Справа № 357/7074/21
У Х В А Л А

13.01.2023 року Колегія суддів Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в складі:

головуюча суддя - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисник адвокат ОСОБА_8 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000643, яке внесене до ЄРДР 10 серпня 2020 року, відносно ОСОБА_6 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ст. 340 КК України та ОСОБА_7 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ст. 340, п. 3, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4, 5 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України,

У С Т А Н О В И В:

обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000643, яке внесене до ЄРДР 10 серпня 2020 року, відносно ОСОБА_6 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ст. 340 КК України та ОСОБА_7 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ст. 340, п. 3, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4, 5 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України, відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Судом підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 314-1 КПК України, підстав для ухвалення рішення про доручення представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь немає.

Згідно з ч. 2 ст. 315 КПК України, суд визначив дату та місце проведення судового розгляду, вирішив проводити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні, за участю: прокурора, потерпілих, представників потерпілих, обвинувачених, захисника.

В свою чергу, у підготовчому засіданні учасники судового провадження заявляли клопотання.

Прокурор ОСОБА_5 зверталася із клопотанням у якому просила: обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на шістдесят діб, без визначення розміру застави.

Водночас, у подальшому нею подана заява про відкликання вищевказаного клопотання, оскільки обвинуваченому ОСОБА_7 вже обраний запобіжний захід в іншому кримінальному провадженні.

Інші учасники кримінального провадження будь-яких заперечень не висловили.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отож, сторони самостійно обстоюють свої правові позиції, а суд вирішує виключно ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами.

За викладених обставин, оскільки прокурор ОСОБА_5 просила не розглядати її клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд залишає останнє без розгляду.

Разом з тим, прокурор ОСОБА_5 , звернулась з іншим клопотанням, у якому просила: обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти такі обов`язки: не відлучатись без дозволу суду за межі Білоцерківського району, Київської області; здати на зберігання суду паспорт громадянина України для виїзду за кордон; утриматись від спілкування з потерпілими у провадженні, а також свідками, відомості про яких зазначено в реєстрі матеріалів досудового розслідування, що доданий до обвинувального акту, за виключенням близьких родичів та членів сім`ї; прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну місця проживання.

Своє клопотання, прокурор мотивувала тим, що ОСОБА_6 висунуто обвинувачення в участі у злочинній організації з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, а також участі у злочинах, вчинюваних такою організацією, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, вчиненому щодо двох осіб, за попередньою змовою організованою групою, що супроводжувалося заподіянням потерпілим фізичних страждань та спричинило тяжкі наслідки, вчиненому злочинною організацією, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України та в незаконному перешкоджанні організації та проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, вчиненому із застосуванням фізичного насильства, злочинною організацією, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 340 КК України.

Обґрунтованість обвинувачення підтверджується сукупністю доказів, які будуть надані в ході судового розгляду.

Зазначала, що без застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, останній може вчиняти спроби переховування від суду, що він уже робив упродовж нетривалого часу, під час досудового розслідування; знищувати, приховувати та спотворювати будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, експертів, які не допитані; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто існують ризики передбачені п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Мотивувала їх тим, що характер та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 характеризують його як особу, із зв`язками в кримінальному середовищі, з їх використанням, він здатний протидіяти досудовому розслідуванню шляхом впливу на свідків, потерпілих, інших підозрюваних, фальсифікації доказів.

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 за твердженням прокурора це реальний факт, адже підозра йому вручалась, не особисто, а у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, він оголошувався в розшук, у зв`язку із переховуванням від органу досудового розслідування, поки, 12 березня 2020 року, його не було затримано.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, у тому числі, особливо тяжких, насильницьких, за попередньою змовою групою осіб, частина з яких дотепер не встановлена, а значна частина її учасників активно переховується від органу досудового розслідування та суду, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків, як з метою уникнення власної кримінальної відповідальності, так і у сприянні в уникненні такої відповідальності іншими учасниками злочину, без обмеження себе для цього в жодних, у тому числі протиправних засобах (ризик змови).

У зв`язку з цим ухилення від слідства та суду інших осіб, які підозрюються у вчиненні згаданих групових дій, не є випадковою подією.

До того ж, таке ухилення з часом набуло тільки масового, системного та організованого характеру.

Тому, у разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація загальних засад кримінального провадження, зокрема і принципу змагальності сторін, доступу до правосуддя під час судового розгляду.

Наявність вказаних ризиків також стверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_6 ніде не працює, не має законних джерел доходів, з 2014 по 2019 рік жодні доходи не отримував.

В ході обшуку за місцем його знаходження виявлені паспорти, які згідно даних ДМС рахуються як втрачені, що у випадку з ОСОБА_7 може яскраво свідчити про можливість або ж створення умов обвинуваченим для документування своєї особи іншими анкетними даними.

Про можливість впливу на свідків у кримінальному провадженні також свідчить і те, що в ході допиту одного з власників виявлених паспортів було встановлено, що свідок втратив свій паспорт внаслідок своєї необережності. Водночас, у ході повторного допиту цього ж свідка, але вже за клопотанням захисту ОСОБА_6 , особа вказала що добровільно передала свій паспорт третім особам.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти обрання йому запобіжного заходу, посилався на те, що ризики, які зазначені прокурором ОСОБА_5 є надуманими і такими, що не підтверджені доказами, він наміру переховуватися від суду не має, адже вважає, що є невинуватим у вчинених злочинах, має намір довести свою невинуватість, після звільнення з-під варти з`являється в кожне судове засідання, на свідків чи потерпілих не впливав і такого наміру немає, займається волонтерською діяльністю і особисте зобов`язання буде перешкоджати допомагати Збройним силам України.

Захисник ОСОБА_8 підтримав свого підзахисного, вказував, що підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу немає, адже він належним чином виконував свої процесуальні обов`язки, хоча дійсно на досудовому розслідуванні він оголошувався в розшук, але останній був безпідставним, адже обвинувачений ОСОБА_6 від органу досудового розслідування не переховувався, за великий проміжок часу будь-якого тиску на свідків чи потерпілих обвинувачений ОСОБА_6 не вчиняв, наразі всі докази знаходяться у прокурора і фізично обвинувачений ОСОБА_6 їх знищити не може.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позиції обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 .

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Частина перша статті 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Отже, вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу, суд має установити чи обґрунтована підозра, у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, потім, чи є достатні підстави вважати, що існує один з ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України і на які указав прокурор, і в останню чергу, чому більш м`які запобіжні заходи, будуть недостатніми для запобігання ризикам на які вказав слідчий чи прокурор.

У разі, якщо надані прокурором докази підтверджують обґрунтованість підозри, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, але не доводять, що без застосування запобіжного заходу до останнього є ризик, що він буде вчиняти дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, суд має право зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до суду.

Однак, суд зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, буде порушено, якщо судове рішення або по суті твердження представника держави щодо обвинуваченого у вчиненні злочину відображає думку, що він є винним, тоді як його вину ще не доведено відповідно до закону. За відсутності формального висновку цього достатньо для припущення, що суд або відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним, і передчасне висловлення такої думки судом неодмінно порушить принцип презумпції невинуватості. Однак слід розрізняти твердження, які відображають думку про винуватість особи, та твердження, які просто описують «стан перебування під підозрою». Перші порушують презумпцію невинуватості, тоді як другі розглядаються як беззаперечні у різних ситуаціях, розглянутих Судом (п. 136 рішення ЄСПЛ у справі Грибник проти України за заявою № 58444/15, від 17 вересня 2020 року).

Отож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглядаючи питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 не вирішує питання про обгрунтованість висунутого йому обвинувачення, а лише перевіряє обставини, передбачені п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, тобто, чи існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити одну з дій передбачених п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, про які вказує прокурор, а також, у разі якщо буде встановлено, що може, чи необхідним є застосування саме такого запобіжного заходу, про який вказує прокурор.

У своєму клопотанні, прокурор ОСОБА_5 посилалась на те, що без застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу, існує ризик, що останній буде вчиняти дії, передбачені п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

Суд зазначає згідно із практикою Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року.

Судом установлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 від 08 травня 2015 року, ОСОБА_6 одружений.

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 від 17 листопада 2015 року, ОСОБА_6 має малолітню доньку ОСОБА_9 .

Суд вважає, що наявність у ОСОБА_6 дружини, малолітньої дитини, разом з його належною процесуальною поведінкою під час судового провадження, який в усі судові засідання з`являється, свідчить про відсутність ризику переховування від суду.

Суд зазначає, що прокурором не наведено жодної обставини, а отже не доведено, що протягом судового провадження після звільнення з-під варти обвинувачений ОСОБА_6 вчиняв спроби протидії, шляхом незаконного впливу на свідків, потерпілих, фальсифікації доказів.

З моменту перебування в розшуку обвинуваченого ОСОБА_6 пройшов значний час, наразі він неявок в суд, чи спроб переховуватися від суду не вчиняв.

Суд зазначає, що прокурором ОСОБА_5 не зазначено, яким саме іншим чином обвинувачений ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню.

Отже, суд вважає, що прокурором ОСОБА_5 не доведена наявність ризиків, передбачених п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ст. 340 КК України, колегія суддів, відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України, вважає за необхідне зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою до суду.

Разом з цим, до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_10 , де він зазначав, що 10 березня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року, у приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська, 18, каб. 104, затриманий ОСОБА_7 і у нього були вилучені грошові кошти, які належать ОСОБА_11 , а саме: 15 100 доларів США та 1 900 євро.

11 березня 2020 року на них було накладено арешт.

Слідчий суддя ухвалюючи рішення про його необхідність, вказав на те, що є достатні підстави вважати, що вилучене майно належить підозрюваному ОСОБА_7 .

Однак, на момент постановлення ухвали слідчим суддею, підстав для висновку належності вилучених грошових коштів, саме ОСОБА_7 не було, оскільки останній з цього приводу не допитувався.

Належність грошових коштів ОСОБА_11 підтверджується свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також самим ОСОБА_7 .

Натомість ОСОБА_11 не має ніякого відношення до кримінального провадження, а вилучення його грошових коштів суттєво порушує його законні права та інтереси.

За таких обставин, посилаючись на необґрунтованість накладеного арешту, а також зважаючи на те, що він був накладений слідчим суддею, з порушенням правил підсудності, просив: скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_14 від 11 березня 2020 року, в частині накладення арешту на грошові кошти вилучені під час особистого обшуку, у ході затримання ОСОБА_7 , а саме: 15 100 доларів США та 1 900 євро та зобов`язати уповноважену особу Управління з розслідування злочинів вчинених у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 рок, Державного бюро розслідувань, повернути їх ОСОБА_11 .

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав вказане клопотання, оскільки дійсно грошові кошти йому не належать.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 підтримали клопотання адвоката ОСОБА_10 за підстав та обставин викладених у ньому.

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_10 посилаючись на такі обставини.

10 березня 2020 року ОСОБА_7 затримано, при ньому виявлені та вилучені грошові кошти, про які вказував адвокат ОСОБА_10 .

ОСОБА_7 відмовився від дачі показань, що спростовує той факт, що він не допитувався, з приводу з`ясування походження вилучених коштів.

Слідчим суддею, ухвалою від 11 березня 2020 року, накладено арешт на грошові кошти, вилучені у ОСОБА_7 , метою накладення арешту було забезпечення відшкодування збитків.

ОСОБА_11 допитувався, як свідок, 26 жовтня 2020 року, на допиті був присутнім адвокат ОСОБА_10 , у ході допиту він про жодні кошти не повідомив та клопотань з цього приводу не заявляв.

А вже потім звернувся із клопотанням про скасування арешту.

Вищенаведене на її думку свідчить про процесуальну недобросовісність заявника.

До того ж, доказів, що ОСОБА_11 є власником грошових коштів, зазначених адвокатом ОСОБА_10 , суду не надано.

У межах розгляду клопотання адвоката ОСОБА_10 , судом установлено, що згідно з протоколом затримання ОСОБА_7 , у ході його затримання, серед іншого, вилучено: 15 198 доларів США, 70 китайських доларів, 90 польських злотих, 1960 євро, 3295 гривень, хрестик з металу жовтого кольору із 4 камінчиками білого кольору, ланцюжок з металу жовтого кольору, мобільний телефон.

Відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року, накладено арешт на майно належне підозрюваному ОСОБА_7 , яке вилучене під час особистого обшуку, у ході затримання 10 березня 2020 року, а саме на: 15 198 доларів США, 70 китайських доларів, 90 польських злотих, 1960 євро, 3295 гривень, хрестик з металу жовтого кольору із 4 камінчиками білого кольору, ланцюжок з металу жовтого кольору, мобільний телефон.

Ухвала мотивована тим, що слідчим у клопотанні доведено необхідність накладення арешту, оскільки є достатні підстави вважати, що вилучене майно належить підозрюваному та може бути використано з метою відшкодування ймовірно заподіяної шкоди потерпілому.

Згідно з постановою від 23 березня 2020 року, вищевказане майно передане на зберігання в АТ Укрексімбанк.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отож, власник або володілець майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, якщо вони не були присутні при розгляді про арешт майна. Арешт майна може бути скасовано, якщо вони доведуть, що його накладено необгрунтовано.

Суд вважає, що надані адвокатом ОСОБА_10 письмові пояснення свідків, а також копія контракту купівлі-продажу № 40 від 06 лютого 2020 року, у своїй сукупності, не підтверджують, що вилучені у обвинуваченого ОСОБА_7 грошові кошти, належать саме ОСОБА_11 , а не обвинуваченому ОСОБА_7 .

До того ж, ч. 1 ст. 174 КПК України, не передбачено, що суд при розгляді питання про скасування арешту перевіряє дотримання судом, який наклав арешт, процедури розгляду клопотання, а передбачає обов`язок перевірити обґрунтованість накладеного арешту.

Колегія суддів вважає, що наведені адвокатом ОСОБА_10 доводи не свідчать про необгрунтованість арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року.

За таких обставин, у задоволенні його клопотання суд відмовляє.

До суду також надійшло клопотання прокурора ОСОБА_5 , де вона зазначала, що у ході затримання ОСОБА_7 у нього вилучені грошові кошти, а саме: 15 198 доларів США, 70 китайських доларів, 90 польських злотих, 1960 євро, 3295 гривень, хрестик з металу жовтого кольору із 4 камінчиками білого кольору, ланцюжок з металу жовтого кольору, мобільний телефон.

З метою забезпечення цивільного позову ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на них накладено арешт та їх передано на зберігання АТ «УКРЕКСІМБАНК».

Зазначала, що загальна сума грошових коштів на які накладено арешт, перевищує 200 розмірів прожиткового мінімуму, станом на 01 січня 2022 року, тобто відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК України, вони можуть бути передані Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості.

Потерпілі надали згоду на передачу грошових коштів, оскільки фактично вони арештовані для забезпечення реалізації їх в управління.

За таких обставин, зважаючи на те, що з метою досягнення цілей накладення арешту на майно, збереження його економічної вартості, забезпечення завдань кримінального провадження, просила: передати Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, грошові кошти, на які у кримінальному провадженні накладено арешт, а саме: 15 198 доларів США, 70 китайських доларів, 90 польських злотих, 1960 євро, 3295 гривень, а також зобов`язати уповноважених осіб АТ «Укрексімбанк» забезпечити передачу вказаних коштів уповноваженим особам Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Інші учасники судового провадження заперечували проти задоволення клопотання прокурора ОСОБА_5 посилаючись на його необгрунтованість.

Згідно із ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів від 10 листопада 2015 року № 772-VIII, національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, а також у позовному провадженні у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави із встановленням заборони користуватися такими активами, сума або вартість яких перевищує 200 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

Зазначені активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів, копії яких надсилаються Національному агентству не пізніше наступного робочого дня після їх винесення (надання) з відповідним зверненням прокурора.

Отож, передачі Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, підлягають грошові кошти, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави.

Судом установлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року, накладено арешт на майно належне підозрюваному ОСОБА_7 , яке вилучене під час особистого обшуку, у ході затримання 10 березня 2020 року, а саме на: 15 198 доларів США, 70 китайських доларів, 90 польських злотих, 1960 євро, 3295 гривень, хрестик з металу жовтого кольору із 4 камінчиками білого кольору, ланцюжок з металу жовтого кольору, мобільний телефон.

Ухвала мотивована тим, що слідчим у клопотанні доведено необхідність накладення арешту, оскільки є достатні підстави вважати, що вилучене майно належить підозрюваному та може бути використано з метою відшкодування ймовірно заподіяної шкоди потерпілому.

В матеріалах справи відсутні позови, які пред`явлені прокурором в інтересах держави.

За таких обставин, підстав, передбачених ч. 1 ст. 19 Закону України Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів від 10 листопада 2015 року № 772-VIII, для передачі грошових коштів, на які накладений арешт ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року, Національному агентству з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів немає.

Отже, суд відмовляє в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 , про передачу активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні

Захисник ОСОБА_8 , надав заперечення, у яких з урахуванням уточнень від 16 листопада 2021 року, просив: скасувати постанову про оголошення в розшук підозрюваного ОСОБА_6 від 28 лютого 2020 року.

Мотивував це тим, що відомості про розшук ОСОБА_6 не вносилися до ЄРДР, що є порушенням установленого законом порядку. Підставою для розшуку ОСОБА_6 стало те, що його місцезнаходження невідоме, однак, із наявних документів, ОСОБА_6 проживав звичним життям: одружився, народив дитину, працював, порушував правила дорожнього руху, виїздив за кордон для відпочинку, вів активну громадсько-патріотичну діяльність, перебував під наглядом СБ України.

Також, захисник ОСОБА_8 надав заперечення на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_6 , у яких вказував, що вона винесена з порушенням правил підсудності, слідчим не вживалися заходи відносно розшуку ОСОБА_6 , не вносилися відомості до ЄРДР про його розшук. В самій ухвалі відсутні посилання на відомості з ЄРДР про оголошення ОСОБА_6 в розшук.

Захисник ОСОБА_8 надав заперечення в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2020 року у справі ЄУН 757/11613/20-к, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 квітня 2020 року у справі ЄУН 757/13797/20-к, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року у справі ЄУН 757/21927/20-к, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року у справі ЄУН 757/24430/20-к, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року у справі ЄУН 757/24474/20-к, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року у справі ЄУН 757/24483/20-к.

Мотивував їх тим, що всі вони постановлені з порушенням правил підсудності.

Колегія суддів вважає, що заперечення захисника ОСОБА_8 слід взяти до уваги, долучити до матеріалів справи, оцінку викладеним в ній доводам надати у нарадчій кімнаті, після закінчення судового розгляду, як того вимагає ст. 368 КПК України.

Керуючись ст. 194, 314-316, 392, 395, 532 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В :

призначити судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000643, яке внесене до ЄРДР 10 серпня 2020 року, відносно ОСОБА_6 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ст. 340 КК України та ОСОБА_7 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ст. 340, п. 3, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4, 5 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України, у відкритому судовому засіданні, на 02 лютого 2023 року о 13:00 год., у залі Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 1, за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Першотравнева, буд. 4 «а».

Здійснити судовий виклик прокурора, потерпілих, представників потерпілих, обвинувачених, захисника.

Клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - залишити без розгляду.

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою до суду.

Відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 , що діє в інтересах ОСОБА_11 , про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_14 від 11 березня 2020 року.

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про передачу активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні.

Скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 , на постанову про оголошення в розшук підозрюваного ОСОБА_6 , - взяти до уваги, долучити до матеріалів справи, оцінку викладеним в ній доводам надати у нарадчій кімнаті, після закінчення судового розгляду.

Заперечення захисника адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року, про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_6 , - взяти до уваги, долучити до матеріалів справи, оцінку викладеним в ній доводам надати у нарадчій кімнаті, після закінчення судового розгляду.

Заперечення захисника адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2020 року у справі ЄУН 757/11613/20-к, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 квітня 2020 року у справі ЄУН 757/13797/20-к, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року у справі ЄУН 757/21927/20-к, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року у справі ЄУН 757/24430/20-к, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року у справі ЄУН 757/24474/20-к, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року у справі ЄУН 757/24483/20-к, - взяти до уваги, долучити до матеріалів справи, оцінку викладеним в ній доводам надати у нарадчій кімнаті, після закінчення судового розгляду.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 532 КПК України.

Повний текст ухвали проголошений 18 січня 2023 року о 08:30 год.

Головуючий суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Ірина ДУБАНОВСЬКА

Київської області

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Ольга БОНДАРЕНКО

Київської області

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Віктор ПРИМАЧЕНКО

Київської області