Справа № 309/2197/13-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

31.03.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/878/20, за апеляційною скаргою, яку подав в. о. керівника Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , на ухвалу Хустського районного суду від 20 липня 2020 року.
Цією ухвалою в задоволенні подання провідного інспектора Хустського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_7 щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, засудженого вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком у два роки, про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання відмовлено.
В ухвалі вказується на те, що вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2013 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки ; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає в два роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме : повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтиметься для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Згідно з внесеним поданням, як на підставу скасування звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, орган пробації посилається на невиконання засудженим обов`язків, встановлених вироком суду, а саме не з`явлення до кримінально-виконавчої інспекції для проведення реєстрації без поважних причин та залишення без відома кримінально-виконавчої інспекції місця проживання. В ході судового засідання встановлено, що засуджений ОСОБА_8 проживав у сім`ї з батьком ОСОБА_9 , 1961 року народження, який помер восени 2015 року, братами ОСОБА_10 , 1986 року народження, ОСОБА_9 , 1988 року народження, сестрою ОСОБА_11 , 1985 року народження та племінницями ОСОБА_12 , 2010 року народження та ОСОБА_13 , 2012 року народження, на сьогоднішній день проживає сам у батьківському будинку, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, причиною періодичного не з`явлення до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації та залишення постійного місця проживання є те, що він виїздив на заробітки для заробляння коштів для прожиття та утримання батька, однак наміру ухилятися від призначеного покарання не мав. Крім того, суд констатує, що початком іспитового строку ОСОБА_9 є 09 грудня 2013 року, а закінченням 09 грудня 2015 року, тобто на сьогоднішній день випробувальний строк, який був визначений засудженому вироком Хустського районного суду від 09 грудня 2013 року закінчився. Оцінивши наведені у поданні докази, а також дані про особу засудженого ОСОБА_9 та наведені ним причини невиконання покладених на нього судом обов`язків, суд вважає, що вказані дії засудженого самі по собі не свідчать про умисне невиконання покладених на нього обов`язків та про небажання засудженого стати на шлях виправлення, оскільки він за матеріалами подання періодично з`являвся до органу пробації (кримінально-виконавчої інспекції) для реєстрації, однак з об`єктивних причин час від часу не міг цього робити. При цьому, органом з питань пробації не доведено умисел засудженого щодо ухилення від явки для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції (уповноваженого органу з питань пробації). Засуджений стверджує, що виїхав на заробітки, щоб утримувати батька та заробити на власне прожиття, а не з метою порушити випробувальний термін. Зважаючи на викладені обставини, суд вважав за необхідне відмовити в задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_8 для відбування призначеного йому покарання, оскільки наведені у поданні обставини суд не розцінює як його небажання стати на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала підлягає скасуванню. Зазначає, що з березня 2015 року засуджений ОСОБА_9 без причини припинив явку до органу пробації, працівниками органу пробації здійснено ряд заходів щодо встановлення місцеперебування засудженого, однак останній був відсутній за місцем проживання. Тому щодо засудженого ОСОБА_9 були розпочаті першочергові розшукові заходи. 13.01.2016 засудженого ОСОБА_9 доставлено до органу пробації, де від нього відібрано пояснення. В подальшому засудженого розшукали, а матеріали скеровувались на розгляд до суду (08.07.2015, 18.01.2016, 10.09.2016, 21.05.2019), однак засуджений до суду не з`являвся, у зв`язку із чим матеріали неодноразово (18.09.2015, 24.05.2016, 05.12.2016, 29.09.2019) повертались повторно до органу пробації для проведення першочергових розшукових дій. Засуджений пояснив, що виїжджав на заробітки до Російської Федерації, хоча знав про умови відбування іспитового строку, письмово орган не повідомляв, однак факти виїзду за кордон з метою заробітків нічим не підтверджено. Стверджує, що засудженим умисно і свідомо порушено умови відбування покарання, оскільки його було попереджено та наголошено про недопустимість порушення умов іспитового строку, також ним не було надано жодних підтверджуючих документів про причини неявки до органу пробації. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити подання Хустського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області щодо скасування звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_9 та направлення його для відбування призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до частини третьої цієї статті у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 166 КВК України якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України "Про пробацію", а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.

У разі вчинення засудженим адміністративних правопорушень, що тягнуть за собою накладення адміністративних стягнень, із засудженим проводиться індивідуальна профілактична бесіда.

У разі відмови судом у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням повторне направлення до суду такого подання здійснюється після застосування до засудженого повторного письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Частиною першою статті 34 КВК України встановлено, що поважними причинами неявки засудженого за викликом уповноваженого органу з питань пробації у призначений строк є несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і документально підтверджені.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді подання, яке подав провідний інспектор Хустського РВ філії ДУ "Центр пробації" про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_9 , засудженого вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном на 2 роки та покладенням обов`язків згідно зі ст. 76 цього Кодексу, враховані вказані вище вимоги Кримінального та Кримінального виконавчого кодексів України, дотримані вимоги Кримінального процесуального кодексу України й ретельно перевірені його доводи, яким дана відповідна оцінка й постановлено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ухвала суду є незаконною, визнаються необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що законних підстав для задоволення подання органу пробації відносно засудженого ОСОБА_9 немає.

Погоджуючись з указаним висновком суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що за місцем проживання ОСОБА_9 характеризується з позитивної сторони, до кримінальної та адміністративної відповідальності у період іспитового строку не притягався, а причиною періодичного нез`явлення до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації та залишення постійного місця проживання є те, що він виїздив на заробітки для власного прожиття та утримання батька.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_9 не мав наміру ухилятися від призначеного вироком суду покарання.

Також на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції належним чином врахувавши відомості про особу засудженого ОСОБА_9 та наведені ним причини невиконання покладених на нього судом обов`язків, дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії засудженого самі по собі не свідчать про умисне невиконання покладених на нього обов`язків та про небажання засудженого стати на шлях виправлення, оскільки він за матеріалами подання періодично з`являвся до органу пробації (кримінально-виконавчої інспекції) для реєстрації, однак з об`єктивних причин час від часу не міг цього робити.

Тому, апеляційний суд також вважає порушення ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків незначними.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що органом з питань пробації не доведено умисел засудженого щодо ухилення від явки для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції (уповноваженого органу з питань пробації). Погоджуючись із цим висновком апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги пояснення засудженого ОСОБА_9 про те, що він виїхав на заробітки, щоб утримувати батька та заробити на власне прожиття, а не з метою порушити випробувальний термін.

Тому, апеляційний суд вважає, що матеріалами справи не доведено, що засуджений ОСОБА_9 не став на шлях виправлення і не бажає виконувати покладені на нього судом обов`язки.

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що викладені в поданні факти неявок ОСОБА_9 для реєстрації до органу пробації самі по собі не можуть розцінюватися як свідчення небажання ОСОБА_9 стати на шлях виправлення.

Крім того, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку й узяв до уваги той факт, що початком іспитового строку ОСОБА_9 є 09 грудня 2013 року, а закінченням 09 грудня 2015 року, що свідчить про те, що на момент звернення органу пробації до суду з поданням та на момент розгляду судом цього подання і прийняття оскаржуваного рішення встановлений засудженому ОСОБА_9 іспитовий строк закінчився. При цьому колегія суддів зазначає, що подання надійшло до суду через п`ять років після спливу іспитового строку.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що засудженим ОСОБА_9 умисно і свідомо порушено умови відбування покарання з випробуванням, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Із цих підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції, апеляційний суд не бере до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що з березня 2015 року засуджений ОСОБА_9 без причини припинив явку до органу пробації, працівниками органу пробації здійснено ряд заходів щодо встановлення місцеперебування засудженого, однак останній був відсутній за місцем проживання, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_9 розпочато першочергові розшукові заходи, 13.01.2016 засудженого ОСОБА_9 доставлено до органу пробації, де від нього відібрано пояснення і у подальшому матеріали скеровувались на розгляд до суду (08.07.2015, 18.01.2016, 10.09.2016, 21.05.2019), однак оскільки засуджений до суду не з`являвся, то такі неодноразово (18.09.2015, 24.05.2016, 05.12.2016, 29.09.2019) повертались повторно до органу пробації для проведення першочергових розшукових дій.

Із урахуванням наведеного вище, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а також не дають підстав для скасування засудженому ОСОБА_9 іспитового строку, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_9 виїжджав на заробітки до Російської Федерації, хоча знав про умови відбування іспитового строку, письмово орган не повідомляв, однак факти виїзду за кордон з метою заробітків нічим не підтверджено.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів також враховує і те, що під час розгляду апеляційної скарги прокурор не посилався на конкретні обставини, які б спростовували висновки суду першої інстанції, не клопотав про дослідження апеляційним судом доказів (документів), що підтверджують обґрунтованість доводів подання та апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні подання органу пробації, у зв`язку з чим, ухвала як законна та обгрунтована підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними, задоволенню не підлягає.

Приймаючи рішення колегія суддів бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи; що прокурором апелянтом, не надано будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду й будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав в. о. керівника Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Хустського районного суду від 20 липня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні подання провідного інспектора Хустського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_7 щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, засудженого вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком у два роки, про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: