Житомирський апеляційний суд
Справа №287/466/18-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000186 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 червня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Хвиля, Великобурлуцького району, Харківської області, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 29.01.2001 року Олевським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, 42-44 КК України до позбавлення волі строком на три роки з конфіскацією майна;
- 24.12.2001 року Олевським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на три роки шість місяців;
- 22.04.2002 року Олевським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців;
- 25.02.2005 року Олевським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на п`ять років;
- 24.09.2009 року Олевським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на п`ять років три місяці;

обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.146, ч.2 ст.15 ч.4 ст.152, ч.3 ст.153 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, а висновки суду, викладені у ньому, такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що свою вину в інкримінованих йому злочинах він не визнає, оскільки нікого вбивати не хотів та не гвалтував потерпілу. Також зазначає, що під час досудового розслідування працівники поліції вчиняли тиск на нього, били та приписували те, чого він не робив. На це він неодноразово звертав увагу суду першої інстанції, однак суд проігнорував його пояснення. Вважає себе винним лише в тому, що вдарив потерпілу.

Крім цього, в ході апеляційного розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_7 просив пом`якшити йому покарання.

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 червня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.146, ч.2 ст.15 ч.4 ст.152, ч.3 ст.153 КК України та призначено йому покарання:
за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі;
за ч.2 ст.146 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
за ч.2 ст.15 ч.4 ст.152 КК України (в редакції Закону № 2295-VI від 01.06.2010) у виді 10 (десяти) років позбавлення волі;
за ч.3 ст.153 КК України (в редакції Закону № 2295-VI від 01.06.2010) у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.
У відповідності до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено обчислювати з моменту затримання, а саме з 01.05.2018 року.
Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 08 серпня 2021 року включно, або до моменту набрання вироком законної сили, в межах зазначеного строку.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано засудженому ОСОБА_7 в строк відбування покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення, починаючи з 01.05.2018 року по день вступу вироку в законну силу з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 5094 гривні 86 копійок судових витрат за проведення молекулярно-генетичної експертизи.
Питання щодо речових доказів вирішено згідно ст.100 КПК України.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 30.04.2018 року близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_7 перебував в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , де розпивав спиртні напої з власницею будинку ОСОБА_9 . Також, у вказаному будинку знаходилась ОСОБА_10 та її малолітня донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В зазначений час та місці, після того як ОСОБА_10 вийшла із вказаного домоволодіння, під час спільного вживання спиртних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин розпочався конфлікт, який переріс у сварку, в ході якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , у той самий час ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні кухні зазначеного вище домоволодіння, підійшов до ОСОБА_9 , яка сиділа на табуретці біля столу та правим кулаком наніс два удари в ліву частину обличчя ОСОБА_9 . Після нанесених ОСОБА_7 ударів, ОСОБА_9 злякалась та втекла з приміщення кухні у кімнату даного домоволодіння. Далі ОСОБА_7 , не припиняючи свої злочинні дії, направлені на умисне вбивство ОСОБА_9 , наздогнав її у кімнаті даного будинку та, схопивши обома руками за шию, при цьому усвідомлюючи, що це життєво-важливий орган, застосовуючи значне фізичне зусилля, почав здавлювати шию останньої. В результаті вказаних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 втратила свідомість та впала на підлогу.
Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 не було заподіяно смерть.
Під час замаху на умисне вбивство ОСОБА_9 , ОСОБА_7 умисно спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді садна на лівій передньо - боковій поверхні шиї в нижній третині, в лівій надключичній ділянці, які можуть призвести до втрати свідомості.
Після вчинення закінченого замаху, направленого на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , 30.04.2018 року близько 23 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння вирішив вчинити незаконне викрадення малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка також в той момент знаходилася в приміщенні будинку, з метою подальшого її зґвалтування. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне викрадення малолітньої, ОСОБА_7 , який достовірно знав про вік ОСОБА_11 та те, що остання не розуміє значення вчинюваних з нею дій у зв`язку з її віком, перебуваючи у вказаному будинку, зайшов до приміщення спальної кімнати, де в той час на ліжку спала малолітня ОСОБА_11 . Застосовуючи значну фізичну силу, ОСОБА_7 , всупереч волі малолітньої, обмеживши її волю, взяв її на руки та вибіг з приміщення будинку в напрямку лісового масиву, що на околиці с. Рудня Олевського району Житомирського області.
У подальшому, 01.05.2018 року залишивши межі території вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 близько 00 год. 00 хв. переніс, утримуючи на руках, незаконно викрадену малолітню ОСОБА_11 на ділянку лісового масиву за межами вказаного населеного пункту, яка розташована на відстані 300 метрів від території домоволодіння АДРЕСА_2 .
01.05.2018 року близько 00 год. 05 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на ділянці місцевості лісового масиву, який розташований на відстані 300 метрів від території домоволодіння АДРЕСА_2 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на порушення статевої свободи та недоторканості малолітньої ОСОБА_11 , спрямований на насильницьке задоволення статевої пристрасті природним способом, тобто зґвалтування, достовірно знаючи, що остання є малолітньою та не досягла чотирнадцятирічного віку, використовуючи внаслідок малолітства її безпорадний стан, внаслідок якого вона не могла розуміти характер та значення вчинюваних з нею дій та чинити опір, роздягнув малолітню ОСОБА_11 , знявши з неї лосини та труси, одночасно вчинивши відносно неї розпусні дії сексуального характеру з метою подальшого зґвалтування останньої. Але, не довів свій злочинний намір спрямований на зґвалтування малолітньої ОСОБА_11 природнім шляхом до кінця, оскільки даним злочинним діям перешкодив його фізіологічний стан.
Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі заплановані ним злочинні дії спрямовані на зґвалтування ОСОБА_11 природнім шляхом, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, а тому перебуваючи на тому ж місці та в той же час, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на повторне порушення статевої свободи та недоторканості малолітньої ОСОБА_11 , зокрема, на умисне повторне насильницьке задоволення власної статевої пристрасті неприродним способом, вчиненого щодо вказаної малолітньої із застосуванням фізичного насильства.
Реалізуючи свій злочинний умисел, 01.05.2018 року близько 00 год. 10 хв., перебуваючи на ділянці місцевості лісового масиву, який розташований на відстані 300 метрів від території домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, використовуючи свою фізичну перевагу, застосовуючи фізичну силу до малолітньої ОСОБА_11 , силоміць поклав її спиною на землю. При цьому, ОСОБА_7 ліг на землю поряд з ОСОБА_11 та закривши їй рот лівою рукою, щоб остання не кричала та не кликала на допомогу, притис останню своїм тулубом до землі. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, використовуючи в такий спосіб безпорадний стан малолітньої потерпілої, ОСОБА_7 умисно насильно увів пальці правої руки у статеві органи малолітньої ОСОБА_11 , задовольнивши повторно таким чином свою статеву пристрасть неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства до потерпілої. Під час вчинення даного злочину ОСОБА_7 спричинив малолітній ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді розриву задньої стінки піхви та промежини та синець задньої стінки піхви, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Потерпіла ОСОБА_9 , законні представники малолітньої потерпілої ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , малолітня потерпіла ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду. Надали заяви від 01.02.2022 року про розгляд апеляційної скарги обвинуваченого у їх відсутності та про залишення вироку суду без зміни. Крім того, надали Розпорядження голови Олевської РДА №192 від 21.12.2020 року про надання статусу батьків-вихователів родині ОСОБА_14 . Потерпіла ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.2 а.п.93).
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, пояснення прокурора в заперечення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , у незаконному викраденні малолітньої ОСОБА_11 , у закінченому замаху на зґвалтування, тобто статевих зносинах із використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчиненого відносно малолітньої ОСОБА_11 , а також у насильницькому задоволенні статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства та використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчиненого повторно щодо малолітньої ОСОБА_11 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.146, ч.2 ст.15 ч.4 ст.152, ч.3 ст.153 КК України судом кваліфіковано правильно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не визнав та пояснив, що літом 2018 року знаходився у будинку ОСОБА_15 , де розпивали спиртні напої, в будинку також знаходилися ОСОБА_16 та її малолітня дочка ОСОБА_17 . Через деякий час між ним та ОСОБА_9 виникла сварка, в ході якої він декілька разів вдарив її по обличчю, після чого залишив приміщення. Малолітню дитину він не викрадав та не вчиняв відносно неї дії сексуального характеру.

При апеляційному розгляді даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 надав аналогічні покази.

Проте, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.146, ч.2 ст.15 ч.4 ст.152, ч.3 ст.153 КК України підтверджується сукупністю доказів, які оцінені судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, за обставин вказаних у вироку доводиться:
- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , наданими в суді першої інстанції, з яких вбачається, що у 2018 році ОСОБА_7 прийшов з нею до її будинку, де вони розпивали спиртні напої. В будинку також знаходилася її дочка ОСОБА_16 та малолітня онучка ОСОБА_17 . Між нею та ОСОБА_7 виникла сварка, в ході якої він вдарив її декілька разів, а потім почав душити і вона втратила свідомість. Коли прийшла до тями, то ОСОБА_18 в будинку не було, а дочка ОСОБА_19 повідомила, що ОСОБА_20 забрав з будинку дитину та пішов у невідомому напрямку. Знайшли Настю за селом на узліссі, вона була сама, коли її обстежив лікар, то в неї були пошкоджені статеві органи. Просила суворо покарати обвинуваченого;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.05.2018 року, з якого слідує, що 30.04.2018 року близько 23 год. ОСОБА_7 перебував в будинку, який розташований в АДРЕСА_2 , де на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин застосував фізичне насильство відносно ОСОБА_9 , в результаті чого спричинив останній тілесні ушкодження (т. 2, а.с. 204);

- протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицями до нього від 02.05.2018 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , зі змісту якого слідує, що остання в присутності понятих та інших учасників слідчої дії розповіла і показала за яких обставин 30.04.2018 року ОСОБА_7 наносив їй удари кулаком в обличчя та намагався задушити (т. 2, а.с. 248-250, т. 3, а.с. 1-3);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.05.2018 року з відеозаписом за участі ОСОБА_7 , зі змісту якого слідує, що ОСОБА_7 розповів і показав за яких обставин 30.04.2018 року заподіяв тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , а саме: наносив їй удари кулаком в обличчя та намагався задушити (т. 3, а.с. 22-29);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом до нього від 15.06.2018 року, зі змісту якого слідує, що потерпіла ОСОБА_9 розказала і показала на місцевості за яких обставин 30.04.2018 року ОСОБА_7 наносив їй удари кулаком в обличчя та намагався задушити ( т. 3, а.с. 116-116);

- висновком експерта № 2008 від 17.08.2018 року, зі змісту якого слідує, що при здавленні шиї руками може наступити втрата свідомості як в результаті перетискання дихальних шляхів та виключення доступу кисню до легень і подальшої механічної асфіксії, так і в результаті стискання сонних артерій та виключення доступу артеріальної крові до мозку та подальшої тканинної гіпоксії. Згідно літературних даних, гіпоксія головного мозку впродовж 1-3 хвилин викликає втрату свідомості, а впродовж 15-20 хвилин призводить до незворотних змін в головному мозку та настанню смерті. Об`єктивних лабораторних та інструментальних даних, що свідчили б про перебування потерпілої ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння в матеріалах провадження не має (т. 4, а.с. 91-92);

- висновком експерта № 109 від 30.07.2018 року, з якого слідує, що у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: синці на передній поверхні грудної клітки зліва в середній третині, на передній поверхні грудної клітки в середній третині-, на спині в ділянці лопатки зліва та справа, в підлопатковій ділянці справі та зліва, які могли утворитися від дії тупого (тупих) предмету (предметів), можливе при обставинах та в термін, вказаних обстежуваним при обстеженні і в направленні слідчого та по ступеню тяжкості вони відносяться до легких тілесних ушкоджень. (т. 3, а.с.216);

- висновком щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння № 17 від 01.05.2018 року, з якого слідує, що ОСОБА_7 о 06 год. 30 хв. 01.05.2018 перебував в стані алкогольного сп`яніння (т. 3, а.с. 43).

Крім цього, факт конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 , а також застосування фізичної сили відносно потерпілої обвинуваченим не заперечувався обвинуваченим в суді першої та апеляційної інстанції.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України за обставин вказаних у вироку доводиться:
- зазначеними вище наданими в суді першої інстанції показаннями потерпілої ОСОБА_9 , згідно яких, після того, як вона прийшла до тями внаслідок застосування до неї фізичного насильства зі сторони обвинуваченого ОСОБА_7 вона встановила, що останнього в будинку вже не було, а її дочка Віта повідомила, що ОСОБА_20 забрав з будинку її малолітню онучку ОСОБА_21 та пішов у невідомому напрямку. Знайшли останню за селом на узліссі, вона була сама, коли її обстежив лікар, то встановив в неї тілесні ушкодження;

- наданими в суді першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що знаходився з товаришем у своєму будинку, коли прибігла ОСОБА_9 та повідомила, що її онучку забрав з будинку ОСОБА_20 . Вони побігли їх шукати, дівчинку за селом знайшла собака, що з нею трапилося вона не розповідала, була дуже налякана, з нижньої частини тіла у неї був знятий одяг;

- наданими в суді першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_22 , яка пояснила, що до неї приходила ОСОБА_16 і повідомила, що у неї пропала дитина, а також про те, що ОСОБА_20 бив її матір - ОСОБА_23 , а потім забрав дочку ОСОБА_21 з будинку. Коли дитину знайшли, то вона розповідала, що дядя робив їй боляче;

- наданими в суду першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_24 , який пояснив, що в той день був в гостях і йому зателефонував ОСОБА_25 та повідомив, що пропала ОСОБА_26 . Коли вони її знайшли, то вона була по пояс роздягнена, налякана та плакала, видимих тілесних ушкоджень він на ній не бачив, що з нею трапилося вона не розповідала;

- наданими в суді першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_27 , який пояснив, що брат ОСОБА_15 повідомив йому, що пропала її онучка, якій 5 років, яку ОСОБА_18 забрав з будинку та побіг до лісу. Вони побігли його доганяти, за селом знайшли дитину саму вона плакала, ніжньої білизни на ній не було, що з нею трапилося не розповідала. Після чого вони почали шукати ОСОБА_28 , але його ніде не було;

- протоколом огляду місця події від 01.05.2018 року з фототаблицями до нього, з якого слідує, що оглянуто будинок по АДРЕСА_2 і вилучено особисті речі малолітньої ОСОБА_11 : дві кофти та футболку (т. 2, а.с. 219-223);

- змістом зазначеного вище протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицями до нього від 02.05.2018 року за участі потерпілої ОСОБА_9 , згідно якого остання розповіла як потерпілу ОСОБА_11 знайшли у лісовому масиві за селом без одягу (т. 2, а.с. 248-250, т. 3, а.с. 1-3);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом до нього від 15.06.2018 року за участі свідка ОСОБА_10 , з якого слідує, що останній розказав і показав на місцевості про обставини, що мали місце в ніч з 30.04.2018 року на 01.05.2018 року, а саме: про викрадення з будинку його малолітньої племінниці ОСОБА_17 і як знайшли її речі у лісовому масиві за селом ( т. 3, а.с. 117-122);

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.152 КК України за обставин вказаних у вироку доводиться:
- змістом зазначеного вище протоколу проведення слідчого експерименту від 02.05.2018 року з відеозаписом, за участі ОСОБА_7 , з якого слідує, що останній в присутності понятих, захисника та інших учасників слідчої дії добровільно розказав і показав, за яких обставин 30.04.2018 року він намагався згвалтувати малолітню ОСОБА_11 (т. 3, а.с. 22-29);

- протоколом огляду місця події від 01.05.2018 року з фототаблицями до нього, з якого слідує, що оглянуто будинок по АДРЕСА_2 та лісовий масив поблизу будинку, де і вилучено кофту, дитячі колготки і лосини (т. 2, а.с. 227-237);

- змістом зазначеного вище протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицями до нього від 02.05.2018 року за участі потерпілої ОСОБА_9 , згідно якого остання розповіла як малолітню потерпілу ОСОБА_11 знайшли у лісовому масиві за селом без одягу (т. 2, а.с. 248-250, т. 3, а.с. 1-3);

- висновком експерта № 161/ц від 27.07.2018 року, з якого слідує, що при судово-медичній експертизі накладень з статевого органу ОСОБА_7 клітин вагінального епітелію не виявлено (т. 4, а.с. 37-39);

- висновком судово-психіатричного експерта № 228-2018 від 18.07.2018 року, з якого слідує, що потерпіла ОСОБА_11 схильності до вираженого фантазування не виявляє, не здатна чинити опір, знаходилася в безпорадному стані. В силу своїх розумових та вікових властивостей не здатна усвідомлювати зміст вчинених проти неї розпусних дій (т. 4, а.с. 71-73).

Крім цього, вина ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зазначеними вище наданими в суді першої інстанції показаннями потерпілої ОСОБА_9 , а також свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_27 , з яких вбачається, що саме ОСОБА_7 забрав з собою та повів у невідомому напрямку малолітню потерпілу ОСОБА_11 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України за обставин вказаних у вироку доводиться:
- змістом зазначеного вище протоколу проведення слідчого експерименту від 02.05.2018 року з відеозаписом, за участі ОСОБА_7 , з якого слідує, що останній в присутності понятих, захисника та інших учасників слідчої дії добровільно послідовно розказав і показав, за яких обставин 30.04.2018 року він вчинив сексуальне насильство відносно малолітньої ОСОБА_11 (т. 3, а.с. 22-29).

- змістом зазначеного вище протоколу огляду місця події від 01.05.2018 року з фототаблицями до нього, з якого слідує, що оглянуто будинок по АДРЕСА_2 та лісовий масив поблизу будинку, де і вилучено кофту, дитячі колготки і лосини (т. 2, а.с. 227-237);

- змістом вказаного вище протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицями до нього від 02.05.2018 року за участі потерпілої ОСОБА_9 , згідно якого остання розповіла як малолітню потерпілу ОСОБА_11 знайшли у лісовому масиві за селом без одягу (т. 2, а.с. 248-250, т. 3, а.с. 1-3);

- протоколом затримання особи від 01.05.2018 року з фототаблицями до нього, з якого слідує, що при затриманні у ОСОБА_7 вилучено його особисте взуття кросівки, штани, жилетку помаранчевого кольору, труси (т. 3, а.с. 8-12);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 01.05.2018 року, з якого слідує, що у малолітньої ОСОБА_11 відібрано біологічний матеріал (т. 3, а.с. 187).

- протоколом отримання зразків для експертизи від 01.05.2018 року, з якого слідує, що у ОСОБА_7 відібрано біологічний матеріал (т. 3, а.с. 191);

- висновком експерта № 104 від 30.07.2018 року, з якого слідує, що у малолітньої ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження: розрив задньої стінки піхви та промежини та синець задньої стінки піхви, які могли утворитися від дії тупого (тупих) предмету (предметів) з обмеженою травмуючою поверхнею, можливо при обставинах (при введені пальця нападника в ділянку зовнішніх статевих органів) та в термін, вказаних обстежуваною в медичній документації і в направленні слідчого та по ступеню тяжкості вони відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Також у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження: садна в підочній ділянці зліва (3), на правому крилі носа з переходом на щоку (2), на передній поверхні лівого стегна в нижній третині та на бокових поверхнях шиї; синець на внутрішній поверхні правого стегна, які могли утворитися від дії тупого (тупих) предмету (предметів), можливо при обставинах та в термін, вказаних обстежуваною при обстеженні в медичній документації і в направленні слідчого та по ступеню тяжкості вони відносяться до легких тілесних ушкоджень. Судячи по віку та фізичному розвитку ОСОБА_11 статевої зрілості не досягла. Яких-небудь достовірних судово-медичних даних, які могли свідчити про введення статевого члена в піхву ОСОБА_11 при проведені експертизи потерпілої не виявлено (т. 3, а.с. 207-208);

-протоколами про отримання біологічних зразків від 12.06.2018 року, з якого слідує, що у ОСОБА_7 та ОСОБА_11 відібрані зразки крові та букального епітелію (т. 3, а.с. 219, 221, 223);

- висновком експерта №602, з якого слідує, що кров ОСОБА_11 відноситься до групи О ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО (т. 3, а.с. 230);

- висновком експерта №598, з якого слідує, що кров ОСОБА_28 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічцою системою АВО (т. 3, а.с. 236);

- висновком експерта № 19/10-2/274-СЕ/18 від 18.07.2018 року з ілюстративними таблицями, з якого слідує, що встановлено генетичні ознаки зразків букального епітелію потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт № 1) та підозрюваного ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (об`єкт № 2), які наведені в таблиці 1.1 додатку 1. У змивах з рук підозрюваного ОСОБА_7 , які позначено "1" та "2" (об`єкти №№ 3, 4) виявлені клітини з ядрами без домішку крові. Генетичні ознаки клітин, виявлених у змивах з рук підозрюваного ОСОБА_7 , які позначено "1" та "2" (об`єкти №№ 3, 4), є змішаними, містять генетичні ознаки більше двох осіб та є не придатними для порівняльного аналізу.(т. 4, а.с. 3-17);

- висновком експерта № 606, з якого слідує, що у вирізці з кофти, об. № 1 знайдена кров людини (т. 4, а.с. 19-21);

- висновком експерта № 603, з якого слідує, що кров ОСОБА_11 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО. В01 0об. № 1 знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлений лише антиген Н, походження якого можливе і від самої ОСОБА_11 (т. 4, а.с. 28-30);

- зазначеним вище висновком експерта № 161/ц, з якого слідує, що при судово-медичній експертизі накладень з статевого органу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , клітин вагінального епітелію не виявлено (т. 4, а.с. 37-39);

- висновком експерта № 168/ц, з якого слідує, що згідно з «Висновком експерта» № 602 від 18.06.2018 року, проведеного у відділенні судово-медичної імунології Житомирського обласного бюро судово-медичної експертизи, кров потерпілої ОСОБА_11 належить до групи О(1) з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_7 належить до групи А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО. При судово-медичній експертизі трусів та штанів підозрюваного ОСОБА_7 , які були вилучені під час проведення обшуку 01.05.2018 року (об.1,2) слідів крові та клітин піхвового епітелію не виявлено. При судово-медичній експертизі жилетки підозрюваного ОСОБА_7 (об.3) знайдена кров людини та виявлений антиген Н ізосерологічної системи АВО. Таким чином, враховуючи групи крові осіб, що проходять по справі, обставини справи та отримані результати, можна прийти до висновку, що знайдена на жилетці підозрюваного ОСОБА_7 кров утворилась від особи, в крові якої міститься антиген Н ізосерологічної системи АВО. Походження крові в об.3 від потерпілої ОСОБА_11 не виключається.(т. 4, а.с. 46-49);

- висновком експерта № 160/ц, з якого слідує, що згідно з «Висновком експерта» № 602 від 18.06.2018 року, проведеного у відділенні судово-медичної імунології Житомирського обласного бюро судово-медичної експертизи, кров потерпілої ОСОБА_11 належить до групи О(1) з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО. Згідно з «Висновком експерта» № 168/ц від 04.07.2018 року, проведеного у відділ судово-медичної цитології Житомирського обласного бюро судово-медичної експертизи, підозрюваного ОСОБА_7 належить до групи А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО з супутнім антигеном Н. При судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту обох рук ОСОБА_7 (об. 1) знайдені епітеліальні клітини багатошарового плоского епітелію, статева належність яких не встановлена в зв`язку з деструктивними змінами в ядрах клітин, серологічному дослідженні знайдених клітин за допомогою реакції змішаної аглютинації (РЗА) виявлені антигени А і Н ізосерологічної системи АВО. Кров вданому об`єкті не виявлена. Таким чином, враховуючи отримані дані та групову характеристику крові осіб, що проходять по справі, можна прийти до висновку, що антигени А і Н могли походити за рахунок клітин самого підозрюваного ОСОБА_7 , а також за рахунок клітин будь-якої іншої людини, в крові якої вони знаходяться. Домішки клітин в піднігтьовому вмісті рук підозрюваного ОСОБА_7 від потерпілої ОСОБА_11 не виключаються (т. 4, а.с. 56-58).

- висновком судово-психіатричного експерта № 228-2018, з якого слідує, що виражених психологічних наслідків вчинених розпусних дій щодо малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , які відобразилися на її розвитку та психологічному стані не виявляє. Виражена у малолітньої потерпілої ОСОБА_11 сімейно-соціальна занедбаність мала місце і під час вчинення щодо неї розпусних дій та в причинному зв`язку з подіями не знаходиться. Малолітня потерпіла в силу своїх розумових та вікових властивостей не здатна усвідомлювати зміст вчинених проти неї розпусних дій. Схильності до вираженого фантазування не виявляє, не здатна чинити опір, знаходилася в безпорадному стані (т. 4, а.с. 71-73);

Окрім зазначеного, висновком судово-психіатричного експерта №213-2018 підтверджено, що під час вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень ОСОБА_7 не був позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та по своєму психічному стану не потребує в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру.(т. 4, а.с. 78-80);

Проаналізувавши сукупність вказаних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що в даному випадку вони не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішенням ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

Докази, на які послався у своєму вирок суд першої інстанції оцінені відповідно до вимог ст.94 КПК України, є належними, допустимими та достовірними.

Сторона захисту та обвинувачений клопотань про визнання вказаних доказів неналежними або недопустимими як в суді першої інстанції так і при апеляційному розгляді не заявляли.

Таким чином, встановивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів обвинуваченого, його захисника та наведенням мотивів на їх спростування, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.2 ст.146, ч.2 ст.15, ч.4 ст.152, ч.3 ст.153 КК України.

У зв`язку з зазначеним, твердження апелянта про те, що він не вчиняв інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а лише вдарив потерпілу спростовуються вказаними вище доказами, які окремо та у сукупності підтверджують пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, а самі апеляційні доводи такого характеру апеляційний суд сприймає як спосіб захисту обвинуваченого з метою уникнення покарання за вчинені злочини.

Посилання апелянта на те, що під час досудового розслідування працівники Олевського відділу поліції вчиняли тиск на нього, били та приписували те, чого він не робив, апеляційний суд також вважає необгрунтованими виходячи з наступного.

На підставі ухвали Житомирського апеляційного суду від 20.09.2021 року, 27.09.2021 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 щодо застосування працівниками Олевського відділення поліції під час досудового розслідування даного кримінального провадження №0000186 від 01.05.2018 року відносно ОСОБА_7 тиску та спричинення йому тілесних ушкоджень, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Постановою першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_29 від 27.09.2021 року здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000070 від 27.09.2021 року було доручено Другому слідчому відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому.

За результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000070 від 27.09.2021 року жодних доказів, які б вказували на наявність в діях працівників Олевського відділення поліції ознак кримінального правопорушення під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000186 відносно ОСОБА_7 здобуто не було, що підтверджується копією витягу з ЄРДР наданою апеляційному суду ТУ ДБР розташованому в м. Хмельницькому, у якому містяться дані про закриття цього кримінального провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КК України.

Крім того, під час досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції сторона захисту не заявляла про тиск чи застосування недозволених методів ведення досудового розслідування з бору працівників Олевського відділу поліції.

Під час проведення слідчих експериментів обвинувачений ОСОБА_7 добровільно в присутності свого адвоката надавав пояснення, показував та детально розповідав про вчиненні ним кримінальні правопорушення. При цьому жодних зауважень не було.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України в межах санкцій ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.2 ст.146, ч.2 ст.15, ч.4 ст.152, ч.3 ст.153 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також думки потерпілої ОСОБА_9 та законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_12 .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначене судом першої інстанції покарання за своїм розміром не можна вважати явно несправедливим через суворість.

Будь-яких інших переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції та вмотивованість його висновків, втому числі і з приводу призначення обвинуваченому покарання апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обгрунтованим, тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_28 - залишити без задоволення.

Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 червня 2021 року щодо ОСОБА_28 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: