Справа № 148/530/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області у складі: судді Саламахи О.В.,

за участю: секретарів Немирівської Ю.А., Собко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Тульчина кримінальне провадження №0000078 по обвинуваченню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Холодівка, Тульчинський район Вінницька область, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129 та ч. 1 ст. 263 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора Трембовецького Д.В., обвинуваченого ОСОБА_1 , захисника Кіцули В.І., потерпілого ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

У 1993 році (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_1 під час проходження військової служби у м. Полярний, Мурманська область, на даний час Російська Федерація знайшов у гаражі (невстановленоi адреси) наступальну осколкову ручну гранату РГ-42, яку в подальшому перевіз на територію України, чим здійснив її незаконне придбання та зберігав у підсобному приміщенні домоволодіння за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без передбаченого законом дозволу до 02.04.2022.

Також, 02.04.2022 біля 18:00 год., ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , з метою вирішення виниклого конфлікту, залякування та погрози ОСОБА_2 , взяв iз вищевказаного домоволодіння наступальну осколкову ручну гранату РГ-42, поклавши її в карман своєї куртки, на велосипеді попрямував з нею до території будинку ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де під час суперечки із останнім дістав iз куртки вказану гранату та погрожував нею вбивством ОСОБА_2 , чим здійснив незаконне носіння бойових припасів, тобто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Крім того, 02.04.2022 бiля 18:00 год., ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , з метою вирішення виниклого конфлікту, залякування та погрози ОСОБА_2 , взяв iз вищевказаного домоволодіння наступальну осколкову ручну гранату РГ-42, поклавши її до кишені своєї куртки та на велосипеді приїхав до території будинку ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де під час суперечки із останнім на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, протиправно висловив в адресу ОСОБА_2 погрозу вбивством.

В подальшому, ОСОБА_1 реалізовуючи свій злочинний умисел на погрозу вбивством, усвідомлюючи, що вказана ним погроза здатна викликати у потерпілого побоювання у зв`язку з можливістю її реалізації, дістав з кишені своєї куртки наступальну осколкову ручну гранату РГ-42 та з метою залякування, умисно продемонстрував її перед потерпілим погрожуючи привести в дію. Вказаними діями ОСОБА_1 викликав у потерпілого ОСОБА_2 реальні підстави побоюватися здійснення вищевказаної погрози вбивством, тобто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 КК України, визнав повністю і суду надав показання, що 02.04.2022 бiля 18:00 год. iз свого будинку взяв наступальну осколкову ручну гранату РГ-42, яку привіз 1993 році з території Російської Федерації на територію України та зберігав в себе вдома. Поклав її в карман своєї куртки та проїзжаючи на велосипеді біля домогосподарства потерпілого він почув команду стояти від останнього, а перед цим в них був конфлікт під час телефонної розмови. У подальшому коли обвинувачений зупинився отримав удар в область голови від потерпілого, та під час суперечки із останнім дістав вказану гранату і погрожував нею вбивством потерпілому ОСОБА_2 .

У скоєному щиро розкаявся просив суд суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_2 у судовому засідання просив призначити міру покарання обвинуваченому згідно вимог закону.

Відповідності до вимог ст. 349 КПК України, приймаючи до уваги добровільність позицій учасників судового розгляду, роз`яснивши права та відповідні наслідки, суд визначив обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів провадження.

Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_1 , у придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу та у погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, у судовому засіданні доведена в повному обсязі і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 129 та ч. 1ст. 263 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень, те що останній у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває (а.с. 58-60), за місцем проживання характеризується задовільно (а.с. 56), кримінальні правопорушення вчинив вперше (а.с. 55), є особою похилого віку, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілого, а також обсяг і характер вчиненого кримінально-караних діянь.

Обставиною, згідно ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, з метою попередження нових злочинів, виправлення обвинуваченого, з врахуванням вимог ст. 50, ст. 65-67 КК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_1 в межах санкцій визначених ч. 1 ст. 129 КК України, у виді арешту, а за ч. 1 ст. 263 КК України, у виді позбавлення волі. При цьому, остаточне покарання ОСОБА_1 необхідно призначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, призначивши покарання за кожен злочин окремо, і остаточне покарання призначити шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим.

Разом з тим, беручи до уваги, позицію сторони обвинувачення, позицію потерпілого, суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, встановлені у судовому засіданні пом`якшуючі і обтяжуючі покарання обставини, суд дійшов висновку, що його виправлення можливе без реального відбування покарання, тобто без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе застосування до обвинуваченого ОСОБА_1 ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбуття покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України

На підставі ст. 72 КК України, у строк відбування основного покарання ОСОБА_1 слід зарахувати строк затримання з 02.04.2022 по 05.04.2022.

Обвинуваченому ОСОБА_1 на досудовому розслідуванні та під час судового провадження обирався та продовжувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, однак закінчився та не продовжувався, оскільки, відпали підстави, а також відсутні підстави для його обрання до вступу вироку у законну силу.

Питання речових доказів необхідно вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_1 підлягають стягненню у дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 2745,92 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 55, 65-67, 128, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 КК України, 366-368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129 та ч. 1 ст. 263 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 129 КК України у виді арешту строком 2 (два) місяці;

-за ч. 1 ст. 263 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_1 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_1 від відбуття покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 1 (один) рік.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк основного покарання зарахувати строк затримання обвинуваченого ОСОБА_3 , в період з 02.04.2022 по 05.04.2022.

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна накладені ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 06.04.2022.

Речові докази, а саме: запал типу УЗРГМ та гранату типу РГ 42 (корпус) знищити.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави процесуальні витрати 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) гривень 92 (дев`яносто дві) копійки.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, його захиснику, потерпілому та прокурору.

Суддя: