Справа № 953/1696/23
н/п 1-кс/953/1833/23
"08" березня 2023 р. Слідчий суддя Київського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
1/3 житлового будинку загальною площею 76,6, кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
транспортний засіб ВАЗ 2109 1300, (1991), сірий, № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .
В обґрунтування клопотання прокурор зазначив.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , перебуваючи на території м. Ізюм Харківської області, здійснив в умовах воєнного стану перехід на бік ворога, після чого, виконуючи завдання військовослужбовців та інших воєнізованих формувань країни-агресора РФ, здійснював дії, направлені на встановлення місцезнаходження громадян України, які надавали волонтерську допомогу ЗСУ, осіб, які брали участь в проведенні АТО/ООС на тимчасово окупованих територіях Луганської та Донецької областей, представників правоохоронних органів, територіальної оборони м. Ізюм, військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей для передачі вказаних відомостей останнім.
Разом з тим, з метою завдання шкоди інформаційній безпеці України, ОСОБА_4 , позиціонуючи себе як представника окупаційної влади м. Ізюм Харківської області, знаходячись на території вказаного населеного пункту, здійснював дії, які полягали в поширенні серед місцевого населення дезінформації щодо нібито захоплення російськими військами міст Києва, Харкова, Ізюму, що також супроводжувалось намаганням вказаної особи зібрати поіменні списки мешканців міста, аргументуючи це необхідністю формування відомостей для подальшого надання представниками РФ так званої «гуманітарної допомоги», що, в свою чергу, створюватиме можливість здійснення висвітлення таких дій представниками країни-агресора у підконтрольних ЗМІ, з метою проведення інформаційно-підривних акцій на шкоду Україні.
Внаслідок вчинення умисних дій депутатом VIII скликання Ізюмської міської ради Харківської області ОСОБА_4 , у період з 26 березня 2022 року територія міста Ізюм частково вийшла із адміністративного підпорядкування органів державної влади України.
Санкція частини другої статті 111 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі з конфіскацію майна.
Отже, усвідомлюючи наслідки відповідальності за ч. 2 ст. 111 КК України, в тому числі конфіскації майна у випадку доведеності вини, підозрюваний має реальну можливість через рідних, знайомих, чи уповноважених осіб вільно розпорядитися вказаним майном, чи в інший спосіб перешкодити його вилученню і збереженню, що поставить під загрозу досягнення завдання кримінального провадження.
Відтак, необхідність накладення арешту на майно, власником якого є ОСОБА_4 , обґрунтована сукупністю підстав вважати, що таке майно може підлягати конфіскації у випадку прийняття в подальшому відповідного рішення судом.
А ризиком, для запобігання якого необхідне накладення арешту, є можливість відчуження цього майна з метою уникнення його можливої конфіскації як виду покарання, що підтверджує існування потреби у такому заході забезпечення кримінального провадження.
З обставин викладених клопотанні про арешт майна вбачається, що вказаний засіб забезпечення кримінального провадження є «співмірним» обставинам справи та не є занадто обтяжливим, враховуючи що вчинений злочин викликає значний резонанс у суспільстві як на території України, так і за її межами, в тому числі й з огляду на спосіб його вчинення, а також триваючий воєнний стан, який введений на території України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Зважаючи на викладене, на час досудового розслідування на вказане у клопотанні майно необхідно накласти арешт шляхом встановлення заборони на відчуження, розпорядження та/або користування майном з метою його збереження, недопущення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі.
Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема відчуженню, втрати, передачі нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_4 , щодо якого може бути застосована конфіскація як вид покарання.
Прокурор у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття прокурора не перешкоджає розгляду клопотання.
Згідно вимог частини 2 вказаної статті, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Слідчий суддя погоджується з доводами прокурора про те, що підозрюваний, отримавши відомості про можливий арешт його майна, має можливість приховати майно від органу досудового розслідування, що унеможливить його арешт.
Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає за необхідне здійснити розгляд клопотання відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України без участі власника майна з метою забезпечення арешту майна.
Слідчий суддя, дослідивши витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання та інші матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, доходить висновку про його задоволення з наступних підстав.
6 квітня 2022 року керівником Харківської обласної прокуратури в порядку ст.ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
Постановою слідчого за погодженням з прокурором від 20 квітня 2022 року досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено на підставі п.2 ч.1 ст. 280 КПК України у зв`язку з оголошенням підозрюваного в розшук.
Постановою слідчого за погодженням з прокурором від 02 березня 2023 року досудове розслідування у даному кримінальному провадженні відновлено у зв`язку з необхідністю проведення процесуальних дій.
02 березня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України в порядку ст.ст. 111, 135, 278 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №324980703 від 07.03.2023, ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина житлового будинку загальною площею 76,6 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно довідки Регіональногоо сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області №31/20-2198 від 29.12.2022, ОСОБА_4 також належить на праві власності автомобіль ВАЗ 2109 (1991) сірий, № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .
Враховуючи, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_4 , та з урахуванням того, що арешт спрямований на забезпечення конфіскації майна як виду покарання, санкція статті кримінального закону, за якою ОСОБА_4 повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді конфіскації майна, слідчий суддя вважає наявними передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України підстави для арешту належного на праві власності підозрюваному майна.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Так, прокурором доведено необхідність арешту зазначеного в клопотанні майна. Слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. На даній стадії слідчий не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, а тому вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності завданням кримінального провадження
Враховуючи викладене, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно шляхом заборони відчуження зазначеного майна, що відповідає вимогам ч.1 ст.170 КПК України, та є найменш обтяжливим способом арешту майна, який не позначиться на інтересах власника майна та інших осіб.
Керуючись ст. ст. 98, 131, 170-175 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Накласти арешт шляхом встановлення заборони відчуження та розпорядження на майно, що належить на праві власності ОСОБА_4 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а саме на:
1/3 житлового будинку загальною площею 76,6, кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
транспортний засіб ВАЗ 2109 1300, (1991), сірий, № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .
Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1