УХВАЛА

22 червня 2022 року

м. Київ
справа № 686/42/21
провадження № 51-1787ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судові рішення щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд указаного судового рішення у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу було подано без додержання вимог п. 1, 3, 4, 5, 6 ч. 2, ч. 3 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, що подає скаргу.
Проте ОСОБА_4 подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Звертаємо увагу на те, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесено зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд. Однак засуджений неправильно зазначив найменування суду касаційної інстанції, до якого він подає касаційну скаргу.

Так відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається рішення яке оскаржується. Однак, у вступній частині касаційної скарги засуджений посилається, що оскаржує вирок суду першої інстанції від 11 лютого 2022 року, хоча додає вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2022 року, що становить порушення ст. 427 КПК та перешкоджає відкриттю касаційного провадження.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, засуджений, заперечуючи законність судового рішення, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування чи зміни оспорюваного рішення, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. При цьому слід мати на увазі, що в силу ст. 433 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не перевіряє правильність установлених фактичних обставин кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених у вироку.

Усупереч законодавчим приписам у поданій скарзі не викладено обґрунтування незаконності судового рішення та необхідності його скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК.
Зокрема, доводи касаційної скарги засудженого фактично зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, незгоди з наданою судами оцінкою доказів. Зокрема, засуджений не обґрунтував, у чому саме полягали допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, як ці порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановленого судового рішення, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412, 419 цього Кодексу.
Також, положеннями ст. 436 КПК встановлено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак, вимога, викладена у касаційній скарзі, не узгоджується з наведеними положеннями процесуального закону. Так, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 просить скасувати судове рішення або закрити кримінальне провадження, або направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції ,або зменшити йому строк покарання, тобто заявляє альтернативне прохання. Однак така вимога не узгоджується із положенням вказаної норми процесуального права. Крім того, засуджений не зазначає, що Верховний Суд має зробити з ухвалою апеляційного суду, якою вирок суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційні скарги засудженого та його захисника без задоволення.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі необхідно зазначити перелік матеріалів, які додаються.
Положенням ч. 3 ст. 427 КПК, встановлено, що якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судові рішення щодо нього залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог, касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2