Справа № 550/908/22
Провадження № 1-кп/550/6/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року смт Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_2 ,

захисника - ОСОБА_3 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_4 ,

законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Чутове клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000398 від 22.09.2022 стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старогорносталі Здвинського району Новосибірської області, проживаючого без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого

про вчинення суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 125 КК України

в с т а н о в и в :

До Чутівського районного суду Полтавської області надійшли матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_4 у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом у зв`язку з вчиненням суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

З клопотання вбачається, що 21.09.2022 близько 18 год 30 хв ОСОБА_4 , знаходячись в стані неосудності, що виразився в нездатності вказаної особи на час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок наявності психічного захворювання, що підтверджується актом судово-психіатричного експерта № 394 від 09.11.2022 року, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_4 виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії параноїдної форми, галюцинаторно-параноїдний синдром, що позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними на час інкримінованого кримінального правопорушення, перебуваючи в будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , наніс потерпілій одного удару правою ногою у взутті в ділянку лівої частини обличчя, чим заподіяв шкоду її здоров`ю, у вигляді порушення анатомічної цілості та фізіологічних функцій тканин, а саме: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку та параорбітальної гематоми зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України як нанесення тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Прокурор, потерпіла та законний представник в судовому засіданні підтримали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, в судовому засіданні заперечував проти вказаного клопотання, як і заперечував обставини сварки та вказав, що в той час він матір дійсно виганяв з будинку, однак тілесних ушкоджень їй не наносив, ногою не бив. Також зазначив, що взагалі сварки відбуваються часто, мати сама їх провокує, бо у кожного своє життя.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_4 підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто нанесення тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, перебуваючи у стані, при якому він не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, так як виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії параноїдної форми, галюцинаторно-параноїдний синдром.

Також вчинення ОСОБА_4 вищезазначеного суспільно - небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, повністю підтверджується сукупністю досліджених доказів, а саме:

- показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 , яка вказала, що 21.09.2022 року, коли вона знаходилася за місцем свого проживання та сиділа на стільці на порозі свого будинку, то до неї підійшов її син ОСОБА_7 , який сказав щось образливе в її сторону та потім вдарив один раз правою ногою в обличчя, після чого остання звернулася до правоохоронних органів та лікарні;

-показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 , яка вказала, що 21.09.2022 року в обідній час близько 15-16 год вона бачила всю подію зі сторони, а саме як ОСОБА_4 замахнувся ногою, вдарив матір, а саме попав у висок голови останньої, яка, в свою чергу, присіла і кричала від болю, а він над нею стояв і хотів продовжувати бити. При цьому дану подію також спостерігала баба ОСОБА_8 . Також свідок вказала, що подібні ситуації виникають постійно, ОСОБА_4 не приймають на лікування;

-показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , яка вказала, що 21.09.2022 року вона прийшла в гості до своєї сусідки ОСОБА_6 , що проживає неподалік та в той час, коли вона перебувала на території її господарства, стала свідком нанесення тілесних ушкоджень її сусідці рідним сином ОСОБА_10 , який вдарив свою матір однин раз правою ногою та кулаком в обличчя, коли остання сиділа на порозі свого будинку.

Також були досліджені в судовому засіданні наступні письмові докази, а саме:

-витяг з кримінального провадження №0000398 від 22.09.2022 року про внесення відомостей до ЄРДР за письмовою заявою ОСОБА_6 про нанесення тілесних ушкоджень їй рідним сином ОСОБА_4 21.09.2022 року;

-протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_6 від 21.09.2022 року;

-висновок судово-медичної експертизи № 1363 від 06.10.2022 року, яким зафіксовано тілесні ушкодження ОСОБА_6 ;

-протокол слідчого експерименту від 06.10.2022 року з фототаблицею за участі потерпілої ОСОБА_6 , в якому остання показала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень її рідним сином ОСОБА_4 та розповіла про обставини нанесення тілесних ушкоджень;

-протокол слідчого експерименту від 06.10.2022 року з фототаблицею за участю свідка ОСОБА_9 , в якому остання показала механізм нанесення тілесних ушкоджень сусідці ОСОБА_6 її рідним сином ОСОБА_4 ;

-висновок додаткової судово-медичної експертизи по слідчому експерименту № 1386 від 13.10.2022 року, відповідно до якого покази свідка ОСОБА_9 , дані нею 06.10.2022 року в ході проведення слідчого експерименту за її участі не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_6 ;

-висновок додаткової судово-медичної експертизи по слідчому експерименту № 1387 від 13.10.2022 року, відповідно до якого встановлено, що покази потерпілої ОСОБА_6 , дані нею 06.10.2022 року, в ході проведення слідчого експерименту за її участю не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_6 ;

-акт судово-психіатричного експерта № 394 від 09.11.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_4 на даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії параноїдної форми, галюцинаторно-параноїдний синдром. ОСОБА_4 в період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння, також виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії параноїчної форми, галюцинаторно-параноїдний синдром. Наявне у ОСОБА_4 хронічне психічне захворювання позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння і позбавляє такої здатності на даний час. Іванов потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Аналіз вищезазначених доказів на переконання суду свідчить про їх повну узгодженість між собою та відповідність іншим доказам, що дає підстави суду прийняти до уваги їх як такі, що відповідають дійсності.

Відповідно до підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно з принципами №15,16 «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації. Будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (b) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи.

Відповідно до роз`яснень, наданих в пунктах 5 та 15 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», розглядаючи справи про застосування примусових заходів медичного характеру, суди повинні враховувати, що такі заходи, як надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, госпіталізація до психіатричного закладу зі звичайним, посиленим або суворим наглядом, передбачені статтею 94 КК, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння (злочини) в стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними. Судам потрібно мати на увазі, що тимчасовий розлад психічної діяльності особи, який позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, що настав після вчинення злочину (як до постановлення вироку, так і під час відбування покарання), також може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру, а суд при визначенні виду психіатричного закладу, в який слід помістити психічно хворого, має виходити як з його психічного стану, так і характеру скоєного ним суспільно небезпечного діяння і тому з урахуванням цих вимог.

Положеннями кримінального процесуального закону передбачено дві самостійні процедури здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру. Перша процедура застосовується до осіб, які вчинили суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність у стані неосудності (п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України), друга - до осіб, котрі вчинили суспільно небезпечне діяння у стані осудності, але до постановлення вироку суду захворіли на психічну хворобу.

Визначальним при визначенні конкретної процедури здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до положень ч. 1 ст. 18 КК України, є встановлення осудності особи як обов`язкової ознаки суб`єкта кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки.

До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно зі ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ст. 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, а в силу ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальними кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

Враховуючи вищезазначене, тяжкість вчиненого у стані неосудності діяння, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_4 , суд доходить висновку про необхідність застосування до останнього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 92, 93, 94 КК України, ст. 100, ч. 2 ст. 292, ст. ст. 503, 512, 513 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000398 від 22.09.2022, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, стосовно ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Речові докази: медичну картку з психіатричного кабінету КНП «Чутівська ЦЛ» на ім`я ОСОБА_4 та медичну карту на ім`я ОСОБА_6 з КНП «Чутівська ЦЛ» після набрання ухвалою законної сили - повернути медичному закладу.

Копію ухвали після її проголошення вручити учасникам судового провадження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення через Чутівський районний суд Полтавської області.

Повний текст ухвали проголошено 20.02.2023 о 10 год 00 хв.

Суддя ОСОБА_1