ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року

м. Київ

Справа № 755/1762/20

Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/824/1854/2022

Провадження № 51 - 3404 км 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілих

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000782 від 30 січня

2019 року, щодо

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Геронимівка Черкаського району Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ст. 125 ч. 2 КК України,

за касаційною скаргою потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року щодо ОСОБА_10 .

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року

ОСОБА_10 засуджено за ст. 125 ч. 2 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_10 не обирався.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_10 : - на користь потерпілих ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 по 5 000 гривень кожній на відшкодування моральної шкоди; - на користь потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 18 000 гривень кожному на відшкодування витрат на правову допомогу; - на користь держави 3 960 гривень 18 копійок процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за те, що він 29 січня 2019 року приблизно о 08 годині 00 хвилин спільно з ОСОБА_11 , яку ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2021 року звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на загальному коридорі першого поверху будинку

АДРЕСА_3 в ході конфлікту на ґрунті особистої неприязні з приводу незаконного зайняття підвального приміщення за вказаною адресою ОСОБА_10 заподіяли ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також ОСОБА_7 та ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_12 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 залишено без задоволення, зазначений вирок суду першої інстанції скасовано, ОСОБА_10 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 125 ч. 2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито на підставі ст. 284 ч. 2 п. 1 КПК України.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи осіб, які її подали, а також короткий зміст поданих заперечень

У спільній касаційній скарзі потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просять скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_10 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, а також просять стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 витрати на правову допомогу. Зазначають, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 419 КПК України в ухвалі не навів мотивів відхилення доводів апеляційної скарги прокурора, а також ухвала не містить мотивування щодо процесуальних витрат, питання щодо розподілу яких було вирішено судом першої інстанції у вироку. Указують на те, що апеляційний суд залишив без розгляду заяву представника потерпілих про відвід прокурора та не провів судові дебати.

У запереченнях на касаційну скаргу потерпілих захисник ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_12 , посилаючись на безпідставність наведених у ній доводів, просив залишити касаційну скаргу без задоволення.

Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу потерпілих не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Представник потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні висловив доводи на підтримання касаційної скарги потерпілих та просив її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу потерпілих необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація вчиненого за ст. 125 ч. 2 КК України та призначене покарання в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги потерпілих про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції є обґрунтованими.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що на вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 його захисником - адвокатом ОСОБА_12 та прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_13 були подані апеляційні скарги. Зокрема, у апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтоване застосування положень ст. 75 КК України, просив скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 за ст. 125 ч. 2 КК України призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

30 серпня 2022 року обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник - адвокат ОСОБА_12 заявили клопотання про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності і закриття кримінального провадження.

Із журналу судового засідання від 30 серпня 2022 року та аудіозапису цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, вбачається, що суд роз`яснив всім учасникам судового провадження право на відвід членам колегії, секретарю судового засідання та прокурору. Після висловлення своєї думки прокурором ОСОБА_14 , який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 в частині скасування вироку суду першої інстанції, у зв`язку із заявленим стороною захисту клопотанням про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України і наявністю для того передбачених законом підстав, представник потерпілих ОСОБА_9 висловив думку щодо упередженості прокурора і подання заяви про відвід прокурору в порядку статей 80, 77 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 81 ч. 3 КПК України питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів.

Проте суд апеляційної інстанції не вирішив відповідно статей 81, 344, 405 КПК України зазначений відвід прокурору та не прийняв у нарадчій кімнаті відповідної вмотивованої ухвали.

В апеляційній скарзі прокурора вирок суду першої інстанції було оскаржено у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і безпідставним застосуванням ст. 75 КК України.

Однак, в порушення вимог ст. 419 КПК України суд апеляційної інстанції в ухвалі не навів обґрунтування відхилення зазначених доводів та не зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу прокурора визнано необґрунтованою, при цьому в резолютивній частині ухвали вказав про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення.

Крім того, судом першої інстанції у вироку було прийнято рішення щодо цивільного позову потерпілих та вирішено питання про розподіл процесуальних витрат. Так, ухвалено стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 18 000 гривень кожному на відшкодування витрат на правову допомогу.

Ухвала апеляційного суду складається, у тому числі з резолютивної частини із зазначенням: - висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги; - рішення щодо запобіжного заходу; - розподілу процесуальних витрат; - строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження (ст. 419 ч. 1 п. 3 КПК України).

У порушення наведених вимог процесуального закону, скасувавши вирок суду першої інстанції і закривши кримінальне провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, суд апеляційної інстанції в ухвалі не вирішив питання розподілу процесуальних витрат.

Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа

№ 598/1781/17), КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК України та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання.

Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК України. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ст. 534 ч. 5 КПК України суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

Разом з тим, невирішення процесуальних витрат, а саме витрат на правову допомогу, судом апеляційної інстанції у даному кримінальному провадженні при вирішенні цього питання вироком суду першої інстанції не є єдиним порушенням процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що залишення невирішеним в передбаченому КПК України порядку питання відводу прокурору, залишення без мотивування рішення в частині апеляційної скарги прокурора та невирішення процесуальних витрат у своїй сукупності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга потерпілих

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - задоволенню частково.

При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року щодо ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3