Провадження № 1-кс/344/4561/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши в залі суду м. Івано-Франківська клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження №0001740 від 12.10.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 152 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в обґрунтування якого покликався на те, що 11 жовтня 2022 року близько 23 год 40 хв ОСОБА_4 спільно із своїм братом ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували в приміщенні житлової квартири АДРЕСА_1 , яку винаймав останній. Перебуваючи в приміщенні вказаної квартири між ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт з приводу вживання алкогольних напоїв у приміщенні квартири, в ході якого ОСОБА_7 пішов у спальну кімнату квартири, а ОСОБА_4 та ОСОБА_6 залишись у приміщенні кухні. Надалі, 12 жовтня 2022 року близько 00 год 10 хв у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які перебували у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що у потерпілого наявні грошові кошти та мобільний телефон, виник протиправний умисел на відкрите викрадення чужого майна та грошових коштів, які належали ОСОБА_7 . Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, в період дії на території України воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та який 12 серпня 2022 року у відповідності до Указу Президента України № 573/2022 продовжено до 21 листопада 2022 року на території України, зайшли до кімнати, в якій знаходився потерпілий. Надалі ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, керуючись корисливими мотивами, з метою незаконного збагачення, знаходячись біля ОСОБА_7 , який в той час лежав на ліжку, вихопив з його рук мобільний телефон марки «Samsung A12», вартість якого становила 5000 грн., після чого передав вказаний мобільний телефон ОСОБА_6 , який, у свою чергу, поставив його в свою кишеню штанів. Після цього, ОСОБА_4 , діючи умисно з метою заволодіння іншим майном потерпілого, присів зверху на нього та розпочав наносити цілеспрямовані удари в ділянку голови. У той час до неправомірних дій ОСОБА_4 приєднався ОСОБА_6 , який діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, схопив потерпілого за руки, став їх утримувати, а ОСОБА_4 у той час продовжував руками наносити цілеспрямовані удари в ділянку голови потерпілого, після чого ОСОБА_6 також почав наносити цілеспрямовані удари руками по тілу потерпілого. Під час нанесення цілеспрямованих ударів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, за попередньою змовою групою осіб, керуючись корисливими мотивами, з метою незаконного збагачення відкрито заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 в сумі 4000 грн та 40 Євро, що згідно із курсом НБУ станом на 12.10.2022 становить 1421, 86 грн. У подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з викраденими грошовими коштами та мобільним телефоном марки «Samsung A12» покинули місце вчинення злочину, якими розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 10421, 86 грн.

Як зазначено у клопотанні, 12 жовтня 2022 року близько 00 год 30 хв в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , де після відкритого заволодіння ОСОБА_4 та ОСОБА_6 майном потерпілого ОСОБА_7 , який там проживав, у них виник злочинний умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним та оральним проникненням в тіло ОСОБА_7 з використанням іншого предмету та геніталій з метою зґвалтування останнього. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , діючи умисно, групою осіб, насильно зняли із ОСОБА_7 штани та нижню білизну, після чого ОСОБА_4 маючи фізичну перевагу над потерпілим, взяв у руку фалоімітатор, який знаходився у приміщенні квартири та спільно із ОСОБА_6 подавляючи опір ОСОБА_7 , поводячи себе грубо та зухвало, застосовуючи фізичне насильство, скориставшись безпорадним станом потерпілого, вставив вказаний фалоімітатор в анальний отвір ОСОБА_7 . Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_4 , діючи умисно, групою осіб із ОСОБА_6 , застосовуючи фізичне насильство та погрожуючи ножом ОСОБА_7 , силою змусили останнього стати на коліна та, без добровільної згоди потерпілого вчинили дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням у тіло ОСОБА_7 , із використанням геніталій, тобто його зґвалтували. У подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на вчинення дій сексуального характеру, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, застосовуючи фізичне насильство, долаючи опір потерпілого, вийняв із анального отвору потерпілого фалоімітатор, після чого вчинив відносно ОСОБА_7 дії сексуального характеру, пов`язані із анальним проникненням в його тіло із використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілого, тобто зґвалтував його. У цей же час ОСОБА_6 , діючи умисно, групою осіб, продовжував вчиняти дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням у тіло ОСОБА_7 із використанням геніталій. У результаті фізичного насильства та насильницьких дій сексуального характеру, вчиненого групою осіб, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заподіяли ОСОБА_7 тілесні ушкодження.

Матеріалами клопотання зазначається, що 12.10.2022 року о 21.51 ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та 13.10.2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 152 КК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, покликаючись на викладені у ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечила щодо клопотання. Просила застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Як слідує з матеріалів клопотання, у вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та житель АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, на утриманні нікого не має, депутатом та інвалідом не являється, раніше не судимий.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: відомостями, які містяться в протоколах оглядів місць події, протоколі допиту потерпілого ОСОБА_7 , протоколі допиту свідка ОСОБА_8 , протоколах пред`явлення особи для впізнання з потерпілим та свідком ОСОБА_8 , довідкою, виданою КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» та іншими доказами в їх сукупності, які містяться в матеріалах вказаного кримінального провадження.

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а ч. 3 ст. 152 КК України особливо тяжкий, за який передбачено позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 4 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як встановлено слідчим суддею, 13.10.2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 152 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Прокурором в судовому засіданні наведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів із застосуванням насильства, за які передбачено максимально покарання у виді позбавлення волі до 12 років, який усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення злочинів може переховуватись, оскільки через те, що в м. Івано-Франківську постійного місця проживання не має може покинути межі Івано-Франківської області;

- п. 3 можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки йому відомі їхні дані та місце проживання в м. Івано-Франківську, так як злочини у вчиненні яких підозрюється останній мали місце безпосередньо за місцем проживання потерпілого;

- п. 5 можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 офіційно не працює, джерело його доходів невідоме, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки, що свідчить про можливість вчинення ним у майбутньому нових злочинів, в т.ч. на території інших областей України.

При вирішенні клопотання, слідчим суддею окрім норм КПК України, враховується практика Європейського суду з прав людини, яка сформульована зокрема у рішенні "Лабіта проти Італії" від 06.04.2000 року та свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Такими обставинами у кримінальному провадженні є тяжкість злочину, який інкримінуються підозрюваному та міра покарання, яка йому загрожує у разі доведення вини, а також те, що злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а ч. 3 ст. 152 КК України особливо тяжкий, за який передбачено позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, і саме наведені вище обставини у їх сукупності, а також дані про особу підозрюваного підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та дають можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити уникненню цих ризиків та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного.

У рішенні "Марченко проти України" Європейський суд з прав людини повторює, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя бере до уваги вищезазначену правову позицію Європейського суду з прав людини, і приходить до висновку, що жоден із інших-альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту неможливо, оскільки такий вид запобіжного заходу не виключатиме ризику переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду із урахуванням територіальної віддаленості місця проведення досудового розслідування від останнього відомого місця проживання підозрюваного. Крім цього, він не має постійного місця проживання в м. Івано-Франківську, тому з метою уникнення відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень може покинути територію Івано-Франківської області та не виконувати процесуальні обов`язки, визначені слідчим та слідчим суддею.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання неможливе, оскільки такий вид запобіжного заходу не виключатиме ризики впливу підозрюваного на потерпілого та свідків у ході спілкування з останніми та не буде співмірним тяжкості інкримінованим злочинам.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки неможливе, оскільки до органу досудового розслідування не надходило письмових зобов`язань про взяття підозрюваного на поруки.

Разом із тим, відповідно до п. 1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, із застосуванням насильства.

Відповідно слідчий суддя приходить до переконання, що в засіданні доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому клопотання підлягає задоволенню без визначення розміру застави.

Згідно протоколу затримання, ОСОБА_4 затримано 12.10.2022 року о 21.51 год., а тому строк тримання під вартою належить обчислювати з цієї дати.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 197, 309, 395 Кримінального процесуального Кодексу України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на строк шістдесят днів - до 10 грудня 2022 року включно.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати у державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Строк дії ухвали шістдесят днів.

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: Тарас АНТОНЯК

Повний текст ухвали складено 17.10.2022 року.