Провадження №1-кп/522/364/22
УХВАЛА

06 травня 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003423 від 22.12.2020 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Сарата Одеської області, з середньою базовою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого з адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця смт. Сарата Одеської області, з середньою базовою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого з адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
адвоката потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
Приморським районним судом м Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 розглядається обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003423 від 22.12.2020 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК України, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК України.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_9 від 19.03.2021 року відносно ОСОБА_3 обрана міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі чотирьохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908000 (дев`ятсот вісім тисяч) гривень, зазначений запобіжний захід у подальшому неодноразово продовжувався слідчими суддями та судом.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_9 від 19.03.2021 року відносно ОСОБА_4 обрана міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі триста п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 794500 (сімсот дев`яносто чотири тисячі п`ятсот) гривень, зазначений запобіжний захід у подальшому неодноразово продовжувався слідчими суддями та судом.
На теперішній час застава обвинуваченими не сплачена та строк тримання під вартою спливає.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд, незалежно від наявності клопотань учасників судового розгляду, зобов`язаний розглянути питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою до спливу 60 денного строку.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 надав клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що ризики, зазначені прокурором, під час продовження строку дії запобіжного заходу станом на теперішній час зменшились, оскільки обвинувачений станом на теперішній час має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, повністю відшкодував шкоду потерпілому.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , надав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, у якому зазначив, що вважав за потрібне продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого, оскільки ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні запобіжного заходу, ще мають місце, а саме, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у вказаному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Адвокат потерпілого ОСОБА_6 проти зміни запобіжного заходу ОСОБА_10 не заперечувала, посилаючись на те, що зазначену позицію підтримує і сам потерпілий.
Заслухавши думку учасників процесу, судом встановлено наступне.
Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши надані матеріли, прийшов до висновку про наступне.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
В судовому засіданні на теперішній час, з урахуванням того, що докази судом ще у повному обсязі не досліджено, сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри обвинуваченому ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованому йому злочину, однак не довела існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Пунктом 38 рішення ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 р. (заява № 1291/03) передбачено, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.
Як зазначено у рішенні по справі «Хайредінов проти України» (Заява № 38717/04), «Суд підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto. Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції (995_004) не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади (див. рішення у справі «Шишков проти Болгарії» (Shishkov v. Bulgaria), N 38822/97, пункт 66, ECHR 2003-I (витяги)».
Крім того, у вказаному рішенні, зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції (995_004) не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі «Власов проти Росії» (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).
Суд погоджується з висновком сторони обвинувачення про те, що в зазначеному кримінальному провадженні існують доведені ризики того, що обвинувачений ОСОБА_3 може:
- переховуватись від суду, обумовлений тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена виключно у виді позбавлення волі;

- незаконно впливати на потерпілих та свідків у зазначеному кримінальному провадженні, оскільки у відповідності до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому, зважаючи на стадію судового провадження, цей ризик продовжує існувати.
В свою чергу, рівень зазначених ризиків, враховуючи, що обвинувачений у повному обсязі відшкодував потерпілому шкоду, значно знизився.
Що стосується висновку прокурора про наявність в даному кримінальному провадженні ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, суд звертає увагу на те, що таке твердження є припущенням та матеріалами провадження жодним чином не підтверджується, натомість, обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та матеріалів, наданих у судовому засіданні захисником обвинуваченого, ОСОБА_3 має місце реєстрації та постійного проживання, мешкає з дружиною, тобто має міцні соціальні зв`язки.

Враховуючи викладене, на переконання суду, стороною обвинувачення не було доведено неможливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього впродовж судового розгляду кримінального провадження, натомість, стороною захисту доведено підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. «с» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Згідно з ч. 1, 3-6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.
Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Таким чином, враховуючи обставини вчинення злочину, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_3 та особу обвинуваченого, нові обставини, зазначені адвокатом у клопотанні про зміну запобіжного заходу, є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, зокрема, можливого переховування від суду, а також незаконного впливу на потерпілого та свідків в кримінальному провадженні існують, проте застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим через надмірну суворість, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання названим вище ризикам.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_8 надав клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби. Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що ризики, зазначені прокурором, під час продовження строку дії запобіжного заходу станом на теперішній час зменшились, оскільки обвинувачений станом на теперішній час має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, повністю відшкодував шкоду потерпілому. Крім того, матір обвинуваченого станом на теперішній час потребує догляду з боку сина, оскільки отримала травму та не може самостійно пересуватись.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , надав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, у якому зазначив, що вважав за потрібне продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого, оскільки ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні запобіжного заходу, ще мають місце, а саме, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у вказаному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Адвокат потерпілого ОСОБА_6 проти зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 не заперечувала, посилаючись на те, що зазначену позицію підтримує і сам потерпілий.
Заслухавши думку учасників процесу, судом встановлено наступне.
Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши надані матеріли, прийшов до висновку про наступне.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
В судовому засіданні на теперішній час, з урахуванням того, що докази судом ще у повному обсязі не досліджено, сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри обвинуваченому ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованому йому злочину, однак не довела існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Пунктом 38 рішення ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 р. (заява № 1291/03) передбачено, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.
Як зазначено у рішенні по справі «Хайредінов проти України» (Заява № 38717/04), «Суд підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto. Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції (995_004) не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади (див. рішення у справі «Шишков проти Болгарії» (Shishkov v. Bulgaria), N 38822/97, пункт 66, ECHR 2003-I (витяги)».
Крім того, у вказаному рішенні, зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції (995_004) не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі «Власов проти Росії» (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).
Суд погоджується з висновком сторони обвинувачення про те, що в зазначеному кримінальному провадженні існують доведені ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може:
- переховуватись від суду, обумовлений тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена виключно у виді позбавлення волі;

- незаконно впливати на потерпілих та свідків у зазначеному кримінальному провадженні, оскільки у відповідності до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому, зважаючи на стадію судового провадження, цей ризик продовжує існувати.

В свою чергу, рівень зазначених ризиків, враховуючи, що обвинувачений у повному обсязі відшкодував потерпілому шкоду, значно знизився.

Що стосується висновку прокурора про наявність в даному кримінальному провадженні ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, суд звертає увагу на те, що таке твердження є припущенням та матеріалами провадження жодним чином не підтверджується, натомість, обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та матеріалів, наданих у судовому засіданні захисником обвинуваченого, ОСОБА_4 має місце реєстрації та постійного проживання, мешкає з родиною, тобто має міцні соціальні зв`язки.

Також, як встановлено судом, матір ОСОБА_4 є пенсіонеркою, нещодавно отримала травму перелом шийки стегна та відповідно потребує догляду з боку сина.

Враховуючи викладене, на переконання суду, стороною обвинувачення не було доведено неможливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього впродовж судового розгляду кримінального провадження, натомість, стороною захисту доведено підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. «с» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Згідно з ч. 1, 3-6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.
Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Таким чином, враховуючи обставини вчинення злочину, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 та особу обвинуваченого, нові обставини, зазначені адвокатом у клопотанні про зміну запобіжного заходу, є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, зокрема, можливого переховування від суду, а також незаконного впливу на потерпілого та свідків в кримінальному провадженні існують, проте застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим через надмірну суворість, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання названим вище ризикам.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 32, 177-178, 183, 182, 201, 331, 350, 369-372 КПК України,
УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_3 , задовольнити.
Змінити, обраний відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту із забороною у період часу з 22.00 год. по 06.00 год. залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 60 днів, тобто до 04.07.2022 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки строком до 04.07.2022 року, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати за кожною вимогою до суду в розумні строки;
2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
3) не відлучатися з Одеської області без дозволу суду;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд/в`їзд з України;
5) утримуватись від спілкування із особами допитаними як свідки в рамках даного кримінального провадження.
Відповідно до ст. 202 КПК України обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає негайному звільненню з під варти.
Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на ГУНП в Одеській області, якому відповідно до вимог ч. 4 ст. 181 КПК України необхідно негайно поставити обвинуваченого на облік, про що повідомити суд.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, направити уповноваженій особі місця ув`язнення обвинуваченого та відповідній посадовій особи ГУ НП в Одеській області.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч.2 ст.179 КПК України у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту або покладених на нього обов`язків, до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Клопотання захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_4 , задовольнити.
Змінити, обраний відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту із забороною у період часу з 22.00 год. по 06.00 год. залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , строком на 60 днів, тобто до 04.07.2022 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки строком до 04.07.2022 року, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати за кожною вимогою до суду в розумні строки;
2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
3) не відлучатися з Одеської області без дозволу суду;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд/в`їзд з України;
5) утримуватись від спілкування із особами допитаними як свідки в рамках даного кримінального провадження.
Відповідно до ст. 202 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає негайному звільненню з під варти.
Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на ГУНП в Одеській області, якому відповідно до вимог ч. 4 ст. 181 КПК України необхідно негайно поставити обвинуваченого на облік, про що повідомити суд.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, направити уповноваженій особі місця ув`язнення обвинуваченого та відповідній посадовій особи ГУ НП в Одеській області.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що відповідно до ч.2 ст.179 КПК України у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту або покладених на нього обов`язків, до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали проголошено 06 травня 2022 року.
Суддя ОСОБА_1