Справа № 127/7718/22
Провадження № 1-кп/127/196/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2022 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2022 р. за № 0000046, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївки Донецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, неодруженого, раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , громадянина України,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України (в редакції Законів України № 1183-VII від 08.04.2014, № 1689-VII від 07.10.2014), -

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
Згідно Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.
24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).
До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн- засновниць, а також інші країни світу.
Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є: застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН. Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, і регулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них. Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії. Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація. 31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2-3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.
Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.
Відповідно до статей 132-134 Конституції України, територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано- Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.
З метою зміни меж території та державного кордону України під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 7 квітня 2014 року на території України в межах Донецької області створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в межах Луганської області - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування.
Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ.
Так звані «Донецька народна республіка» і «Луганська народна республіка» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичними організаціями.
У подальшому, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях Донецької області, громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, 19 лютого 2022 року керівником терористичної організації «ДНР» оголошено так звану мобілізацію на окупованій території Донецької області, а 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.
22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено. 24 лютого 2022 року приблизно о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України. У подальшому Збройні Сили РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, вторглись на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію України через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Аналогічні дії були вчинені підрозділами терористичної організації «ДНР», які увійшли у склад Збройних Сил РФ.
24 лютого 2022 року указом Президента України Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.
Так, одним з таких представників підрозділу збройних сил держави - агресора є громадянин України ОСОБА_3 , який 24 лютого 2022 року, достовірно знаючи про свій громадянський статус, факт збройної агресії Російської Федерації проти України та оголошений у зв`язку з цим воєнний стан на усій території України, добровільно звернувся до військкомату терористичної організації «ДНР» у м. Макіївка Донецької області, де отримав звання «рядовий» та був зарахований до 3 відділення 2 взводу 2 роти 4 батальйону 127 полку армії т.з. «ДНР» у складі Збройних Сил РФ на посаді «помічника гранатометника», отримав форму зразка ЗС РФ, автоматичну стрілецьку зброю та набої до неї, засоби індивідуального захисту, аптечку і сухі продуктові набори для військовослужбовців.
У подальшому, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, ОСОБА_3 у складі військових формувань ЗС РФ, орієнтовно 03 березня 2022 року, у невстановлений органом досудового розслідування точний час, на залізничному транспорті перетнув державний кордон України у напрямку Російської Федерації.
04 березня 2022 року ОСОБА_3 у той же спосіб через Керченський міст незаконно перетнув державний кордон України у напрямку «в`їзд в Україну» на територію Автономної республіки Крим. Наступного дня ОСОБА_3 зі зброєю, спільно з іншими військовослужбовцями ЗС РФ, незаконно перетнув залізничним транспортом адміністративний кордон України з тимчасово окупованими територіями Автономної республіки Крим.
В подальшому, у період часу з 11 березня 2022 року по 13 березня 2022 року, ОСОБА_3 діючи у складі підрозділу ЗС РФ на підставі наказів військового командування у межах загального плану захоплення території України, виконував бойові завдання з охорони та оборони стратегічно важливих перехресть доріг та військової техніки ЗС РФ, яка рухалась по ним, в районі с. Білозірка Миколаївського району Миколаївської області.
Однак, подальша злочинна діяльність ОСОБА_3 була припинена, оскільки 13.03.2022 року, орієнтовно о 14:00 годині, він був затриманий військовослужбовцями Збройних сил України на території Миколаївської області поблизу АДРЕСА_2 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні злочину за вказаних в обвинувальному акті обставин визнав та показав, що працював на підприємстві Торговий дім «Втормет» та проживав у м. Макіївці Донецької області, яка з 2014 року є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією, має паспорт «ДНР», однак від українського громадянства не відмовлявся та є громадянином України. На період 2014 року він був неповнолітнім та весь цей час проживав на окупованій території. 24.02.2022 року вранці йому зателефонували з підприємства, де він працював, та наказали прийти до військомату відмітитися. Оскільки було повідомлено, що у разі не згоди буде звільнено з роботи, він прийшов до військомату, де вже було багато чоловіків. Огляд ніхто не проводив, а лише записали анкетні дані, через деякий час автобусами відвезли на базу, де усім чоловікам видали зелену піксельну форму без будь-яких знаків та позначок країни. В подальшому його та інших чоловіків автобусами вивезли в м. Донецьк, де вони перебували декілька діб та де їм видали зброю без набоїв. Жодних військових навчань з ними не проводили. Після чого їх потягом привезли у АР Крим, потім у Херсонську та Миколаївську область, де видали набої до зброї. У с. Білозірці Миколаївської області йому та усім іншим наказали пройти до місцевої школи, де вони будуть тимчасово проживати. 13.03.2022 року його та інших осіб вивезли на початок села, наказали слідкувати за військовими колонами, вони за наказом командира одягнули білі пов`язки на праву руку та ліву ногу, як розпізнавальні знаки збройних сил Російської Федерації, та слідкували за ситуацією на дорозі. Вони побачили, що до них рухається військовий БТР, як згодом виявилося український, почули вибухи біля школи, заховалися в окопі. До них підїхали українські військові та взяли їх в полон. Жодного наміру воювати він не мав, у військомат пішов під примусом роботодавця, жодного разу ні в кого не стріляв, не був військовозобов`язаним та не проходив військових навчань. У вчиненому щиро кається, шкодує, що так сталося та просить суд його суворо не карати.
З досліджених судом доказів, зокрема з документів, які надані стороною обвинувачення, вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення зареєстровані 05.04.2022 р. за № 0000046, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
З протоколу огляду від 07.04.2022 року Інтернет-сторінок соціальних мереж "Вконтакте" під іменем " ОСОБА_7 " за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 та "Фейсбук" виявлено ознаки можливої проросійської позиції ОСОБА_3 , підтримання ним контактів із громадянами, що поширюють російську символіку або відомості антиукраїнської спрямованості. Скріншоти відповідних сторінок в Інтернет мережі записані на диск DVD-R, який досліджено в судовому засіданні.
З протоколу огляду від 11.04.2022 року Інтернет-сторінок соціальних мереж "Вконтакте" та "Однокласники" на предмет виявлення публічних виступів очільників терористичного формування "ДНР" про початок "військової операції" проти України, щодо проведення мобілізації на тимчасово окупованих територіях Донецької області, а також щодо проведення мобілізаційних заходів у м. Макіївці Донецької області, вбачається, що дані, виявлені на них, свідчать про оголошення керівництвом самопроголошеної ДНР на тимчасово непідконтрольній Україні території загальної мобілізації з метою подальшого залучення людських ресурсів з числа жителів Донецької області, що підтверджується фактом розміщення та поширення вищевказаних матеріалів (публікацій). Скріншоти відповідних сторінок в Інтекрнет мережі записані на диск DVD-R, який досліджено в судовому засіданні.
Протоколом огляду від 12.04.2022 року інформації, розміщеної у загальнодоступній інформаційно-телекомунікаційній системі "YouTube" у стрічці за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено відеозапис, який складається з відеограми та тексту: " ІНФОРМАЦІЯ_4 " у відеоканалі під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_5 ", який має "Описание: Видеоканал транслирует обращения и комментарии Президента России.", який ------ Відповідний файл записаний на носій інформації - оптичний диск CD-R 700 MB.
Як вбачається з відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації від 08.04.2022 року № 53/6/7-194ві, за наявними обліками територіальних органів ДМС України, ОСОБА_3 подано паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , оформлений Кіровським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області 24.05.2012 при оформленні 04.09.2017 органом видачі 1465 паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 . Підтвердити або спростувати інформацію про факт видачі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 не вбачається за можливе, оскільки заява про видачу паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області для централізованого зберігання не передавалася.
З довідки щодо перетину кордону за даними ІМАСОІ "АРКАН" від 07.04.2022 року вбачається, що ОСОБА_3 в період з 01.01.2014 року по теперішній час у 2017-2018 роках декілька разів здійснював нетривалі виїзди на тимчасово непідконтрольну Україні територію Донецької області через КПВВ "Мар`їнка".
Судом також оглянуто в судовому засіданні долучену до матеріалів кримінального провадження картку фізичної особи - платника податків, видану Кіровським відділенням Макіївської ОДПІ 22.07.2010 року, видану на ім`я громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні довідки взамін військового квитка, виданої військовим комісаріатом Донецької народної республіки по Центрально-міському району м. Макіївки від 24.02.2022 року, ОСОБА_3 взятий на облік відділом ВК ДНР по Центрально-міському району м. Макіївки 24.02.2022 року, йому присвоєне військове звання рядовий.
Судом також оглянуто в судовому засіданні долучений до матеріалів кримінального провадження паспорт громадянина Донецької народної республіки № НОМЕР_4 , виданий міграційною службою Міністерства внутрішніх справ Донецької народної республіки 22.03.2021 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд зазначає, що згідно ст. 111 КК України (станом на час вчинення злочину, в редакції Законів України № 1183-VII від 08.04.2014, № 1689-VII від 07.10.2014) державна зрада є діянням умисно вчиненим громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, а саме перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Згідно пред`явленого органами досудового розслідування обвинуваченню ОСОБА_3 обвинувачується у державній зраді, тобто діянні, вчиненому умисно громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, а саме, переході на бік ворога в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту.
Аналізуючи досліджені докази, суд приймає до уваги беззаперечний факт того, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
Вказаним беззаперечно підтверджено, що починаючи з 24.02.2022 року на всій території України, до якої зокрема входять Луганська і Донецька області, введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Таким чином, підтверджено факт того, що подія злочину відбулась в умовах введеного воєнного стану та в період збройного конфлікту, тобто обов`язкова складова зазначеної вище диспозиції ст. 111 КК України.
Аналізуючи показання, які надав обвинувачений під час судового провадження про те, що йому не було відомо про факт нападу Російської Федерації на Україну та введення на усій території України воєнного стану, суд вважає вказану позицію обвинуваченого такою, що не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки про початок так званої «мобілізації в ДНР» та необхідності з`явлення у військомат його повідомили вранці 24.02.2022 року, під час спілкування із великою кількістю людей у військоматі та у подальшому під час перебування в період з 24.02.2022 по 13.03.2022 на території АР Крим, Херсонської та Миколаївської областей, а також під час отримання зброї та відповідної військової амуніції саме на тимчасово окупованій Російською Федерацією території, обвинувачений, отримуючи її від представників самопроголошеної республіки в умовах, які він розцінював, як мобілізацію, що ним і підтверджено, достеменно усвідомлював та розумів, що на території України проходять воєнні дії у зв`язку із нападом Російської Федерації у яких безпосередньо сам обвинувачений буде приймати участь.
Вказане підтверджує також і той факт, що для позначень обвинувачений використовував білі стрічки, виконував усі розпорядження військового командування збройних сил Російської Федерації, зокрема стояв на блок посту у АДРЕСА_2 , де забезпечував безперешкодний проїзд саме військової техніки збройних сил Російської Федерації.
Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, при затриманні обвинуваченого він мав при собі паспорт «ДНР», довідку взамін військового квитка, видану військовим комісаріатом Донецької народної республіки по Центрально-міському району м. Макіївки від 24.02.2022 року, згідно якої ОСОБА_3 взятий на облік відділом ВК ДНР по Центрально-міському району м. Макіївки 24.02.2022 року, та йому присвоєне військове звання рядовий, а отже він ідентифікував себе, як військовослужбовця збройних сил «ДНР», помічника гранатометника, який беззаперечно не входить до військових формувань України, а приймає участь у війні Російської Федерації проти України на боці ворога, тобто Росії, що свідчить про обізнаність обвинуваченого про те, що на території України проходять воєнні дії у зв`язку із нападом Російської Федерації у яких обвинувачений приймає участь з боку ворога України Російської Федерації.
Факт того, що обвинувачений вчинив злочин, будучи громадянином України, підтверджується, як показаннями самого обвинуваченого, так і дослідженими під час судового провадження письмовими доказами, оскільки обвинуваченому було видано паспорт громадянина України, було присвоєно реєстраційний номер картки платника податків громадянина України, він із народження проживав на території України, де і був зареєстрований.
Крім того, суд звертає увагу, що під час судового провадження обвинувачений зазначав, що 24.02.2022 року на підприємстві йому сказали з`явитись у військомат, однак туди його не завозили та насильно не примушували йти, а він самостійно, керуючись усною вказівкою керівника підприємства, із військовим квитком та паспортом «ДНР» пішов до військомату у м. Макіївці Донецької області без будь- якої повістки та відповідного письмового виклику.
Також, із пояснень обвинуваченого вбачається, що перебуваючи 12.03.2022 року та 13.03.2022 року у с. Білозірка Миколаївської області, виконуючи накази військового командування збройних сил Російської Федерації перебувати на блок посту, обвинувачений знаходився там та мав видану зброю. Тобто, обвинувачений, розуміючи, що перебуває на території України, в населеному пункті, де проживають цивільні люди, маючи при собі документи, що ідентифікують його особу, мав реальну можливість не виконувати завдань поставлених командуванням, а навпаки втекти та здатись до правоохоронних органів, органів державної влади, місцевого самоврядування, однак,вказаних дій не вчинив, самостійно свою протиправну діяльність не припинив, а був затриманий лише внаслідок супротиву українських військ, під час вогневого ураження місця розташування його збройного формування, коли був позбавлений можливості чинити опір.
Сукупність вказаних обставин виключає поняття примусу, крім того, самим обвинуваченим не повідомлено про застосування до нього жодної примусової процедури.
Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення злочину, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
А тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, а саме, перехід на бік ворога в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту (в редакції статті із змінами, внесеними згідно із Законами України № 1183-VIІ від 08.04.2014№ 1689 -VII від 07.10.2014).
Призначаючи обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексуУкраїни щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 Кримінального кодексуУкраїни є особливо тяжким злочином, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, яка, згідно ст. 66 Кримінального кодексуУкраїни, пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.
Обставин, які, згідно ст. 67 Кримінального кодексуУкраїни, обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України.
Разом з тим, додаткове покарання у виді конфіскації майна суд не застосовує, оскільки стороною обвинувачення не доведено корисливий мотив дій обвинуваченого та відсутні відповідні докази.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Керуючись статтями 50, 65-67, 111 Кримінального кодексу України, статтями 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексуУкраїни, суд, -
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України (в редакції Законів України № 1183-VII від 08.04.2014, № 1689-VII від 07.10.2014), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до вконання.
Паспорт громадянина Донецької народної республіки № НОМЕР_4 , виданий міграційною службою Міністерства внутрішніх справ Донецької народної республіки 22.03.2021 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , картку фізичної особи - платника податків, видану Кіровським відділенням Макіївської ОДПІ 22.07.2010 року, на ім`я громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку взамін військового квитка, видану військовим комісаріатом Донецької народної республіки по Центрально-міському району м. Макіївки 24.02.2022 року, посвідчення громадянина, який підлягає призову на військову службу, довідку про вакцинацію, залишити при матеріалах кримінального провадження.
Грошові кошти банкнотами Російської Федерації у сумі 4 150 рублів конфіскувати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя