Дата документу 01.02.2023 Справа № 317/986/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/986/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/420/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула 1 лютого 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 04 липня 2022 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року відносно ОСОБА_8 .

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області із заявою про перегляд вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04.06.2018, ухвали Запорізького апеляційного суду від 17.12.2018 та постанови Верховного Суду від 22.09.2020 за нововиявленими обставинами.

Заява ОСОБА_8 вмотивована тим, що 04.06.2018 Запорізьким районним судом Запорізької області він був засуджений за п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 121 КК України до довічного позбавлення волі. Запорізький апеляційний суд та Верховний Суд залишили скарги без задоволення, а вирок без змін. Вказані судові рішення підлягають скасуванню за нововиявленими обставинами. Так, 28.06.1996 була прийнята та набула чинності Конституція України. Під час досудового слідства він був затриманий як підозрюваний 15.12.2016, а 16.12.2016 йому був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Після цього запобіжний захід продовжувався кожні два місяці. Під час попереднього розгляду суд автоматично продовжив йому запобіжний захід. Нововиявленою обставиною, яка на його думку дає право на відповідне звернення, є рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Болгарії» від 09.01.2003 та «Тасє проти Румунії» від 10.06.2008, де ЄСПЛ чітко вказав, що автоматичне продовження запобіжного заходу обраного під час досудового слідства є порушенням п. 3 ст. 5 КЗПЛ і ст. 29 Конституції України. Конституційний Суд України у рішенні № 1-р/2017 від 23.11.2017 визнав вищевказані судові рішення преюдиційними і саме ці рішення ЄСПЛ стали підґрунтям при постановленні рішення Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017. Вказані нововиявлені обставини реально існували на час судового розгляду та є вагомими, суттєво і істотно впливають на законність і обґрунтованість судових рішень.

Захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи заяви, просив задовольнити.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 04 липня 2022 року заяву ОСОБА_8 про перегляд вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04.06.2018, ухвали Запорізького апеляційного суду від 17.12.2018 та постанови Верховного Суду від 22.09.2020 за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Залишаючи заяву засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами без задоволення, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини, на які посилався засуджений не знайшли свого підтвердження.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування доводів зазначає, що судді ОСОБА_9 та ОСОБА_1 у даному кримінальному провадженні в суді першої інстанції неодноразово продовжували запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою з одних і тих же підстав кожні два місяці, що не відповідає Постанові Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року, згідно якої є порушенням прав громадянина систематичне продовження під час судового розгляду справи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одних і тих же підстав кожного разу. Вищезазначені судді з високою долею вірогідності не зацікавлені в перегляді за виключною обставиною власного судового рішення, які вони ухвалили, будучи в складі суду в суді першої інстанції. Проте, в порушення вимог п.4 ч.1 ст.75 КПК України, судді відмовили в задоволенні клопотання захисту про відвід і розглянули справу тим складом, який явно викликав сумнів в його неупередженості, тобто незаконним складом суду, що привело до ухвалення незаконного судового рішення.

Просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, залишаючи без задоволення подану засудженим ОСОБА_8 заяву про перегляд вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року, ухвали Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2018 року та постанови Верховного Суду від 22 вересня 2020 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п.9 ч.2 ст.115, ч.1 ст.152, ч.2 ст.146, ч.1 ст.121 КК України, за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що викладені у заяві засудженого обставини не можуть бути визнані нововиявленими відповідно до вимог ст.459 КПК України.

Судова колегія погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Особливістю провадження у кримінальних справах за нововиявленими обставинами є те, що воно здійснюється у зв`язку з виявленням таких обставин, які або виникли вже після розгляду кримінального провадження, або існували на момент цього розгляду, однак не були відомі суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.459 КПК України передбачено вичерпний перелік обставин, що визнаються нововиявленими.

Так, нововиявленими обставинами визнаються:

- штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

- інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Із змісту зазначеної статті випливає, що нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у законну силу. Тобто необхідно наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою, це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

За змістом наведених норм процесуального закону, роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності для даної конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення.

Разом із тим, обставини, на які захисник посилається у своїй апеляційній скарзі, як на підставу скасування оскаржуваної ухвали за нововиявленими обставинами, не є такими у розумінні вимог ч.2 ст.459 КПК України, а фактично стосуються питання неодноразового продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 під час судового розгляду з тих самих підстав та наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості суддів, яким суд, розглянувши заяву ОСОБА_8 , надав обґрунтовану оцінку та не встановив безумовних підстав в даному конкретному випадку для перегляду вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року, ухвали Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2018 року та постанови Верховного Суду від 22 вересня 2020 року, що відповідає главі 34 КПК України.

Посилання засудженого на те, що питання автоматичного продовження йому запобіжного заходу під час судового розгляду з тих самих підстав істотно впливає на законність і обґрунтованість судових рішень, на переконання колегії суддів, не є нововиявленими обставинами в контексті положень ст.459 КПК України, які б давали підстави для перегляду судового рішення за визначеними законом обставинами.

Одночасно, судова колегія звертає увагу на те, що судом першої інстанції слушно було вказано про те, що питання продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу на стадії підготовчого провадження ініціював прокурор, заявивши відповідне клопотання та обґрунтувавши необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватою.

Вказана обставина ніяк не перебуває у площині нововиявленої обставини, поставлене стороною захисту вирішення питання про продовження обвинуваченій особі під час судового розгляду запобіжного заходу стосується процесуальних, процедурних питань, які вочевидь не впливають на висновки суду про доведеність провини ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , чи іншим чином доводять неправильність вироку суду.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 04 липня 2022 року було відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про відвід суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , оскільки наведенні стороною захисту обставини не належать до визначених ст.ст.75, 76 КПК України підстав для відводу судді, об`єктивні дані, які б унеможливлювали участь даних суддів у розгляді провадження відсутні.

Отже, питання законності складу суду не викликає сумніву.

Оцінюючи доводи захисника, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені ним обставини не є нововиявленими і не можуть впливати на законність прийнятого 04 червня 2018 року обвинувального вироку Запорізького районного суду Запорізької області, що свідчить про правомірну та обґрунтовану відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

На переконання колегії суддів, доводи засудженого фактично зводяться лише до незгоди із вироком суду першої інстанції стосовно нього та спрямовані на нове слухання справи.

Однак повторний розгляд вказаних обставин суперечить загальним засадам кримінального провадження, передбаченим ч.1 ст.7 КПК України. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, серед іншого, також вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.

При цьому слід додатково зауважити, що функцію суду у розумінні ст.459 КПК України не можна розглядати як замасковане оскарження судового рішення і задля нового розгляду справи. Вагомі й непереборні обставини, які б вимагали відходу від принципу юридичної визначеності остаточного судового рішення у даному випадку не встановлені.

Висновок суду першої інстанції також узгоджується із усталеною судовою практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу правової визначеності.

Так, у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «жодна сторона не має вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру» (заява № 4994/04, (Zheltyakov v. Ukraine).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зауважує на обґрунтованості висновків районного суду щодо наведених обставин, які на думку ініціатора відповідної заяви є нововиявленими, і погоджується, що такі не можуть слугувати безумовною підставою для перегляду вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року в порядку ст.459 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що по справі колегією суддів не встановлено порушень кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 459, КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 04 липня 2022 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4