Справа № 755/6652/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" серпня 2022 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001859 від 19.07.2022 року за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з не повною середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, зокрема: - вироком Дарницького районного суду м. Києва від 30.03.2021 року за ч. 1 ст. 125, ч.1 ст. 185, ст. 126-1 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до 3 місяців арешту (відбув); - вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2021 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт (не відбув); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Козацьке Звенигородського району Черкаської області, українця, громадянина України, з не повною середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше неодноразово судимого, зокрема: - останнім вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17.07.2022 року за ч. 1 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до 200 (двохсот) годин громадських робіт (не відбув); у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:
Станом на 19.07.2022 року в Україні діяв воєнний стан згідно Закону України від 22 травня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Так, 19.07.2022 року о 12:45 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , перебували в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_5 , де у них виник спільний злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме, лікеру марки «Jim Beam Honey» об`ємом 0,7 л., закупівельною вартістю 583 грн 20 коп.

Реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 діючи спільно за попередньо змовою групою осіб з ОСОБА_3 підійшов до стелажу з лікеро-горілчаними виробами, взяв до рук пляшку лікеру «Jim Beam Honey» об`ємом 0,7 л., та з горловини якої зняв захисну кліпсу, яку залишив на стелажі, а ОСОБА_3 в цей час стояв поруч та спостерігав за діями ОСОБА_4 та навколишньою обстановкою з метою попередження викриття їх злочинних дій.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , діючи спільно за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_3 , передав останньому пляшку лікеру «Jim Beam Honey» об`ємом 0,7 л, який в свою чергу, заховав її в сумку, яку мав при собі.

Після чого, ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 , утримуючи при собі вказане майно, направились до виходу з магазину, не оплатили товар, оминувши касову зону магазину, тим самим, виконавши всі дії, які вони вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення (злочину) до кінця, але довести злочин до кінця не змогли, з причин що не залежали від їх волі, оскільки при виході з магазину були зупинені працівниками охорони магазину.

У результаті своїх спільних злочинних дій ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 намагались спричинити ТОВ «ФОРА» матеріального збитку на загальну суму 583 грн 20 коп.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачене КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Обвинувачений показав, що 19.07.2021 року близько 14 год він разом з ОСОБА_4 перебували у магазині «ФОРА», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Гродненська, 1/35, де таємно ОСОБА_4 з полиці взяв пляшку лікеру «Jim Beam Honey», зняв з неї захисну кліпсу, та віддав пляшку йому, а він сховав її до своєї сумки. Оскільки у них не вистачало грошей, вони не розплатилися за товар, вийшли за касову зону, однак були затриманні працівниками охорони магазину. Вартість товару не оспорює. Усвідомлював, що вчиняв протиправні дії. Запевнив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. У скоєному щиро каявся, жалкує, що так сталося, запевнюючи, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде. Покази обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачене КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Обвинувачений показав, що 19.07.2021 року близько 14 год він разом з ОСОБА_3 перебували у магазині «ФОРА», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Гродненська, 1/35, де таємно з полиці він взяв пляшку лікеру «Jim Beam Honey», зняв з неї захисну кліпсу, віддав пляшку ОСОБА_3 , який сховав її до своєї сумки. Потім вони разом направилися з товаром до виходу з магазину. Оскільки у них не вистачало грошей, вони не розплатилися за товар, вийшли за касову зону, однак були затриманні працівниками охорони магазину. Вартість товару не оспорює. Знав, про встановлені відеокамери в магазині та військовий стан, який діє в Україні. Вказував, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. У скоєному щиро каявся, жалкує, що так сталося, запевнюючи, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст їх обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, які прокурор надав у судовому засіданні, зокрема і тих, що характеризують особу обвинувачених.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у вчиненому та дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньої змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.
Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у вчиненому та дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньої змовою групою осіб, в умовах воєнного стану. Крім того, суд враховує заяву представника потерпілого ТОВ «ФОРА» ОСОБА_7 від 15.08.2022 року про те, що претензій матеріального характеру до обвинувачених не має, товар повернуто потерпілому, цивільного позову під час розгляду кримінального провадження не заявлятиме. Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Щодо ОСОБА_3 , то згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочину.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; конкретні обставини кримінального провадження; його ставлення до вчиненого вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому; дані про його особу, зокрема: не одружений, зі слів має дружину та двох дітей, однак будь-яких підтверджень не надав, офіційно не працює (не має стабільного джерела доходу), його посередню характеристику з СІЗО; під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; раніше неодноразово судимий, в тому числі і за злочини проти власності на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин, не відбувши реальне покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком; пом`якшуючу та обтяжуючу обставини; думку сторони обвинувачення, зокрема прокурор просив призначити обвинуваченому реальне покарання у виді позбавлення волі, частково приєднавши невідбуте покарання за попереднім вироком, та представника потерпілого, який у своїй заяві від подання цивільного позову відмовився.

Щодо ОСОБА_4 то згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; конкретні обставини кримінального провадження; його ставлення до вчиненого вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому; дані про його особу, зокрема: не одружений, офіційно не працює (не має стабільного джерела доходу), його негативну характеристику виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області (місця народження); під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; раніше судимий, в тому числі і за злочин проти власності, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин, не відбувши покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком; пом`якшуючу обставину та відсутність обтяжуючої обставини; думку сторони обвинувачення, зокрема прокурор просив призначити обвинуваченому реальне покарання у виді позбавлення волі, частково приєднавши невідбуте покарання за попереднім вироком, та представника потерпілого, який у своїй заяві від подання цивільного позову відмовився.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання суд вважає, що покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повинно бути обрано необхідне та достатнє для їхнього виправлення і попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, а саме у виді позбавлення волі в мінімально визначеному інкримінованою статтею розмірі.

При цьому, суд враховує, що кримінальне правопорушення вчинено за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану.

Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, конкретних обставин кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також даних про його особу, який неодноразово судимий, суд вважає, що його перевиховання й виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, однак поряд з цим враховує те, що він визнав свою вину повністю та щиро розкаявся у вчиненому.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, останнім вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2021 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 80 (вісімдесять) годин. Покарання ОСОБА_3 не відбув, про що зазначив прокурор та надав відповідні докази, і підтвердив обвинувачений у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Згідно ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Зважаючи на те, що дане кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вчинив після постановлення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2021 року, але до повного відбуття покарання, тому остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначати за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, з урахуванням попереднього вироку та положень ст. 72 КК України.

Крім того, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, конкретних обставин кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також даних про його особу, який раніше судимий за корисливий злочин, суд вважає, що його перевиховання й виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, однак поряд з цим суд враховує те, що він визнав свою вину повністю та щиро розкаявся у вчиненому.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17.07.2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двохсот) годин. Покарання ОСОБА_4 не відбув, про що зазначив прокурор та надав відповідні докази, і підтвердив обвинувачений у судовому засіданні.

З приводу вказаного вироку, щодо якого обвинувачений зазначив, що не знав про його ухвалення, то суд зазначає, що законодавець чітко визначив момент у часі, що обумовлює слушність застосування указаного правила - це постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили, в той час, як в постанові від 01 червня 2020 року в справі № 766/39/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зауважила, що за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи при визначенні остаточного покарання та правил на підставі яких воно має бути сформованим слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Згідно ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Зважаючи на те, що дане кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив після постановлення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 17.07.2022 року, але до повного відбуття покарання, тому остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначати за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, з урахуванням попереднього вироку та положень ст. 72 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вигляді утримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без зміни.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Питання процесуальних витрат підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2021 року, з урахуванням положень ст. 72 КК України, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) день.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з 19 липня 2022 року, тобто з моменту його затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17.07.2022 року, з урахуванням положень ст. 72 КК України, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) дні.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з 19 липня 2022 року, тобто з моменту його затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Речові докази у кримінальному провадженні:

- DVD-диск з відеозаписом з камер відео спостереження залишити в матеріалах кримінального провадження;

- пляшку лікеру марки «Jim Beam Honey» об`ємом 0,7 л. та магнітну кліпсу з кріпленням, які були передані під зберігальну розписку представнику потерпілому залишити власнику ТОВ «ФОРА»;

- тканеву сумку, особисті речі, які вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що передані до камери схову Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві від відповідну квитанцію № 0184887 від 22.07.2022 року повернути власникам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1