ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1/21 Номер провадження 11-кп/814/1119/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0000360 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 16 травня 2022 року,

встановила:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Лубни Полтавської області, українцю, громадянину України, із професійно-технічною освітою, маючому на утриманні малолітню дитину, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,
обвинуваченому за ч. 2 ст. 15, п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст.27, ч. 3 ст. 263-1 КК України,
продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 16 год. 15 хв. 16 травня 2022 року по 16 год. 15 хв. 14 липня 2022 року, без визначення розміру застави.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
07 липня 2020 року, близько 09 год. 50 хв., ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вчинили розбійний напад, а саме, діючи відповідно до раніше розробленого плану, умисно, попередньо заклавши до верхньої частини кабіни автомобіля «Газель» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ПД АТ «Укрпошта» саморобний вибуховий пристрій, дочекалися, коли зазначений автомобіль, з водієм ОСОБА_13 та листоношою по супроводу ОСОБА_14 , проїздив по автодорозі між с.Тишки та с.Ждани Лубенського району Полтавської області, використовуючи детонатор, підірвали його, тим самим вчинили усі дії, які вважали необхідними для позбавлення життя двох осіб, з метою усунення перешкод, для заволодіння грошовими коштами. Однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, так як ОСОБА_13 та ОСОБА_14 отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. Після зупинки вказаного автомобіля ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , умисно, заволоділи грошовими коштами в розмірі 2 708 050 гривень, що знаходилися в автомобілі «Газель» д.н.з. НОМЕР_1 , чим спричинили ПД АТ «Укрпошта» матеріальну шкоду на вказану суму.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявністю обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення та наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вважає, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, продовжують існувати, а тому, із врахуванням конкретних обставин справи, немає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який та застосування застави.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги обгрунтував тим, що прокурор не надав доказів, що підтверджують наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, судом при винесенні рішення, не враховано, що ОСОБА_7 надав показання щодо відсутності домовленості з іншими обвинуваченими на спричинення смерті чи шкоди здоров`ю потерпілим, а також, що обставини виготовлення та закладення до автомобіля вибухівки йому не були відомими. Також, просив врахувати відсутність претензій потерпілого у цій частині обвинувачення.

Зазначив, що суд при винесенні рішення не врахував особу обвинуваченого, а саме, що він є людиною молодого віку, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується, має сім`ю, малолітню дитину на утриманні та батьків похилого віку.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити ухвалу без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження № 0000360 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст.27, ч. 3 ст. 263-1 КК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч. 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом ст. 199 КПК України, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати.

Суд обґрунтовано звернув увагу на можливе покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Твердження захисника про те, що судом при винесенні рішення, не враховано показання ОСОБА_7 про відсутність домовленості з іншими обвинуваченими щодо спричинення смерті чи шкоди здоров`ю потерпілим, а також, що обставини виготовлення та закладення до автомобіля вибухівки йому не були відомими, підлягають ретельній перевірці під час судового розгляду справи по суті та на даний час колегією суддів не розглядаються, так як суд на даній стадії розгляду провадження не може надавати оцінку будь-яким доказам, а відсутність претензій у потерпілого у цій частині обвинувачення не є підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, наведені захисником доводи щодо обвинуваченого, який позитивно характеризується, є особою молодого віку, наявності у нього сім`ї, малолітньої дитини на утриманні та батьків похилого віку, постійного місця реєстрації та проживання, не свідчать про зменшення ризиків, на які посилається суд першої інстанції.

Вказані вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є неспроможними, оскільки судом було належним чином перевірено наявні матеріали, а наведені захисником доводи, не можуть бути безумовними підставами для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні, а тому у задоволенні апеляційної скарги захисника необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 16 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4