Справа № 369/6165/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1580/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю обвинуваченого ОСОБА_6 ( у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2021 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Під час судового засідання в порядку ст. 331 КПК України головуючим суддею на обговорення було поставлено питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується 08.01.2022 року. Прокурор вважав за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, зважаючи на ризики, передбачені ст.. 177 КПК України
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2021 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 27 лютого 2022 року включно та обраний альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає сумі 1 135 000 (один мільйон сто тридцять п`ять тисяч) гривень.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченогопід вартою, врахував стадію судового розгляду, продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України зокрема, можливість обвинуваченого ОСОБА_6 ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, вчинити інший злочин. Судом також враховано тяжкість злочину, втечу обвинуваченого з-під варти та перебування його у розшуку, наявність у обвинуваченого громадянства іншої країни, що підтверджує ризик спроби переховування обвинуваченого від суду, а також судом враховано стадію судового розгляду та не дослідження доказів у кримінальному провадженні, що вказує на наявність ризику впливу на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_6 та обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту чи особистого зобов`язання або зменшити розмір застави.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає що судом порушено процесуальний порядок вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки прокурором не було подано письмового клопотання та не вручено стороні захисту до початку його розгляду, чим порушено право ОСОБА_6 на захист та на обґрунтування свого усного клопотання прокурором не було надано ніяких письмових підтверджень. Нових мотивів для продовження дії запобіжного заходу наведено не було, а формально зазначено про існування ризиків, які фактично не існують та втратили актуальність. Посилається також на порушення розумності строків тримання під вартою, оскільки з урахуванням Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та ст. 72 КК України, ОСОБА_6 без вироку суду відбув більше 10 років покарання, що перевищує максимальний строк покарання 10 років, яке передбачено ч. 2 ст 15, ч. 2 ст 115 КК України з урахуванням вимог ч. 3 ст 68 КК України. Вказує на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого та відсутністю умов для відповідного лікування, а також на непомірний розмір застави, зважаючи на накладення арешту на все його майно та майно членів його родини.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор, захисники повідомлені, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участі до суду не надійшло, тому їх неявка, в силу вимог ст..422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Захисники обвинуваченого подали заяву про розгляд апеляційної скарги обвинуваченого без їх участі, яка підтримана ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, вважаючи її формальною, оскільки строк дії ухвали закінчився, обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з існуванням ризику, передбаченого п. 1,4,5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність, характер кримінальних правопорушень, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, які відповідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, вчинених проти життя і здоров`я людини, невідворотність наслідків, які настали, а також враховуючи втечу обвинуваченого з-під варти та перебування його у розшуку у цьому кримінальному провадженні, наявність громадянства іншої держави не дають підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Твердження апеляційної скарги на порушення процесуальних вимог, які полягають у неподанні письмового клопотання та неврученні обвинуваченому і захиснику копії клопотання про продовження строку тримання під вартою, не є слушними, оскільки зазначені вимоги не поширюються на випадки розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою під час судового розгляду у порядку ст. 331 КПК України.

Посилання обвинуваченого на застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) не може вирішуватись судом апеляційної інстанції під час перегляду ухвали про продовження строку тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого та відсутність умов у місцях попереднього ув`язнення для надання відповідного лікування, за умови відсутності медичного висновку про неможливість перебування під вартою, не є підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин ухвала є законною.
Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської областівід 29 грудня 2021 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: