КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 18 квітня 2023 року апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7

в режимі відеоконференцзв`язку

представника власника майна-

адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на ноутбук «LENOVO» s/n PFOSA23W із зарядним пристроєм до нього; мобільний термінал «APPLE IPhone 13 ProMax» ІМЕІ: НОМЕР_1 сірого кольору у чохлі фіолетового кольору, яке було вилучене під час проведення 03.03.2023 обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням представник власника майна ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Апелянт вважає, що ухвала слідчого судді винесена з істотним порушенням вимог ч. 6 ст. 173 КПК України. Зокрема, клопотання прокурора надійшло до суду 07 березня 2023 року та того ж дня передано слідчому судді, а тому ухвала слідчого судді мала бути постановлена не пізніше ніж 10 березня 2023 року, однак розгляд клопотання відбувся 14 березня 2023 року, тобто не в строк сімдесяти двох годин.

Крім того, арештоване майно вилучено всупереч ухвалі слідчого судді та не відповідає ознакам, передбачені ч. 2 ст. 167 КПК України.

Зауважує, що під час обшуку слідчим надавалася можливість доступу до вмісту, який зберігається на ноутбуках та телефоні, проте зазначене проігноровано слідчим та не вжито заходів щодо копіювання інформації.

Звертає увагу, що ноутбук «LENOVO» s/n PFOSA23W із зарядним пристроєм до нього є власністю та перебуває на балансі НУ «Львівська політехніка» і використовується у службовій діяльності ОСОБА_8 . Відтак вказаний ноутбук не є власністю ОСОБА_5 , який нею не використовувався, а перебуває у володінні і користуванні ОСОБА_8 , відтак вказане виключає наявність у вказаного ноутбуку ознак, передбачених ст. 98 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, відомості про яке 23 червня 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001343, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 197-1, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 111 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено що акціонерне товариство «ДАК Українські поліметали» створене відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про створення Державної акціонерної компанії «Українські поліметали» від 28.03.1998 № 373 з метою реалізації державної програми «Золото України», а саме на вищевказаній земельній ділянці площею 41,7 га на території Закарпатської області, зокрема: колишній голова Державної служби геології та надр України ОСОБА_9 (займав посаду у 2014-2015 роках), через підконтрольних йому осіб, має безпосередній вплив на незаконні видобування і збут золота та бурштину.

До складу групи з підконтрольних йому осіб входять ОСОБА_5 (адвокат), ОСОБА_10 (фінансист) та ОСОБА_11 (підконтрольний директор Avellana Gold Ltd).

03 березня 2023 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті якого виявлено, вилучено та оглянуто наступні електронні засоби якими користується ОСОБА_5 , а саме: ноутбук «LENOVO» s/n PFOSA23W із зарядним пристроєм до нього; мобільний термінал «APPLE IPhone 13 ProMax» ІМЕІ: НОМЕР_1 сірого кольору у чохлі фіолетового кольору.

03 березня 2023 року постановою старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_13 виявлені та вилучені електронні засоби, якими користується ОСОБА_5 визнано речовими доказами у кримінальному провадження № 0001343.

04 березня 2023 прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 направив поштовим зв`язком до Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на майно, яке вилучено під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 ., з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення п. 1 ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001343 про накладення арешту на майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, наявні достатні підстави для арешту вказаного в клопотанні майна.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження.

Посилання апелянта, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що арештоване майно вилучено всупереч ухвалі слідчого судді, а також те, що слідчим суддею розглянуто клопотання та постановлено ухвалу не в строк сімдесяти двох годин не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга з доповненнями представника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 з урахуванням викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 761/8021/23 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_17

Провадження № 11сс/824/2189/2023 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК