Справа № 346/3088/22
Провадження № 1-кп/346/555/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретарі судових засідань: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000017, в якому ОСОБА_4 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Канів, Черкаської області; громадянин України; зареєстроване і фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ; освіта вища; розлучений; має на утриманні малолітню дитину; раніше не судимий; офіційно не працевлаштований; проходить військову службу за контрактом на посаді командира танкового взводу танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 ) обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 408 Кримінального кодексу України,

а сторонами та іншими учасниками кримінального провадження, є: з боку обвинувачення - прокурор: ОСОБА_5 , з боку захисту: обвинувачений ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

Щодо обвинувачення.

Міністерство оборони України уклало із ОСОБА_4 контракт про проходження військової служби. І згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06 лютого 2021 року № 32 старший лейтенант ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини.

При цьому, проходячи військову службу у вказаній військовій частині, старший лейтенант ОСОБА_4 відповідно до вимог статей 9,11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV та статей 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. І оскільки Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року, що затверджений Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VII, було оголошено про часткову мобілізацію, на території України почав діяти особливий період, який триває. При цьому, про особливий період несення військової служби та порядок її проходження ОСОБА_4 було достоменно відомо.

Однак, 14 лютого 2022 року о 08 годині 30 хвилин, старший лейтенант ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин, не з`явився на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця.

Тобто, 14 лютого 2022 року старший лейтенант ОСОБА_4 вчинив дезертирство, оскільки не з`явився на військову службу, з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, що є злочином, передбаченим частиною 3 статті 408 КК України.

Суд вважає доведеним вказане формулювання обвинувачення, оскільки його зміст добровільно та свідомо визнав обвинувачений ОСОБА_4 безпосередньо у судовому засіданні. Вказані в обвинуваченні обставини ОСОБА_4 не оспорював і просив визнати недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин, як і прокурор, через, що суд на підставі частини 2 статті 349 КПК України, попередньо виконавши всі умови для її застосування, визнав недоцільним дослідження доказів щодо вказаних обставин обвинувачення. І тому суд вважає, що діяння, у вчиненні якого ОСОБА_4 звинувачує прокурор, дійсно мало місце.

Також суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що вказане діяння ОСОБА_4 дійсно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 408 КК України. Суд враховує те, що ОСОБА_4 добровільно і свідомо визнав свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, і суд також вважає саме його винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Таким чином, суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення в осудному стані, умисно, яке правильно кваліфіковано прокурором за частиною 3 статті 408 КК України. І у вчиненні цього правопорушення винен саме ОСОБА_4 .

Разом з цим суд відзначає, що ОСОБА_4 дійсно щиро розкаявся у вчиненні ним кримінального правопорушення та висловив щирий жаль з приводу скоєного.

Щодо покарання.

Обставин, які б виключали кримінальну протиправність діяння ОСОБА_4 або звільняли його від кримінальної відповідальності чи від покарання судом не встановлені, а тому ОСОБА_4 підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення за частиною 3 статті 408 КК України.

Суд погоджується із прокурором у тому, що обставиною, яка на підставі пункту 1 частини 1 статті 66 КК України відноситься до обставин, які пом`якшують покарання є з`явлення із зізнанням та щире каяття обвинуваченого, що знайшло своє підтвердження прямо у залі суду. Обставини, що обтяжують покарання, які передбачені статтею 67 КК України, прокурором не встановлені і не доведені.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, і суд враховує, що: покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина 1); покарання має на меті не тільки кару і виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (частина 2); покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (частина 3).

Разом з цим суд застосовує і положення статті 65 КК України за якими: суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною 2 статті 53 КК; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (частина 1); особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина 2); підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 КК (частина 3); більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 КК (частина 4).

При цьому застосовуючи вказані норми кримінального права, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, щодо правильного їх застосування, викладений ним у постанові від 26.06.2018 року у справі № 570/3743/15-к, в якій зазначається, що покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тож вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 408 КК України, суд виходить з наступного:

- санкція частини 3 статті 408 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років;

- суд враховує положення Загальної частини КК України, які є застосовними для призначення покарання ОСОБА_4 у цій справі, зокрема положення статей 1-91 КК України;

- суд враховує конкретні обставини (що вказані у формулюванні обвинувачення), за яких ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості, в силу положень частини 5 статті 12 КК України, є тяжким злочином та кваліфікуються за частиною 3 статті 408 КК України;

- ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Канів, Черкаської області; громадянин України; зареєстроване і фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ; освіта вища; розлучений; раніше не судимий; офіційно не працевлаштований; проходив військову службу за контрактом на посаді командира танкового взводу танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

- ОСОБА_4 має статус учасника бойових дій (а.с.34 - копія посвідчення); має на утриманні малолітнього сина: ОСОБА_6 , якому виповнилось повних 4 роки (а.с.36 - копія свідоцтва про народження) та проживає разом з цією дитиною та батьками (а.с.35 - довідка про склад сім`ї); ОСОБА_4 нагороджено відзнакою Президента України "За участь в антитерористичній операції" (а.с.38 - копія відзнаки) та почесними відзнаками "Учасник бойових дій" та "Учасник АТО" (а.с.39,40 - копії відзнак);

- ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення з прямим умислом, але обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого є його з`явлення із зізнанням та щире каяття, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні;

- наслідком вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення є ухилення від обов`язку проходити військову службу.

Таким чином, з урахуванням викладених судом обставин, які він застосовує у їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити найменш суворий вид покарання, що передбачений частиною 3 статті 408 КК України, тобто позбавлення волі на строк 5 років.

Разом з цим, суд враховує і застосовує положення частини 1 статті 75 КК України за якими, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

І суд відзначає, що він засуджує ОСОБА_4 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 408 КК України, яке не являється корупційним кримінальним правопорушенням, кримінальним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. І суд призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років.

Тож зважаючи на це, а також тяжкість вказаного злочину, особу ОСОБА_4 , характеристика якого наведена вище, з урахуванням його заслуг перед Батьківщиною, наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, з`явлення ним із зізнанням, визнання ним своєї вини та щире каяття у вчиненому злочині, суд вважає, що ОСОБА_4 може виправитись без відбування покарання, а тому суду слід звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі, але з випробуванням, строк якого, зважаючи на тяжкість злочину, який він вчинив і призначений строк покарання (5 років), слід встановити у 3 роки.

Що стосується іспитового строку, то тут суд виходить із того, що за положеннями частини 4 статті 75 КК України він встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років. І оскільки іспитовий строк застосовується при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше 5 років, а суд призначає ОСОБА_4 5 років позбавлення волі, тобто максимально допустимий строк покарання при якому може застосовуватись іспитовий строк, тому його слід встановити теж у максимальному строці - 3 роки.

Разом з цим, на обвинуваченого слід покласти обов`язки, передбачені частиною 1 статті 76 КК України, оскільки підстав для застосування інших обов`язків, передбачених цією статтею, судом не встановлено.

Тому призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, із звільненням від його відбування, але з випробуванням, строк якого встановлюється судом у 3 роки, на думку суду, буде відповідати як меті призначення судом покарання, так і принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Інші процесуальні питання.

Підстави, для вирішення судом питань щодо процесуальних витрат, речових доказів і документів та інших питань, передбачених статтею 368 КПК України - відсутні.

Таким чином, на підставі всього вище викладеного та керуючись статтями 1-33,36,37,42,45-52,55,61-62,75-110,113-129,170-211,290-293,318-371,373-377,392-395,532 КПК України суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 408 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_4 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 408 Кримінального кодексу України основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, з випробуванням. Встановити йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки, який обчислюється з дня проголошення вироку, та покласти на нього такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи місце роботи.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківвської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення вироку, оскільки не викликались з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім під час його проголошення в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Суддя ОСОБА_1