ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3242/22 Справа № 225/5000/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000280 від 02.06.2021 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 03 лютого 2022 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Диліївка Костянтинівського району Донецької області, громадянинку України, з середньо спеціальною освітою, не заміжню, яка не працює, зареєстрована в АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

визнано винуватою та засуджено за ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з моменту її фактичного затримання.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_8 залишено - домашній арешт із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , крім випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги.
Цивільний позов не заявлено, процесуальні витрати відсутні. Долю речових доказів вирішено відповідно до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення за таких обставин.

01 червня 2021 року приблизно о 22 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходилась в будинку за адресою: АДРЕСА_3 разом з співмешканцем ОСОБА_9 , де останні проживають разом.
Перебуваючи за вказаною адресою в приміщенні кухні будинку в ході спілкування між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , виникла сварка на ґрунті вживання спиртного та ревнощів.
В ході сварки ОСОБА_9 , висловлював усні погрози відносно ОСОБА_8 , а також хапав останню за шию та, підіймаючи руки в гору, імітував намір нанести удари. В цей час у ОСОБА_8 , виник умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що виникли у неї до ОСОБА_9 , за вищевказаних обставин, достовірно розуміючи, що від її дій може настати смерть ОСОБА_9 й бажаючи настання таких наслідків, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 , взяла лівою рукою з тумби столу кухонний ніж, та переклавши кухонний ніж у праву руку, завдала вищевказаним ножем ОСОБА_9 , один удар в життєво важливий орган потерпілого - грудну клітину праворуч з пошкодженням серця.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 спричинено: колючо-ріжуче поранення грудної клітини ліворуч, яке утворилось внаслідок дії колючо-ріжучого предмету, яким міг бути ніж, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя.
Після отримання тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 вийшов на вулицю та помер, при цьому причиною його смерті стало колючо-ріжуче поранення грудної клітини з ушкодженням серця, яке ускладнилось розвитком гострої крововтрати та тампонади серцевої сорочки. Настання смерті ОСОБА_9 знаходиться у прямому причинному зв`язку із завданими ОСОБА_8 ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 не погоджується з вироком суду, наводить свою версію подій та зазначає, зокрема, про те, що того дня, близько 21.30 21.40 години вона повернулась додому. ОСОБА_10 . Близько 22.00 години їй телефонував, проте вона не відповіла, оскільки перебувала у нетверезому стані. ОСОБА_11 , коли приїхав додому, побачив, що вона спить нетвереза, і почав розпитувати її, де і з ким вона пила. Після чого, ОСОБА_11 схопив її за волосся та потягнув до кухні. На кухні, біля столу, вона підвелась з підлоги, але у цей час ОСОБА_11 схопив її за горло та почав душити і погрожувати вбивством. Вона сильно злякалась, оскільки раніше такі погрози вже були, а тому, переймаючись за своє життя, лівою рукою відкрила ящик стола, дістала ніж та вдарила ОСОБА_11 в область тіла, при цьому, вона нікуди не цілилась. Після цього, ОСОБА_11 відпустив її та вийшов з дому. Вона не думала, що все так серйозно, почекала ОСОБА_12 , проте він не прийшов, і вона пішла спати. Вранці вона виявила тіло ОСОБА_13 на городі та зрозуміла, що це могло бути від її дій. Тому обвинувачена вважає, що захищала своє життя, та просить її виправдати.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам, встановлених під час судового розгляду.
В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з січня 2020 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, тоді як суд помилково визначив ці відносини як співмешкання, що, на думку апелянта, припускає лише спільне проживання на одній житловій площі.
01.06.2021, близько 22.00 години, як стверджує захисник, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла не сварка (гостра суперечка, що супроводжується взаємними докорами, образами), а фактично виникли правовідношення, що мають ознаки домашнього насильства. ОСОБА_9 тягнув обвинувачену за волосся, чим спричинив їй фізичного болю, потім схопив її руками за горло, почав душити, стискаючи руками шию. При цьому ОСОБА_9 виказав погрозу вбивством ОСОБА_8 , яку вона сприйняла як реальну, оскільки ця погроза відповідала обставинам - агресивній поведінці нападника та стисканню органу дихання.
Таким чином, на переконання захисника, під час судового розгляду було встановлено, що стосовно ОСОБА_8 з боку ОСОБА_9 мав місце напад, з посяганням на здоров`я та життя, і цей напад був припинений активними діями обвинуваченої, яка діяла співмірно з виниклою погрозою - всі її дії були спрямовані лише на захист свого життя, а не позбавленя життя ОСОБА_9 . Про це, як вважає апелянт, свідчить також той факт, що після удару ножем ОСОБА_9 відпустив ОСОБА_8 і вільно вийшов з будинку, а ОСОБА_8 не кинулась добивати ОСОБА_9 , а, як вона пояснила, взагалі не поняла, що спричинила потерпілому поранення.
Окрім того, захисник також вказує, що посилання суду на висновок СМЕ №38 03.06.21 суперечить вимогам ст. 84 КПК, оскільки був порушений порядок отримання доказів - судмедексперт оглянув ОСОБА_8 під час огляду місця події, ще до порушення кримінального провадження, без відповідної постанови прокурора, о 08.00 год 02.06.2021 року, і більше експерт ОСОБА_14 не оглядав обвинувачену.
Відповідь на 5 питання експерт не надав, зазначивши, що відповідь надасть після проведення слідчого експерименту, однак на цей момент слідчий експеримент вже був проведений. Між цим, експерт зазначив, що у ОСОБА_8 виявлені на шиї сліди, які утворилися від стискання шиї.
Отже, як вважає захисника, факт стискання шиї ОСОБА_8 мав місце, але суд першої інстанції не надав цьому факту належної оцінки, що, в свою чергу призвело до не застосування кримінального закону, якій підлягає застосуванню - а саме ст. 36 КК, згідно якої кожен має право на оборону свого життя, незалежно від того, чи має змогу уникнути посягання на нього, чи ні.
Захисник також зазначив, що з мотивувальної частині вироку не зрозуміло, в яку частину грудної клітини потерпілому нанесено удару - праворуч чи ліворуч.
Тому просить апеляційний суд скасувати вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 03 лютого 2022 року та виправдати ОСОБА_8 .

В судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_15 та її представник ОСОБА_16 , а також обвинувачена ОСОБА_8 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, але їх неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку поданих апеляційних скарг, який наполягав на їх повному задоволенні і просив скасувати вирок суду та виправдати ОСОБА_8 на підставі ст.36 КК, вислухавши прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, частково дослідивши письмові докази та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПКсуд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 ККпри обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація її дій, основані на зібраних по справі та перевірених судом доказах, являються обґрунтованими та належним чином мотивованими.

Відповідно до положень статті 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно статей 85 та 86 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно ч.ч.1,4 ст.95 КПК показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнала частково та пояснила суду, що з ОСОБА_9 вони познайомилися 3 січня 2020 року, через деякий час почали спільно проживати. Останні півроку до події вони проживали в його будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Стосунки були добрі, сварки між ними були, але не сильні, випивали разом не часто. 01 червня 2021 року вона близько 15.00 години прийшла з роботи, на той час потерпілий був вдома, але через деякий час поїхав займатись ремонтом автомобілю. Оскільки їй стало сумно вдома, вона ввечері близько 18-19 години вирішила піти в гості до сусідів. Вдома був тільки сусід ОСОБА_17 , якому вона дала грошей на придбання горілки та вони разом з сусідом вживали спиртні напої близько 2-3 годин в нього вдома. В цей час їй телефонував ОСОБА_18 , але розмови вона не пам`ятає, оскільки вже була напідпитку. Після чого вона пішла додому й одразу лягла спати в зальній кімнаті будинку. Потім приїхав ОСОБА_19 та побачив, що вона перебуває в стані алкогольного сп`яніння, почав з`ясовувати стосунки, питав навіщо та з ким пила. Після чого взяв її за волосся та потягнув на кухню. На кухні взяв її рукою за горло та близько 8-10 хвилин не відпускав, погрожував, що її задушить, труп викине в річку. Вона дуже розхвилювалась, оскільки погрози прийняла за реальні, хвилювалась за своє життя та внаслідок хвилювання відкрила ящик столу, який був поруч, дістала ніж та один раз вдарила ножем потерпілого, після чого останній припинив свої дії. Сказав, навіщо вона це зробила та пішов з будинку. Після чого вона ніж поклала на стіл, значення його словам не дала та пішла спати. Проспала вона до ранку 7 години, ОСОБА_19 поруч не було, вона вийшла з будинку та знайшла його на городі. Після чого пішла до сусіда ОСОБА_17 , який викликав поліцію та швидку допомогу. Близько 8 годин приїхали працівники поліції, огляд проводили без її участі. ЇЇ оглянули у лікарні та виявили на шиї синець.
Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_8 , її вина підтверджується дослідженими під час судового розгляду та наведеними у вироку наступними доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, щопомерлий є її сином. 01.06.2021 син дзвонив їй ввечері та повідомив, що у них все гаразд. 02.06.2021 вранці подзвонив друг ОСОБА_19 та повідомив, що ОСОБА_19 більше не має. Потерпіла приїхала на місце події приблизно о 7.50. Обвинувачена показала, де на дворі лежав ОСОБА_19 . Потерпіла звернула увагу, що біля ОСОБА_19 лежала його куртка, яка була суха, хоча напередодні вдень та вночі йшов дощ. Поліція сказала, що у нього щось сталося із серцем, оскільки пів обличчя було синє. Потім потерпіла побачила лужу крові під ОСОБА_19 і коли підняли тіло ОСОБА_19 , то побачили, що у нього було ножове поранення. Коли потерпіла зайшла у будинок, то звернула увагу, що підлога в будинку була чистою, хоча на дворі йшов дощ. Потерпіла доповнила, що ящик в столі на кухні, де знаходяться ножі, виделки та ложки так просто не відкрити, він заїдав. Відносини у сина та обвинуваченої була гарні, син любив обвинувачену, ніколи не скаржився на неї. Сусід ОСОБА_17 сину не подобався, він не пускав його до себе.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою обвинуваченої, знає її десь пів року, як співмешканку сусіда ОСОБА_21 . З сусідами були нормальні відносини, ОСОБА_19 інколи приходив до них в гості. 01.06.2021 свідка не було вдома, оскільки вона приглядала в лікарні за жінкою, вдома був її співмешканець ОСОБА_22 . Останній подзвонив їй зранку та повідомив, що з 7 до 8 години прийшла сусідка ОСОБА_23 та повідомила, що в саду лежить мертвий ОСОБА_19 . Також ОСОБА_22 розповів, що ввечері сусід ОСОБА_19 приходив з невідомим чоловіком у двір, але він до нього не вийшов, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснив, що є сусідом обвинуваченої, знає її з тих пір, як з нею почав спільно проживати ОСОБА_19 . ОСОБА_19 знає з дитинства. 01.06.2021 він бачився з ОСОБА_22 , який є теж його сусідом, та вони приблизно в період з 20.00 до 22.00 год. випивали у нього вдома. Поки сиділи, все було тихо. Після чого ОСОБА_24 пішов додому, ОСОБА_17 залишився у себе. Олексія, як сусіда характеризує з гарної сторони.
Свідок ОСОБА_25 суду пояснила, що працює в магазині «Маяк» в смт. Новгородське. Померлого ОСОБА_19 знає, як покупця. Точну дату та час не пам`ятає, але пам`ятає, що того дня працювала в магазині у вечерню зміну. Близько 22.00 год. до магазину приїхав ОСОБА_19 , він був у звичайному стані, купив 2 пляшки пива, пляшку води та попросив в неї телефон, щоб подзвонити своїй дівчині. Вона набрала на своєму телефоні номер, але дівчина не відповіла. Через 5 хвилин до магазину під`їхала машина та ОСОБА_19 сказав, що їде додому. ОСОБА_19 в той день приходив тільки ввечері, в стані алкогольного сп`яніння начебто не був.
Свідок ОСОБА_26 в судовому засідання пояснив, що давно товаришував з ОСОБА_18 . 01.06. 2021 вони зустрілись в 16.00 -17.00 год. годин та він повіз його ремонтували машину в с. Розівку. Повертались додому вони близько 22.00 години, під`їхали до магазину « ОСОБА_27 », де ОСОБА_19 купив води та зателефонував ОСОБА_28 , спитав, що купити додому. Після магазину близько 23.00 год. поїхали додому, ОСОБА_26 у двір не заходив. В той день ОСОБА_19 спиртні напої не вживав, був спокійний. Коли ОСОБА_26 бував вдома у ОСОБА_19 та ОСОБА_29 , стосунки у них були нормальні, як і в кожній сім`ї іноді були сварки. Про смерть ОСОБА_19 він дізнався зранку від матері.
Експерт ОСОБА_30 суду пояснив, що проводив експертні дослідження у даному кримінальному провадженні. Зазначив, що оглядав ОСОБА_8 02.06.2021 на місці події. У неї був виявлений свіжий крововилив на правій бічній поверхні шиї, який міг утворитися за 5-6 години до моменту огляду обвинуваченої. Даний крововилив міг утворитися при однократному не сильному стисканні шиї, яке не було небезпечним для життя та здоров`я обвинуваченої. При задушенні від пальців рук на шиї виникають крововиливи круглої або овальної форми. Виявлений у ОСОБА_8 крововилив на такий не схожий. Також додав, що характерною ознакою асфіксії є крововилив у склеру ока. У ОСОБА_8 ознак асфіксії не було виявлено. Інших ушкоджень, які б вказували на можливу самооборону ним не виявлено.

Також місцевий суд дослідив і взяв до уваги, у тому числі, такі докази.

Як вбачається з витягу з ЄРДР, відомості щодо вчиненого кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР 02.06.2021 за № 0000280 та розпочате досудове розслідування (том №1 а.с.59-60)

Згідно протоколу огляду місця події від 02.06.2021, схеми, фото таблиці, додатку до нього, місцем огляду є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 . В ході огляду, на городі, за гаражем, був виявлений труп ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з пошкодженнями на лівій боковій поверхні животу, на грудній клітині проекції 8-9 міжребір`я знаходиться рана овальної форми. Також в ході огляду було виявлено та вилучено: два фрагмента скла з підлоги кухні, змив невідомої речовини з двері у коридорі, резинку для волосся з підлоги кухні, кухонний ніж з нашаруванням речовини бурого кольору з тумби кухні, кухонний ніж зі столу в кухні, жіночу майку з зали, сім фрагментів скла з тумби в кухні, мобільний телефон «НОКІА», три кухонних ножа зі столу в кухні, фрагмент штори з нашаруванням речовини бурого кольору з входу до домоволодіння; чоловічу куртку, яку виявлено поблизу трупа (том №1 а.с.64-103).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 02.06.2021, який проводився з участю обвинуваченої ОСОБА_8 , в присутності захисника ОСОБА_7 , вбачається, що на місці події обвинувачена розповіла і показала, як 01.06.2021 року близько 22 год. 00 хв., знаходячись в зальній кімнаті в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , між нею та співмешканцем ОСОБА_9 виникла сварка, в ході якої останній почав кидатися на неї. За допомогою манекена обвинувачена показала, де вона знаходилась, коли її за волосся схопив ОСОБА_18 . Далі за допомогою манекена обвинувачена показала, як в ході сварки ОСОБА_31 схопив її за волосся та потяг до кухні, де потім її відпустив. Потім обвинувачена показала, в якому положенні вона знаходилась біля столу в кухні, коли ОСОБА_18 схопив її за шию та почав здавлювати. На прохання припинити свої дії, ОСОБА_18 не реагував, тоді обвинувачена злякалася. В подальшому, обвинувачена зазначила, що вона відкрила шухляду в столі, звідки взяла ніж, переклала його в іншу руку. За допомогою манекена та лінійки, як муляжу ножа обвинувачена показала, як нанесла ним удар в ліву частину тулуба ОСОБА_21 . Далі обвинувачена пояснила, що ОСОБА_18 відпустив її, схопився за рану та вийшов з будинку. Потім обвинувачена вказала на місце на городі, де знайшла труп ОСОБА_21 (том №1 а.с.109-113).
Згідно висновку експерта № 38 від 03 червня 2021 року, в ході огляду ОСОБА_8 було виявлено підшкірний крововилив на правій бічній поверхні шиї, який утворився від однократної дії тупого предмету, можливо при стисканні шиї руками, можливо у термін та за обставин вказаних в постанові, та відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Шкірний рубець виявлений в області лівої молочної залози в проекції лівого зовнішнього квадранту утворився на місті загоєння шкірної рани, яка могла утворитися внаслідок дії гостро колючого предмету, терміном давності біля 30 діб.
Будь яких тілесних ушкоджень, які б вказували на можливу самооборону, не виявлено (том №1 а.с.114-115).
З протоколу огляду предметів від 08.06.2021 вбачається, що в приміщенні Костянтинівського відділення СМЕ були оглянути видані експертом речі та зразки від трупу ОСОБА_9 після розтину, а саме кросівки, труси, чорна футболка з пошкодженням, чорна водолазка, зелений комбінезон, а також клаптик шкіри з ранами з трупу ОСОБА_9 , зразок крові на марлевому тампоні, зрізи з нігтів трупу ОСОБА_9 , які після огляду постановою слідчого від 08.06.2021 долучені в якості речових доказів та передані на зберігання до камери речових доказів відділення поліції № 1 Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області (том №1 а.с.118).
За висновками експерта № 399/1 від 14.06.2021 року та № 399 від 18.06.2021 встановлено, що кров потерпілого ОСОБА_9 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Кров ОСОБА_8 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В, за ізосерологічною системою АВ0 (том №1 а.с.121-122, 123-124).
За висновками експерта № 434 від 10.07.2021 року, з урахуванням висновків експерта № 399 від 18.06.2021 року та № 399/1 від 14.06.2021 року встановлено, що на клинку одного з ножів (об`єкт № 1), представленому на дослідження, встановлена наявність крові та визначений білок людини; епітеліальні клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не знайдені.
Статева належність крові на клинку ножа (об`єкт № 1) не встановлена через недостатню кількість придатних для дослідження ядер формених елементів крові, при визначенні групової належності крові в даних слідах виявлено антиген В ізосерологічної системи АВ0.
Отримані результати дослідження не виключають можливості висловитися, що сліди крові на клинку ножа (об`єкт № 1) могли походити від особи (осіб) з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВ0, можливо і від потерпілого ОСОБА_9 , враховуючи його групову приналежність крові.
Даних про походження слідів крові на клинку ножа (об`єкт № 1) від підозрюваної ОСОБА_8 не отримано, оскільки антиген А ізосерологічної системи АВ0, властивий її груповій характеристиці крові не був виявлений (том №1 а.с.128-133).
За висновками експерта № 609-МК від 22.07.2021 року встановлено, що пошкодження на шматку шкіри з передньої поверхні грудної клітки зліва від потерпілого ОСОБА_21 , 1991 року народження, являється колото різаною раною, заподіяне плоским колючо ріжучим предметом з шириною клинка на рівні поринулої частини не більш 22,5 мм, який мав гостре лезо та обух, товщиною біля 1,0 мм.
В результаті рентгено флуоресцентного дослідження шматка шкіри з передньої поверхні грудної клітки зліва від трупу ОСОБА_9 виявлено вміст заліза і кремнію.
Пошкодження на шматку шкіри з передньої поверхні грудної клітки зліва від потерпілого ОСОБА_9 , 1991 року народження, могло бути заподіяно клинком представленого на експертизу ножа № 1 та не могло бути заподіяно клинками ножів №№ 2,5.
В зв`язку з відсутністю у них колюче ріжучих властивостей, дослідження представлених на експертизу ножів № 3 та № 4 не проводилося (том №1 а.с.134-142).
За висновками експерта № 138 від 26.07.2021, спираючись на судово медичне дослідження трупа ОСОБА_9 , встановлено, що виявлене під час судово медичного дослідження трупа ОСОБА_9 колюче ріжуче поранення грудної клітини ліворуч, яке утворилось внаслідок дії колюче ріжучого предмету, яким міг бути ніж, від нанесення 1 удару, можливо у термін та за обставини вказані в постанові та відносно живої людини відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя і стоїть у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Причиною смерті ОСОБА_9 явилось колюче-ріжуче поранення грудної клітини з ушкодженням серця, яке ускладнилось розвитком гострої крововтрати та тампонади серцевої сорочки.
Під час судово токсилогічного дослідження крові від його трупа виявлено етиловий спирт у концентрації 1,41%о, що відносно живої людини можна розцінювати як легке алкогольне сп`яніння.
Під час отримання тілесного пошкодження потерпілий ОСОБА_9 міг знаходитись у вертикальному положенні тіла у просторі та був звернутий передньою половиною тіла к травмуючому предмету.
Будь яких тілесних ушкоджень, що вказують на можливу боротьбу, самооборону та переміщення трупу під час судово медичного дослідження не виявлено.
Після отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг здійснювати будь які дії у тому разі і пересуватися у просторі короткий відрізок часу до розвитку крововтрати та втрати свідомості.
Сприятливий вихід ушкодження, що мався у потерпілого, в разі надання своєчасної медичної допомоги, експерт вважає сумнівним (том 1 а.с.143-147).
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 277 від 29.06.2021 ОСОБА_8 перебувала у стані гострого алкогольного сп`яніння, що підтверджує часткове забування подій, що сталися, пов`язане з алкогольною інтоксикацією. ОСОБА_8 не перебувала в стані фізіологічного афекту, або стані вираженого емоційного напруження стресу, фрустрації, яке б істотно вплинуло на її поведінку. Основним фактором, який вплинув на поведінку в згаданий період часу, міг бути стан простого алкогольного сп`яніння, яке само по собі має деструктивний характер, тобто руйнівно впливає на здатність свідомості контролювати дії, прогнозувати наслідки.(том №1 а.с.160-167).

Таким чином, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК, як умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
При цьому суд апеляційної інстанції відкидає, як неспроможні, доводи сторони захисту про те, що смерть потерпілому ОСОБА_9 обвинувачена ОСОБА_8 заподіяла в умовах необхідної оборони, з огляду на таке.
У правовій позиції ККС ВС, наведеній у постанові від 10 лютого 2021 року (справа № 736/559/19, провадження № 51-5188 км 20), зазначено, що згідно із ч.1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
Втім стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що версія сторони захисту про дії обвинуваченої ОСОБА_8 в умовах необхідної оборони була ретельно перевірена судом першої інстанції та критично оцінена судом, як неспроможна. Відкидаючи таку версію подій, місцевий суд, розкриваючи поняття умисного вбивства (статті 115 КК) та необхідної оборони (стаття 36 КК), у своєму вироку зазначив про те, що в судовому засіданні зі слів обвинуваченої, потерпілої та свідків встановлено, що обвинувачена проживала з ОСОБА_9 у фактичних сімейних відносинах приблизно 1,5 роки. Стосунки між ними були гарні, хоча і були сварки, однак не суттєві, ОСОБА_9 жодного разу фізичне насилля до обвинуваченої не застосовував. В той день обвинувачена вживала алкогольні напої у сусіда. ОСОБА_9 телефонував обвинуваченій з магазину та зрозумівши, що вона знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, приїхав додому обурений, де між ними відбулася сварка, в ході якої обвинувачена нанесла удар ножем в тіло ОСОБА_9 . При цьому, як встановлено судом, ОСОБА_9 під час сварки хапав обвинувачену за шию, однак, як зазначив експерт ОСОБА_30 , крововилив утворився від однократного, не сильного стискання, яке не було небезпечним для життя та здоров`я обвинуваченої.
Тому суд дійшов обґрунтованих висновків про те, що дії потерпілого ОСОБА_9 не набули такого характеру посягання, яке становило небезпеку для обвинуваченої ОСОБА_8 , а отже маючи вільні руки, обвинувачена могла уникнути таких тяжких наслідків іншим способом, натомість вона відкрила зачинену шухляду і дістала саме ніж, переклала його з лівої руки в праву, завдавши удар ножем в тіло потерпілого. Після чого, не реагуючи на слова ОСОБА_9 про те, що вона накоїла, ОСОБА_8 допомоги не надала, швидку не викликала, а пішла в кімнату і заснула.
Отже, враховуючи стосунки між обвинуваченою ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 , відсутність в минулому фактів застосування з боку ОСОБА_9 до обвинуваченої насилля, стан гострого алкогольного сп`яніння обвинуваченої, внаслідок чого втрачається сприйняття реальної дійсності, її поведінку після нанесення удару ножем, суд правильно визнав поведінку ОСОБА_8 по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 такою, що була викликана раптово викликаною агресією, а не необхідністю захищатись від потерпілого, а самі показання обвинуваченої ОСОБА_8 суд розцінив, як обраний нею спосіб свого захисту з метою уникнути покарання за більш тяжкий злочин. У свою чергу це спростовує наведені захисником в апеляційній скарзі твердження про те, що суд не дав належної оцінки факту стискання потерпілим ОСОБА_9 шиї обвинуваченої ОСОБА_8 .
З такими висновками погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки вони відповідають об`єктивно встановленим фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на досліджених судом і наведеним у вироку доказах у їх сукупності, а тому доводи апеляційних скарг обвинуваченої та захисника про наявність в діях ОСОБА_8 ознак необхідної оборони (ст.36 КК) слід визнати безпідставними.
Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника з приводу порушення порядку отримання доказів, зокрема, висновку судово-медичної експертизи №38 від 03.06.2021, яка, як стверджує сторона захисту, була проведена експертом Степаненком на підставі огляду ОСОБА_8 , але без відповідної постанови прокурора, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.242 та ч.1 ст.243 КПК експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
Слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи, зокрема, щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.
Експерт залучається у разі наявності підстав для проведення експертизи за дорученням сторони кримінального провадження.
Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 7-1 Закону України «Про судову експертизу»).
Цей аргумент сторони захисту також був предметом перевірки суду першої інстанції та який у своєму вироку, поміж іншого, зазначив, що не погоджується з доводами захисника щодо недопустимості огляду обвинуваченої на місці події до внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР, оскільки в суді було встановлено, що судово-медична експертиза була призначена на підставі постанови слідчого СВ ВП №1 Бахмутського РВП ГУНП ОСОБА_32 після внесення відомостей до ЄРДР, а отже і огляд обвинуваченої проводився експертом після цього, хоча і встановлено, що на місці події.
Судом апеляційної інстанції було досліджено висновок судово-медичної експертизи №38 від 02.06.2021 (том №1 а.с.114-115), яка була проведена експертом ОСОБА_30 у період 02.06.2021-03.06.2021, який має стає експертної праці 19 років, був обізнаний щодо своїх права та обов`язків, передбачених ст.69 КПК, та попереджений про кримінальну відповідальність за статями 384, 385, 387 КК. При цьому для проведення даної експертизи, як встановив місцевий суд, були використані відомості, отримані експертом під час огляду обвинуваченої ОСОБА_8 , що проводився слідчим ОСОБА_32 на місці події 02.06.2021 у період з 11.30 год. по 13.16 год. (том №1 а.с.64-67). Огляд місця події 02.06.2021 за участю експерта ОСОБА_30 проводився після внесення о 10.22 годині відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.115 КК та початку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000280 за фактом умисного вбивства ОСОБА_8 потерпілого ОСОБА_9 (том №1 а.с.59-60).
Отже сумнівів у дотриманні процедури проведення судово-медичної експертизи №38 та отримання висновків експерта ОСОБА_30 у даному випадку не встановлено місцевим судом, та не вбачає таких порушень суд апеляційної інстанції.
Разом з цим, відсутність у висновках СМЕ відповіді на питання №5, про що зазначає захисник в апеляційній скарзі, не впливає на правильність встановлених судом фактичних обставин даного кримінального провадження, зокрема, й розташування обвинуваченої ОСОБА_8 по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 в момент нанесення останньому ножового поранення, такі обставини не оспорююється стороною захисту та за матеріалами справи під час судового розгляду сторона захисту не клопотала про необхідність проведення додаткової СМЕ для з`ясування цього питання. При цьому, всупереч твердженням захисника, суд в мотивувальній частині вироку вказав, що: ОСОБА_8 взяла лівою рукою з тумби столу кухонний ніж, та переклавши кухонний ніж у праву руку, завдала вищевказаним ножем ОСОБА_9 , один удар в життєво важливий орган потерпілого - грудну клітину праворуч з пошкодженням серця.
Таким чином, як свідчать матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції, дослідивши всі обставини даного провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх належності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. У свою чергу судом апеляційної інстанції порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та місцевим судом правильно вирішено питання про їх належність та допустимість, з урахуванням положень статей 85, 86, 94 КПК. Тому доводи апеляційних скарг сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК, та необхідність її виправдання, апеляційний суд визнає безпідставними.
Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, дотримуючись визначеного ст.22 КПК принципу змагальності сторін, створив належні умови для самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту своєї позиції, у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Згідно з ч.2 ст.1 КПК та відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. Рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Також ЄСПЛ відзначав, що з метою оцінки доказів суд повинен застосовувати особливо ретельний контроль, прийняття стандарту доведення «поза розумним сумнівом», проте такий доказ може випливати із співіснування достатньо сильних і узгоджуваних висновків або неспростованих фактів (Ghedir and others v. France, п. 110).
У своєму Рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ», зокрема у п.п.42,48, ЄСПЛ зазначив, що хоча стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює будь-яких норм стосовно допустимості доказів як таких, що передусім є питанням, яке регулюється національним законодавством (див., зокрема, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland), від 12 липня 1988 року, серія А, № 140, п. 46, та рішення у справі «Тейшейра де Кастро проти Португалії» (Teixeira de Castro v. Portugal), від 9 червня 1998 року, Reports 1998-IV, п. 34).

Оцінюючи, чи було все відповідне провадження в цілому справедливим, слід взяти до уваги якість існуючих доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, які-небудь сумніви щодо їхньої достовірності й точності.

Апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази були належним чином досліджені під час судового розгляду в суді першої інстанції та перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 84-86 КПК, оцінені судом згідно із ст.94 КПК, спростовують доводи апеляційних скарг захисника про неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та в своїй сукупності свідчать про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК, при обставинах, встановлених вироком суду.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК, яке відповідно до ст.12 КК відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка за місцем мешкання характеризується посередньо, не працює, не заміжня, дітей або інших осіб на утриманні не має, раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога, у лікаря психіатра не перебуває. Згідно висновку судово психіатричної експертизи № 277 від 29.06.2021 ОСОБА_8 є осудною особою. В застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , відповідно до ст.66 КК, судом не встановлено. Натомість суд визнав обставинами, які відповідно до ст.67 КК обтяжують покарання обвинуваченого, - вчинення злочину у стані алкогольного спяніння та щодо особи, з якою обвинувачена перебувала у сімейних відносинах.
На думку апеляційного суду, призначене обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у виді 8 років позбавлення волі, яке не є ані мінімальним, ані максимальним за санкцією ч.1 ст.115 КК- є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 є безпідставними, які задоволенню не підлягають, а вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 03 лютого 2022 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 03 лютого 2022 рокущодо обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4