ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1377/23 Справа № 203/4606/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000757 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольська Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

- 19.08.2015 Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. 25.01.2019 звільнений по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України

Встановила:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Вирішено долю речових доказів.

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 16.11.2022 року приблизно о 12.45 годин перебував неподалік ресторану-пивоварні «Старгород» по вул.Столярова, 1 в м. Дніпро, де у нього в ході сварки на ґрунті виниклих суперечок зі своїм знайомим ОСОБА_9 виник умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_9 фізичного болю.

Реалізуючи свій протиправний умисел, бажаючи заподіяти ОСОБА_9 фізичного болю, ОСОБА_8 діючи умисно, приблизно о 12.46 годин 16.11.2022 року у вищезазначеному місці, в ході словесного конфлікту на ґрунті виниклих суперечок, наблизився до потерпілого ОСОБА_9 та наніс йому один удар правою долонею по лівій щоці, один удар правою долонею по лівій щоці, після чого не зупиняючись на цьому знову наніс один удар лівою долонею по правій щоці та один удар правою долонею по лівій щоці, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується в умисному завданні ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 не погодився з даним вироком суду. В апеляційній скарзі просить вирок змінити в частині призначення покарання через його суворість та призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального проступку та особу обвинуваченого.

Враховуючи характери вчинених ОСОБА_8 дій, їх небезпечність та усіх даних про нього, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставин, що його пом`якшують щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, апелянта вважає, що покарання у виді штрафу у розмірі 170 грн буде справедливим.

Обвинувачений ОСОБА_8 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Даних про причини неявку суду не повідомив. Враховуючи думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника за відсутності обвинуваченого, відповідно до вимог ч.4 ст. 405 КПК України.

Під час апеляційного перегляду справи захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважала вирок суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, а також правильність правової кваліфікації його дій, апеляційним судом не перевіряються, оскільки не були оскаржені учасниками судового розгляду.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого, колегія суддів виходить із наступного.

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, випливає, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Також слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, віднесено до категорії кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, після вчинення даного кримінального проступку не допускав інших правопорушень.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом віднесено щире визнання вини.

Обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн - є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових правопорушень та узгоджується з правовими позиціями Конституційного Суду України про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 65 67 КК України, а призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , та для запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Обговорюючи доводи захисту про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Санцією ч.1 ст. 126 КК України передбачено покарання, зокрема, у виді штрафу у розмірі до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 53 КК України, розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Тому апеляційні доводи захисника про призначення ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - не відповідають вимогам кримінального закону з огляду на положення ч.2 ст. 35 КК України, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На думку колегії суддів, ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом у ході розгляду скарги не встановлено обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Процесуальні порушення, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни або скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4