печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на повідомлення про підозру від 17.08.2021 та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 07.02.2022 у кримінальному провадженні №0000559 від 29.06.2021, -

ВСТАНОВИВ:
14.06.2022 адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просить скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 17.08.2021 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України; скасувати повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_5 від 07.02.2022 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України, в кримінальному провадженні №0000559 від 29.06.2021.

Скарга мотивована тим, що повідомлення про підозру від 18.08.2021 та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру від 07.02.202 ОСОБА_5 складено без відповідних на те підстав. Захисник зазначає, що за результатами аналізу текстів обох повідомлень та матеріалів кримінального провадження, наданих на її обґрунтування, стороною захисту встановлено, що формулювання письмового повідомлення про підозру не свідчить про наявність ознак інкримінованих кримінальних правопорушень, в провадженні не існує доказів, які б підтверджували підозру.

У зв`язку з чим, сторона захисту вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 є необґрунтованим, не містить достатніх доказів на її підтвердження. Крім того, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_5 , складено та направлено ОСОБА_5 з процесуальними порушеннями, не вручене йому особисто і також є необґрунтованим, не містить достатніх доказів на її підтвердження. Отже, на думку захисника обидва повідомлення підлягають скасуванню.

В судовому засіданні захисник скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладені в ній обґрунтування. Зазначив, що зв`язок між діянням яке інкримінується ОСОБА_5 та організаційно-розпорядчими або адміністративно-господарськими функціями останнього відсутні, в зв`язку з чим, вчинене не може кваліфікуватись за ст. 368 КК України.

Крім того, на думку захисника, відсутній зв`язок між діянням та організаційно-розпорядчими або адміністративно-господарськими функціями посадової особи Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», за вплив на прийняття рішень яким, ОСОБА_5 інкримінується вчинення правопорушення, що в свою чергу виключає кваліфікацію вчиненого за ст. 369-2 КК України.

На думку захисника, законна, оплачувана наукова діяльність юриста та науковця ОСОБА_5 щодо надання методологічної допомоги, та наукового керівництва під час навчання заявника ОСОБА_6 в аспірантурі та під час написання ним дисертаційної роботи, орган досудового розслідування в даному кримінальному провадженні в повідомленні про підозру та у зміненій підозрі намагається подати як протиправні.

Також захисник зазначив, що підозра не обґрунтована доказами, наявними в матеріалах справи. Зважаючи на імперативні вимоги ч. 3 ст. 233 КПК України, оскільки слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання про обшук в службовому кабінеті ОСОБА_5 , встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Окремо, захисник звернув увагу на те, що слідчий не виконав вимоги щодо особистого вручення повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру від 07.02.2022, а обмежився направленням повідомлень, що призвело до порушення процесуального порядку вручення такого повідомлення.

Прокурор щод задоволення скарги заперечував в повному обсязі, зазначивши, що захисником пропущений десятиденний строк для подання скарги, передбачений ч.1 ст.304 КПК України. Стверджував, що на даний час зібрано достатньо доказів для підозри ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.3 ст.369-2 КК України, що в свою чергу підтверджується матеріалами кримінального провадження, серед іншого послався на ухвалу слідчого судді про застосування запобіжного заходу підозрюваному, в якій зазначено про наявність підстав вважати підозру обґрунтованою.

Крім того, прокурором зазначено, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру було здійснено у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень у зв`язку з неможливістю вручення такого повідомлення в день його складення. Досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено і стороні захисту надано доступ до матеріалів кримінального провадження на виконання вимог ст. 290 КПК України.

Також прокурор просив відкласти розгляд скарги на іншу дату та надати йому час для подання додаткових доказів - протоколів негласних слідчих (розшукових) дій, протоколів допитів заявника та інших документів.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону, скорочені строки розгляду скарг та враховуючи принцип диспозитивності, а також, зважаючи на те, що сторони були завчасно повідомлені про час та дату розгляду скарги, а також враховуючи той факт, що прокурором було підготовлено та надано в цьому судовому засіданні для долучення до скарги ряд документів, які обґрунтовують його позицію, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду скарги на іншу дату.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В судовому засіданні встановлено, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000559 від 29.06.2021 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 368, ч.3 ст.369-2 КК України.

В ході досудового розслідування перевіряється інформація, про те, що ОСОБА_5 , обіймаючи посаду декана факультету № 1 Харківського національного університету внутрішніх справ (далі - Університет), у квітні 2021 року, перебуваючи у своєму службовому кабінеті в Університеті, повідомив ОСОБА_6 про те, що саме через нього необхідно вирішувати всі питання вступу до аспірантури та що він зможе забезпечити такий вступ, подальше успішне навчання та отримання бажаного ОСОБА_6 вченого ступеня за надання йому, неправомірної вигоди в розмірі 15 000 доларів США для позитивного вирішення питання про: 1) вступ до аспірантури, 2) подальше безперешкодне навчання та 3) отримання в результаті диплома доктора філософських наук. У разі ненадання вказаної суми, вступ ОСОБА_6 до аспірантури та отримання ним наукового звання буде практично неможливим.

За версією слідства, 15.07.2021 ОСОБА_5 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті, під час зустрічі з ОСОБА_6 підтвердив свою можливість забезпечення одержання останнім наукового ступеня доктора філософії за неправомірну вигоду, та створення ним штучних умов для ускладнення одержання ОСОБА_6 наукового ступеня доктора філософії в разі відмови надання йому неправомірної вигоди.

Крім того, ОСОБА_5 визначив, що ОСОБА_6 необхідно буде вступити до аспірантури Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» (далі - Центр), пройти там навчання та здійснити захист дисертації на здобуття наукового ступеня доктора філософії в цьому закладі. При цьому, ОСОБА_5 зауважив, що він за надання йому неправомірної вигоди в сумі 15 000 доларів США з використанням особистого авторитету серед науковців міста та знайомства з завідувачем відділу аспірантури та докторантури Центру ОСОБА_7 здійснить на нього вплив та домовиться про успішний вступ до аспірантури Центру ОСОБА_6 , подальше безперешкодне навчання та успішний захист дисертації для отримання в кінцевому результаті вченого ступеня доктора філософії.

29.07.2021 ОСОБА_5 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті, отримав від ОСОБА_6 частину неправомірної вигоди в сумі 3 500 доларів США, за забезпечення безперешкодного вступу ОСОБА_6 на навчання до аспірантури Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», подальшого безперешкодного навчання та отримання ним вченого ступеня доктора філософії в цьому закладі.

16.08.2021 ОСОБА_5 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті, отримав від ОСОБА_6 частину неправомірної вигоди в сумі 4 000 доларів США, за забезпечення безперешкодного вступу ОСОБА_6 на навчання до аспірантури Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», подальшого безперешкодного навчання та отримання ним вченого ступеня доктора філософії, одразу після чого був затриманий працівниками правоохоронного органу, якими під час слідчих дій частину неправомірної вигоди вилучено.

17.08.2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме у проханні надати неправомірну вигоду для себе та одержання неправомірної вигоди службовою особою за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища, вчиненого за попередньої змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

07.02.2022 слідчим було складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме у:

-проханні надати неправомірну вигоду для себе та одержання неправомірної вигоди службовою особою за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища, вчиненого за попередньої змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди;

-одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішень особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди.

Згідно з положеннями п. 10 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 204 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Системний аналіз наведених положень кримінального процесуального закону дозволяє дійти висновку, що пунктом 10 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено окремі строки для оскарження повідомлення про підозру - після спливу 2 місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом. Таким чином, доводи прокурора про те, що захисником пропущений строк для подання скарги слідчому судді не ґрунтуються на процесуальному законі.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

З наданих слідчому судді матеріалів, вбачається що причетність підозрюваного ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень не підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Зокрема, з долучених до скарги документів, якими визначаються службові посадові права та обов`язки декана факультету № 1 Харківського національного університету внутрішніх справ ОСОБА_5 вбачається, що до сфери службових повноважень ОСОБА_5 не входить вирішення питань про: 1) позитивне вирішення питання про вступ ОСОБА_6 до аспірантури Університету або іншої наукової установи, 2) подальше безперешкодне навчання ОСОБА_6 в Університеті, або іншій науковій установі та 3) отримання в кінцевому результаті ступеня доктора філософії в Університеті, або іншій науковій установі.

Відповідальність за передбачений ст. 368 КК України злочин настає тільки за умови, якщо службова особа прийняла пропозицію, обіцянку або одержала неправомірну вигоду, а так само попросила надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища. Аналогічну правову позицію висвітлено в постанові Верховного суду від 19.11.2019 в справі № 332/2723/15-к.

Якщо службова особа, вчиняючи будь-які дії, використовує не можливості, пов`язані з її посадою, а, наприклад, особисте знайомство, дружні стосунки, то в її діях немає складу злочину, передбаченого ст. 368 КК України. У разі, коли зв`язок між діянням та організаційно-розпорядчими або адміністративно-господарськими функціями відсутній, вчинене не може кваліфікуватись за ст. 368 КК України.

Крім того, з долучених до скарги документів, а так само, з тексту повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру, де з посиланням на посадові інструкції завідувача відділу аспірантури та докторантури завідувача відділу аспірантури та докторантури Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» ОСОБА_7 , положення про відділ аспірантури та докторантури Центру, вбачається, що до сфери службових повноважень ОСОБА_7 також не входить вирішення окреслених вище питань.

Частина 3 ст. 369-2 КК України передбачає відповідальність за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Відповідно до пунктів 65, 66 Пояснювальної записки до Кримінальної конвенції про боротьбу з корупцією (зазначена конвенція є міжнародним актом, ратифікованим Україною, і, відповідно, є частиною законодавства України), відмінність між зловживанням впливом і хабарництвом полягає в тому, що особа, котра зловживає впливом, не мусить вчинити дію або утриматися від дії, як би це належало зробити публічній посадовій особі. Одержувач неправомірної переваги при «пасивному» зловживанні впливом допомагає особі, яка надає неправомірну перевагу, здійснюючи або пропонуючи здійснити вплив на третю особу, здатну вчинити потрібну дію (або втриматись від її вчинення).

За таких обставин, вчинене не може бути кваліфіковано за ст. 369-2 КК України.

При цьому, наявні в матеріалах справи докази (протоколи допиту свідка ОСОБА_6 , протоколи негласних слідчих (розшукових) дій, можуть свідчити про факти отримання ОСОБА_5 грошових коштів. Однак, не доводять протиправність таких дій. При цьому показання свідка ОСОБА_6 щодо обставин та послідовності подій, як вони викладені в протоколах допитів, спростовуються протоколами негласних слідчих (розшукових) дій, проведених у відповідні дати. Зокрема, протоколами негласних слідчих (розшукових) дій спростовується факт вимагання грошових коштів, та вбачається, що саме ОСОБА_6 був ініціатором звернення до ОСОБА_5 за допомогою в написанні дисертації для здобуття наукового ступеню доктора філософії.

Обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом.

Другий питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення. У Рішенні "Нечипорук і Йонкало проти України" (п. 175) ЄСПЛ вкотре повторив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom (Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства), § 32).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Обґрунтованість підозри може встановлюватися тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність. Обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами в кримінальному провадженні. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Статтею 198 КПК України прямо передбачено, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Відповідно, висновок щодо обґрунтованості повідомлення про підозру, який міститься в ухвалі про застосування запобіжного заходу до особи, не може вважатися преюдиціальним для слідчого судді, який розглядатиме скаргу на повідомлення про підозру, рівно, як і висновок з цього питання, наданий при вирішенні слідчим суддею скарги на повідомлення про підозру для вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

А отже, при розгляді та вирішенні слідчим суддею скарг на повідомлення про підозру мають обов`язково вирішуватися як питання права, так і питання факту, адже це відповідає суті оскарження повідомлення про підозру як недопущення притягнення до кримінальної відповідальності невинуватої особи.

Таким чином, перевірка слідчим суддею саме обґрунтованості підозри має стати бар`єром для необґрунтованого кримінального переслідування та засобом належної реалізації загальних завдань кримінального провадження щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням відсутності зв`язку між діяннями, які інкримінуються ОСОБА_5 та організаційно-розпорядчими або адміністративно-господарськими функціями останнього та відповідними організаційно-розпорядчими або адміністративно-господарськими функціями ОСОБА_7 на переконання слідчого судді, вказують на непричетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Як вбачається із матеріалів провадження повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру відносно ОСОБА_5 складене 07.02.2022 слідчим ГСУ ДБР ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу Офісу генерального прокурора ОСОБА_4 , але фактично ОСОБА_5 його особисто не отримував.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, встановленому ст. 278 КПК України, і складається з двох послідовних дій слідчого, прокурора: 1) складення повідомлення про підозру - процесуального акта; 2) вручення його особі, підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Прокурором було надано копії документів, які свідчать про факти виклику ОСОБА_5 на 07.02.2022 для участі в отриманні процесуальних документів.

Надана захисником довідка з медичного закладу свідчить про те, що ОСОБА_5 не з`явився до слідчого з поважних причин - через хворобу. Натомість, слідчим не було вжито заходів для вручення підозрюваному повідомлення про підозру особисто. Прокурором не надано доказів неможливості вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_5 в медичному закладі, де останній перебував у зв`язку з хворобою. Отже, з наданих прокурором документів не вбачається наявності правових підстав для вручення повідомлення про підозру не особисто, а у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, який відповідно до вимог ст. 278 КПК України може бути застосований лише у випадку неможливості особистого вручення.

Надані прокурором докази направлення повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру від 07.02.2022 засобами поштового зв`язку на домашню та робочу адресу ОСОБА_5 , на електронну пошту захиснику підозрюваного, свідчать лише про факти направлення такого повідомлення, але не містять підтвердження отримання особою такого повідомлення або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Роздруківки, які зі слів прокурора свідчать про направлення та одержання ОСОБА_5 повідомлення про підозру через мобільний застосунок WhatsApp не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такий спосіб направлення повідомлення про підозру не передбачений кримінальним процесуальним законом та не може однозначно свідчити про отримання та ознайомлення ОСОБА_5 з таким повідомленням.

Таким чином, слідчий суддя приходить висновку, що слідчим не дотримано процесуальний порядок вручення повідомлення про підозру (про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру) від 07.02.2022.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 22, 26, 276-279, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на повідомлення про підозру від 17.08.2021 та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 07.02.2022 у кримінальному провадженні №0000559 від 29.06.2021 задовольнити.

Скасувати повідомлення про підозру від 17.08.2021 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України у кримінальному провадженні №0000559 від 29.06.2021.

Скасувати повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 07.02.2022 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України у кримінальному провадженні №0000559 від 29.06.2021.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1