Справа № 135/1391/20
Провадження №11-кп/801/328/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2022 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю :

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілого-адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

потерпілого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000033, за апеляційними скаргами прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 14.01.2022 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, працюючого на ТОВ «Вінницька птахофабрика» на посаді електромонтера, з вищою освітою, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком три роки шість місяців, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підстави ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком два роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; -

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 200000 грн компенсації за завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду.

В задоволені цивільного позову ОСОБА_12 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 7477,5 грн.

Вирішено долю речових доказів.

встановила:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
02.02.2020 близько 04 год. 20 хв. у м. Ладижин Вінницької області ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Passat B5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється « НОМЕР_2 , рухався по проїжджій частині дороги по вул. Будівельників в м. Ладижин Вінницької області.

Під час руху, при виїзді з перехрестя вулиць Наконечного-Будівельників у м. Ладижин Вінницької області, виїхавши на вулицю Наконечного в м. Ладижин Вінницької області в напрямку від центру м. Ладижин Вінницької області, ОСОБА_10 , порушив вимоги п.12.4, 12.1, Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі Правила дорожнього руху України), відповідно до яких: у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та не врахувавши дорожню обстановку, стан транспортного засобу та не переконавшись у безпечності свого маневру, рухаючись зі швидкістю близько 60 км/год., виїхавши на зустрічну смугу руху, передньою лівою частиною автомобіля допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ», моделі «21099» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався по вул. Наконечного в м. Ладижин Вінницької області в напрямку до центру міста.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 - водій автомобіля марки «ВАЗ», моделі «21099» реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_12 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток правої гомілки в середній третині; закритого перелому основної фаланги п`ятого пальця правої кисті; забійних ран обох колінних суглобів; забоїв м`яких тканин волосяної частини голови-клінічно; закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, які згідно висновку експерта № 39 від 05.03.2020 належать до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя під час скоєння.

Згідно висновку експерта №1350/1351/20-21 від 26.06.2020 в заданій дорожній ситуації в діях водія автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Passat B5», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 вбачається невідповідність технічним нормам вимог п. 12.4, 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі прокурор Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_13 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить скасувати вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 14.01.2022 стосовно ОСОБА_10 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м"якості, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. Згідно ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про те, що початок іспитового строку ОСОБА_10 обчислювати з 14.01.2022, тобто з моменту проголошення вироку.

Вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі враховано обставини кримінального правопорушення. Внаслідок не призначення судом додаткового покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність (ст. ст. 65, ч. 2 ст. 286 КК України), а саме не застосовано додаткове покарання в межах санкції частини 2 ст. 286 КК України, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_10 та, звільняючи його від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, Ладижинський міський суд Вінницької області допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки, ухваливши обвинувальний вирок щодо вказаної вище особи, не визначив початок іспитового строку, на який його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону та впливає на правильність судового рішення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 ставить питання про зміну вирока Ладижинського міського суду Вінницької області по кримінальній справі № 135/1391/20 , по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 286 КК України в частині стягнення на користь потерпілого ОСОБА_9 моральної шкоди 200.000 грн., та просить призначити компенсацію за завдану кримінальним правопорушенням моральної шкоди потерпілому у сумі 28.000 грн.

Вимоги мотивує тим, що вирок в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 компенсації за завдану кримінальним провадженням моральну шкоду в розмірі 200.000 грн. вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що винесений з порушенням процесуального закону. Суд повинен був взяти до уваги щире каяття обвинуваченого, що підтверджується його послідовною позицією по визнанню своєї провини як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні, в якому він неодноразово вказував, що жалкує про вчинене, раніше вибачався перед потерпілим, так і його показами про те, що він навідував потерпілого, вживав заходів для компенсації завданої матеріальної шкоди, часткової компенсації моральної шкоди, що визнається потерпілим. Про щире каяття обвинуваченого свідчить також його повне й безумовне визнання завданої злочином матеріальної шкоди в сумі 75000 грн., а також визнання спричинення моральної шкоди, та часткове визнання розміру суми її компенсації. Згідно висновку судово-психологічної експертизи від 30.09.2021 №СЕ-19/102-21/2051-ПС визначено, що своїми протиправними діями обвинувачений завдав ОСОБА_9 моральну шкоду, розмір якої становить 1.728.000 грн. Але вказаний висновок не може бути належним та допустимим доказом завдання потерпілому моральної шкоди, оскільки на дослідження експерту не було надано всі матеріали кримінального провадження №0000033, в наслідок чого експертом не досліджено об`єктивно наявність відсутність будь-яких претензій, а також моральних страждань потерпілого на стадії досудового слідства, а саме потерпілий жодного разу при наданні показів слідчому не вказував про наявність заподіяної йому моральної шкоди, також на досудовому слідстві він не прохав у обвинувачення про компенсацію моральної шкоди. Вважає, що підстави зміни своєї позиції щодо компенсації моральної шкоди потерпілого не є реальні страждання, а становить корисний мотив, проте визнає той факт, що вчиненим ним злочином завдано ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 28.000 грн., яку він готовий компенсувати в передбаченому закону порядку.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково та просив змінити вирок суду; адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу останнього, заперечували проти апеляційної скарги прокурора; думку представника потерпілого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали справи в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора - слід задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Мотиви Суду.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме в порушенні Правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керувала транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, підтверджується зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, які в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому в порядку ст. 404 КПК України в цій частині висновки суду в апеляційному порядку не перевіряються.

Вимоги апеляційної скарги в частині безпідставного незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, прокурор не підтримав, зазначивши, що суд належним чином врахував обставини, що пом`якшують покарання та обставини справи в цілому, дійшов обґрунтованого висновку про можливість не застосовувати до ОСОБА_10 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 в частині визначення розміру моральної шкоди, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Приписами ч.1 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пленум ВСУ у своїй постанові №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у п.9 роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до змісту Постанови ВП ВС від 15 грудня 2020 року розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а і моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Вирішуючи питання цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував вищевказані вимоги закону та правильно, задовольнивши вимоги потерпілого частково, визнав такий у розмірі 200.000 (двісті тисяч) грн.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції та вважає, що стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого саме в такому розмірі є правомірним та обґрунтованим, оскільки потерпілому було заподіяно моральну шкоду в результаті протиправних дій обвинуваченого.

Крім цього, суд першої інстанції правильно врахував те, що після отримання потерпілим ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, фізичного болю, тривалим лікуванням, перенесенням операції, витраченням багато часу і зусиль для відновлення попереднього стану та душевних страждань і переживань. Крім того, суд врахував відсутність порушень правил дорожнього руху з боку потерпілого.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при визначенні розміру відшкодування з ОСОБА_10 заподіяної злочином моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_12 , достатньо було враховано обставини справи, вимоги розумності і справедливості, характер та глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, внаслідок скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення.

Тому на думку колегії суддів, Ладижинський міський суд дійшов до обґрунтованого висновку, що саме 200.000 (двісті тисяч ) грн. буде достатньою для відшкодування понесених потерпілим моральних страждань, що виникли внаслідок протиправних дій обвинуваченого.

Посилання апелянта про необхідність зменшення йому розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь потерпілого, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки менший розмір відшкодування моральної шкоди буде несправедливим та не відповідатиме характеру та обставинам вчиненого кримінального правопорушення, ступеню страждань потерпілого та негативним наслідкам, які для нього настали.

Твердження обвинуваченого на те, що він сплатив 75.000 грн. потерпілому за відшкодування автомобіля, щиро розкаявся, визнав вину та вибачався перед потерпілим, на думку колегії суддів, не звільняє його від обов`язку відшкодувати завдану потерпілому моральну шкоду і саме у визначеному судом розмірі, який з врахуванням наведених вище обставин є справедливим та помірним для обвинуваченого.

Переконливих доводів, які би спростовували висновки суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, потерпілому в поданій апеляційній скарзі не наведено.

Водночас наведені в апеляційній скарзі прокурора порушення вимог кримінального процесуального закону при призначенні покарання обвинуваченому суд апеляційної інстанції вважає слушними.

У п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, яка регламентує вимоги процесуального закону щодо змісту вироку, вказано, що у резолютивній частині вироку обов`язково має бути зазначено, з-поміж іншого, початок строку відбування покарання.

Проте, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_10 , суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки, ухваливши обвинувальний вирок щодо вказаної вище особи, не визначив початок іспитового строку, на який його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону (ст. 374 КПК України) та впливає на правильність судового рішення.

Отже, судом допущено порушення вимог ст. 374 КПК України, яке перешкодило ухвалити законний та обґрунтований вирок, а тому воно є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому судове рішення потребує зміні в цій частині .

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_11 , - задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 14.01.2022 року відносно ОСОБА_10 , - змінити в частині визначення початку строку відбування покарання.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з дня ухвалення вироку Ладижинського міського суду Вінницької області - 14.01.2022 року.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4