Справа № 192/1607/22
Провадження № 1-в/192/292/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
представника ДУ «СВК (№21)» ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Дніпропетровської області в режимі відеоконференції клопотання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2021 року за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

Початок строку: 21.05.2020 року
Кінець строку: 21.11.2023 року
ВСТАНОВИВ:

До Солонянського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції засуджений просив клопотання задовольнити та звільнити його від подальшого відбуття покарання умовно-достроково, хоче працювати, утримувати свою родину та захищати країну, оскільки є військовозобов`язаним, але не знає чи візьмуть його до збройних сил. Зазначив, що не бажає принижуватись, випрошувати заохочення, тому має всього 2 заохочення. Якщо не задовольнять клопотання, буде далі відбувати призначене покарання.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» в судовому засіданні вважав, що ОСОБА_5 має позитивні зміни, але отримав тільки два заохочення, тому не довів свого виправлення.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Суд, вислухавши засудженого, представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», з`ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, виходить з такого.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом, зокрема, за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

ОСОБА_5 відбуває покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2021, який ухвалений із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28.02.2020.
Згідно характеристики ОСОБА_5 в установах виконання покарань за останньою судимістю знаходиться з 21.05.2020 року. За період перебування в СІЗО характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. В Солонянській виправній колонії № 21 знаходиться з 11.06.2020 року. Працевлаштований на виробництві установи, до праці ставиться добре. За час відбування покарання характеризується посередньо. Стягнень не має, має 2 заохочення. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначеннями. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. Участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, програмах диференційованого виховного впливу, не входить до складу ради колективу засуджених. Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, бере участь у роботі самодіяльних організацій. Підтримує зв`язки з рідними.

21.05.2021 комісією установи відмовлено у застосуванні зміни умов тримання відповідно ст. 101 Кримінально-виконавчого кодексу України.

25.02.2022 комісією установи відмовлено в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, згідно ст.82 Кримінального кодексу України, як особі, що не довела свого виправлення.

07.10.2022 комісією установи відмовлено в направленні матеріалів до суду про умовно-дострокове звільнення як особі, що не довела свого виправлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 має 2 заохочення у виді подяк застосовані до нього 19.10.2021 та 13.10.2022 відповідно, за підсумками 3-кварталу року, зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Відповідно ст. 9 КВК України, неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання своїх обов`язків є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає в дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Аналізуючи поведінку засудженого ОСОБА_5 за весь період відбування покарання, суд враховує, що він має два заохочення застосовані до нього 19.10.2021 та 13.10.2022, працевлаштований на виробництві установи, при цьому характеризується посередньо.

Суд вважає, що позитивні зміни в особистості ОСОБА_5 не знайшли відображення та оцінки в характеристиці засудженого адміністрацією установи у зв`язку з чим він характеризується посередньо. Суд вважає, що ОСОБА_5 характеризується добре, так, він працює з часу прибуття до установи, до праці має добре ставлення, приймає участь в роботі самодіяльних організацій, прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні.

Кількість застосованих до засудженого ОСОБА_5 заохочень не може бути єдиною та визначальною обставиною для висновку про посередність його особи та такої його характеристики.

Одночасно суд погоджується з висновками адміністрації установи, що ОСОБА_5 на даному етапі відбування покарання не довів свого виправлення, оскільки сумлінність ставлення до праці має оцінюватись з огляду на застосовані у зв`язку з цим заохочення та в цьому разі їх кількість впливає на висновки суду.
Суд вважає, що в застосованих до ОСОБА_5 заохоченнях відсутня системність, застосовані заохочення є періодичними, застосованими із плином значного проміжку часу раз на рік, що не дає суду можливість прийти до обґрунтованого висновку про сумлінне ставлення до праці.
На думку суду, єдиною підставою для звернення до суду з даним клопотанням було відбуття необхідних 2/3 строку призначеного покарання та незгода з прийнятим адміністрацією установи рішенням, що не може бути єдиною підставою для обґрунтованості висновку про виправлення ОСОБА_5 .
Причин з яких ОСОБА_5 вчинив корисливі правопорушення за які відбуває покарання у СВК№21 він назвати суду не зміг, а пояснив, що сталося це з дурості.
На думку суду глибокого усвідомлення вчиненого та його наслідків ОСОБА_5 ще не відбулось, основна мета призначеного судом покарання на даному етапі його відбування ще не досягнута.
Судом враховано особу засудженого та обставини, що характеризують ступінь тяжкості вчинених корисливих злочинів, за які він відбуває покарання і вважає, що клопотання засудженого є передчасним, умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 на даному етапі є недоцільним, тому в задоволенні клопотання суд відмовляє.
На підставі викладеного, ст. 81 КК України та керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1