства належного ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 від 17.04.2018. Так, протокол обшуку не містить пустих не закреслених граф. На аркуші справи 41 (і його зворотна сторона) т.4 (це протокол обшуку від 17.04.2018) вказано, що в ході обшуку вилучено наступне…, і міститься переклік із 21 пунктів вилучених речей із зазначенням способу їх опечатування.

Вказаний обшук дійсно був проведений до отримання дозволу слідчого судді. Проте слідчий невідкладно звернувся до слідчого судді чим підтвердив правомірність проведеного обшуку. Слід зазначити, що у мотивувальній частині ухвали слідчого судді від 18.04.2018 про надання дозволу на проведення обшуку житла та господарських приміщень за місцем проживанн ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 з метою виявлення і вилучення речових доказів дійсно вказано про те, що обшук нібито проведений 18.04.2018. Проте, як повідомив обвинувачений, перераховані у вказаній ухвалі слідчого судді речі були вилучені саме 17.04.2018, іншого обшуку в його господарстві органи досудового розслідування не проводили, а отже слід вважати вказівку слідчого судді у мотивувальній частині ухвали про проведення слідчим обшуку 18.04.2018 опискою, оскільки вказана процесуальна дія фактично була проведена 17.04.2018, як про це правильно вказано у протоколі обшуку.

Як встановлено вище по тексту ухвали, має місце плутаниця при нумерування адрес по АДРЕСА_1 , а тому обдиві адреси і АДРЕСА_2 є правильними, оскільки по суті це є одне і те ж господарство, у якому проживає ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника про недопустимість доказу протоколу слідчого експерименту через зазначення у ньому різних адрес, його неповноти та відсутність оригіналу відеозапису до нього.

У вказаному протоколі дійсно зазначено дві адреси, зокрема як записав слідчий із показань ОСОБА_7 , які він спочатку надавав усно про обставини нанесення удару потерпілому, вказано адресу АДРЕСА_4 . Проте, у подальшому за текстом даного протоколу ОСОБА_7 показав місцем вчинення правопорушення господарство під номером 49 у цьому ж селі. Зважаючи на обставини справи, колегія суддів вважає вказану адресу місця вчинення правопорушення АДРЕСА_4 опискою, оскільки ОСОБА_7 чітко стверджував, що під час спричинення удару ОСОБА_12 він знаходився у себе вдома, а отже за адресою АДРЕСА_2 .

Суд апеляційної інстанції не вважає неповнотою протоколу слідчого експерименту від 18.04.2018 через не зазначення у ньому часу зупинки відеозапису, оскільки такий час відображений на самому відеозаписі, який є невід`ємною частиною вказаного протоколу.

Відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.03.2021 у справі №554/5090/16-к, у частині 3 ст. 99 КПК законодавець визначив, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - ще і його відображення, якому надається таке ж значення як документу. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали звукозапису та електронні носії інформації. Ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Для виконання завдань кримінального провадження, з огляду на положення Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», допустимість електронного документа як доказу не можна заперечувати винятково на підставі того, що він має електронну форму (ч. 2 ст. 8). Відповідно до ст. 7 цього Закону у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення.

Таким чином, долучений відеозапис до протоколу проведення слідчого експерименту від 18.04.2018, а також до протоколу обшуку від 17.04.2018 слід вважати оригіналами.

Не погоджується колегія суддів із твердженням захисника про недопустимість письмових доказів протоколу огляду місця події від 17.04.2018, протоколу слідчого експерименту від 18.04.2018, повідомлення про підозру, протоколу освідування від 18.04.2018, постанови про проведення освідування від 18.04.2018, протоколу отримання біологічних зразків для експертизи від 18.04.2018 через порушення права на захист, у зв`язку з відсутністю повноважень у захисника ОСОБА_13 на здійснення адвокатської діяльності.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 50 КПК України повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Встановлення будь-яких додаткових вимог, крім пред`явлення захисником документа, що посвідчує його особу, або умов для підтвердження повноважень захисника чи для його залучення до участі в кримінальному провадженні не допускається.

Таким чином законодавець визначає альтернативні документи, що підтверджують повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні. Зокрема, до них, окрім ордеру, правомірність якого оспорює захисник, відноситься і договір про надання правової допомоги.

Так, у матеріалах кримінального провадження міститься копія договору про надання правової допомоги від 17.04.2018, укладений між захисником ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , в якому зазначено про представництво інтересів на досудовому розслідування та у судах всіх рівнів. Також є копія свідоцтва №292 про право на заняття адвокатською діяльністю, видане 26.04.2006 на підставі рішення Кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатури в Чернігівській області на ім`я ОСОБА_13 . Матеріали кримінального провадження містять копію постанови про залучення захисника від 18.04.2018, відповідно до якої до участі у криімнальному провадженні №0000088 від 17.04.2017 в якості захисника ОСОБА_7 залучено ОСОБА_13 . Слід зазначити, що даною постановою не вирішувалося питання про виключення захисника з участі у кримінальному провадженні, як про це стверджує захисник ОСОБА_8 .

Всі процесуальні документи долучені до матеріалів кримінального провадження захисником ОСОБА_8 , який завірив їх своєю печаткою.

Колегія суддів враховує їх як такі, що посвідчували правомірність участі захисника ОСОБА_13 під час досудового розслідування на підставі наступного. Із Єдиного реєстру адвокатів України, який є у загальному доступі вбачається, що дія свідоцтва №292 про право на заняття адвокатською діяльністю, видане 26.04.2006 на ім`я ОСОБА_13 , не припинялася та не зупинялася. Із реєстру матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженні №0000088 вбачаєтся, що дійсно під час досудового розслідування 18.04.2018 було прийнято рішення про залучення захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_13 . Сам обвинувачений ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції підтвердив, що 17.04.2018 він звертася до захисника ОСОБА_13 по правову допомогу. (а.м.п.33-40 т.2).

Твердження про недійсність договору між обвинуваченим та захисником через зазначення у ньому органу, що на час укладення договору вже не існував є безпідставними. Оскільки, як вбачається, договір виготовлений у формі шаблону і вирішальним у даному випадку є його фактичне існування, дата його укладення, та правова допомога, яку отримав ОСОБА_7 на виконання даного договору. Більш того, у договорі зазначено про представництво інтересів клієнта на час досудового розслідування та у судах всіх рівнів.

У своїй постанові від 18.11.2019 у справі № 648/3629/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Cуду дійшла висновку, що відповідно до чинного національного законодавства повноваження адвоката у кримінальному провадженні слід вважати належним чином підтвердженими, якщо захисник до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю надав хоча б один із документів, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК, а саме: або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», або договір із захисником, або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Отже, зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав визнавати процесуальні документи, що перераховані вище по тексту, недопустимими доказами через відустінсть повноважень у ОСОБА_13 на захист обвинуваченого під час досудового розслідування.

Суд у вироку правильно врахував висновки судово-медичних та судово-імунологічних експертиз.

Основним у висновках судово-імунологічних експертиз є місце вилучення речей, що були передані на дослідження експертам, та на яких була виявлена кров, що може походити як від обвинуваченого, так і від потерпілого. Так, наявність крові на речах , підлозі та бетонних сходах у господарстві обвинуваченого по АДРЕСА_3 , в сукупності з іншими доказами вказує на те, що місце, де ОСОБА_12 були нанесені тяжкі тілесні ушкодження від яких він у подальшому помер, є подвір`я господарства належного ОСОБА_7 .

Щодо висновків судово-медичних експертиз обвинуваченого ОСОБА_7 , то ними встановлено наявність ушкоджень правої руки обвинуваченого. Це підтверджує як слова ОСОБА_7 про причину виникнення конфлікту із ОСОБА_12 , а саме: що внаслідок необережних дій потерпілого обвинуваченому домкратом придавило руку, так і твердження сторони обвинувачення про причетність ОСОБА_7 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

На спричинення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень вказує і висновок експерта № 32, відповідно до якого на час подій 16.04.2018 приблизно 18 години у ОСОБА_7 були поверхнева рана м`яких тканин дистальної фаланги Vго пальця правої кисті, синець м`яких тканин по передній поверхні грудної клітини праворуч, а також консолідовані (зрощені) переломи IV п`ясткової кістки, V-ї п`ясткової кістки з її кутовою деформацією та вкороченням (травма 1991-1992 р.р.), остеоартроз I, IV, V п`ясткові-фалангових та променево-зап`ясткового суглобів II-III ступеню. Об`єктивних даних про те, що наявні тілесні ушкодження та наслідки раніше перенесених травм правої кисті позбавили його здатності до виконання ним 16.04.2018 активних дій, в тому числі і до нанесення ударів руками/кулаками, не виявлено. Синець та садна шкіри по тильній поверхні правої кисті, садна шкіри в ділянці лівої кисті, грудної клітини та правого колінного суглобу, можуть відповідати давності їх утворення 16.04.2018. Ознак, що отримання цих тілесних ушкоджень могло супроводжуватися позбавленням здатності виконувати активні дії, не знайдено (т. 6 а.с. 31-38).

Відповідно до висновку судово-медичної комісійної експертизи №32 від 13.04.2021, всупереч доводам сторони захисту, зазначено, що на час подій 16.04.2018 приблизно 18 години у ОСОБА_7 були поверхнева рана м`яких тканин дистальної фаланги Vго пальця правої кисті, синець м`яких тканин по передній поверхні грудної клітини праворуч, а також консолідовані (зрощені) переломи IV п`ясткової кістки, V-ї п`ясткової кістки з її кутовою деформацією та вкороченням (травма 1991-1992 р.р.), остеоартроз I, IV, V п`ясткові-фалангових та променево-зап`ясткового суглобів II-III ступеню. Об`єктивних судово-медичних даних про те, що наявні у ОСОБА_7 тілесні ушкодження та наслідки раніше перенесених травм правої кисті позбавили його здатності до виконання ним 16.04.2018 активних дій, у тому числі і до нанесення ударів руками/кулаками, не виявлено. При огляді ОСОБА_7 судово-медичним експертом 18.04.2018, у нього були виявлені синець та садна шкіри по тильній поверхні правої кисті, садна шкіри в ділянці лівої кисті, грудної клітини та правого колінного суглобу, які за своїми морфологічними характеристиками можуть відповідати давності їх утворення 16.04.2018. Ознак, що отримання цих тілесних ушкоджень могло супроводжуватися позбавленням здатності ОСОБА_7 виконувати активні лії, не знайдено.

Отже комісія експертів в чергове підтвердила здатність ОСОБА_7 наносити тілесні ушкодження ОСОБА_12 .

Досліджені судом висновки судово-медичних експертиз у повному обсязі підтверджують механізми спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 .

Порушень процесуальних норм, які регламентують саме порядок призначення й проведення експертизи, порушення чи обмеження прав обвинуваченого при проведенні експертизи судом не встановлено, а тому колегія суддів не знайшла підстав, в розумінні статті 87 КПК України для визнання проведених по справі експертиз, недопустимими доказами.

В матеріалах кримінального провадження наявний звукозапис судових засідань, з якого убачається, що допитані в судовому засіданні потерпілі та свідки надали суду чіткі та послідовні показання, які суд першої інстанції поклав в основу вироку.

Будь-які підстави вважати, що свідчення потерпілих та свідків є недостовірними відсутні.

Дані показання потерпілих та свідків повністю узгоджуються з іншими доказами, зокрема, з об`єктивними даними, що підтверджують наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, які виникли у зазначений в обвинувальному акті час та при вказаних обставинах.

Крім того, свідки в даному кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст.352 КПК України, попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилася до присяги, й обставин, які б викликали недовіру до їх свідчень, у справі не встановлено.

Вказані докази є належними та допустимими, логічними та послідовними, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, колегія суддів не вбачає.

Судом першої інстанції не встановлено об`єктивних обставин, які є підставою, вважати, що умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому вчинене іншою особою, а саме дружиною потерпілого, як про це заявляє обвинувачений.

Така версія обвинуваченого про те, що він особисто бачив як потерпілого в стані сильного алкогольного сп`яніння била по обличчю його дружина, спростовується показаннями свідків та потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності в колегії суддів не виникає.

Сама ж незгода сторони захисту та обвинуваченого з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В контексті конкретних обставин, підстави сумніватися у правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України відсутні.

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Стосовно доводів потерпілої в частині недотримання судом першої інстанції вимог закону, зокрема при застосуванні ст. 65 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст.17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова Пленуму №7) зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Постанови Пленуму №7 , зокрема врахував тяжкість вчиненого злочину, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не притягувався до адміністративної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризуючи дані відсутні. Також судом враховано відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Додатково колегія суддів враховує, що обвинувачений вину не визнав та не розкаявся, з потерпілими не намагався примиритися,, збитки не відшкодував, з огляу на це, призначене судом покарання у виді 8 років позбавлення волі відповідатиме його меті та сприятиме виправленню ОСОБА_7 .

Наведені потерпілою в судовому засіданні апеляційної інстанції доводи та обставини, були враховані судом першої інстанції при визначенні міри покарання обвинуваченому.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 , щодо зміни розміру моральної шкоди стягнутої на її користь та задоволення її в повному обсязі, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст.ст.1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Розмір моральної шкоди повинен бути адекватним завданим моральним стражданням, при цьому слід враховувати вимоги розумності та справедливості.

Потерпіла ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі не наводить доводів на спростування мотивів суду в частині вирішення цивільного позову, не вказує у чому суд допустив порушення вимог закону.

Натомість, при встановлені розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції враховував розмір моральних страждань потерпілої, викликані втратою батька. Хоча суд помилково, всупереч вимогам ч.4 ст.1193 ЦК України, врахував матеріальне становище обвинуваченого, проте визначений судом розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості і не є завищеним або надмірним.

На переконання колегії суддів, із врахуванням характеру та обсягу душевних і психічних страждань, яких зазнала потерпіла, стягнута судом на її користь сума грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., є обґрунтованою.

Такий висновок відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, і не вбачає правових підстав для задоволення апеляційних вимог, щодо збільшення розміру моральної шкоди.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції в частині відшкодування потерпілій моральної шкоди відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги потерпілої необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

На думку колегії суддів судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, та за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування вироку суду колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 - захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

У зв`язку із набранням вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2021 року законної сили, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взяти під варту в залі суду негайно.

Строк покарання рахувати з 06.03.2023.

Додатково зарахувати у строк відбуття покарання час утримання ОСОБА_7 під вартою з 08.12.2021 по 18.08.2022.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3