Справа № № 585/1427/22
Номер провадження 1-в/585/142/22
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

13 жовтня 2022 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни клопотання ОСОБА_4 про дострокове звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 в якому він просить вибрати порушення по відношенню до нього статей 10 та 26 Міжнародного пакта про цивільні та політичні права шляхом відміни по відношенню до нього покарання у виді довічного позбавлення волі. У якості компенсації за багаторічне порушення його прав, звільнити його від подальшого відбування покарання. Свої вимоги мотивував тим, що 29.12.2008 року він засуджений Апеляційним судом Одеської області за ст.ст. 115 ч. 2 п.п. 1,6; 187 ч. 4; 70 КК України до довічного позбавлення волі. Загальний строк відбування покарання більше 15 років (з урахуванням рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області про зарахування часу попереднього ув`язнення день за два). У відповідності до ст.ст. 81,82 КК України дострокове звільнення та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким застосовується до усіх видів покарання окрім засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі. Уряд України признає той факт, що довічно ув`язнені в Україні не мають права на умовно-дострокове звільнення, що відмічено Європейським судом з прав людини в пункті 165 у справі «Пєтухов проти України № 2». Жорстоке, дикримінаційне відношення України до довічно ув`язнених є прями порушенням Міжнародних зобов`язань. У відношенні засуджених до других видів обмеження волі Україна застосовує умовно-дострокове звільнення та заміну невідбутої частини покрання більш м`яким по причині того, що ціллю такого ув`язнення є виправлення засуджених і вернення їх у суспільство для подальшого життя на волі. Тоді як у відношенні довічно ув`язнених не застосовується по причині того що фактично єдиною ціллю довічного ув`язнення в Україні є покарання ув`язненого до кінця життя. За весь час його утримання, ціллю застосування до нього довічного позбавлення волі є не виправлення і подальше звільнення а застосування постійних знущань до самої смерті. Звертає увагу, що на те, що не виносе на спір норми внутрішнього законодавства, які явно різняться з прийнятими до виконання Україною міжнародних обов`язків та не апелює до українського законодавства, як механізму рішення порушеного його права на звільнення і соціальну реабілітацію, предоставленого міжнародними договорами, а офіційно заявляє, що Україна порушує у відношенні до нього, на протязі часу відбуття його покарання, ст. 10 та 26 Пакта та просить усунути дане порушення, виходячи з принципу «верховенства права», який є основоположуючим, згідно Конституції України, керуючись положеннями Конституції України і міжнародними договорами, які згідно останньої є частиною українського законодавства, обов`язковими до виконання та мають пріоритет над внутрішнім правом.
ОСОБА_4 надав суду заяву в якій просив клопотання залишити без розгляду та розгляд справи проводити без його участі.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 заяву засудженого про залишення клопотання без розгляду підтримав.

Прокурор до суду не прибув.

ОСОБА_4 засуджений вироком апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2008 року за п.п.1,6 ч. 2 ст.115, ч. 4 ст. 187, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі. Даний вирок був переглянутий та залишений без змін ухвалою Верховного суду України від 14 липня 2009 року. Згідно розпорядження про виконання вироку, вирок від 29 грудня 2008 року відносно ОСОБА_4 вступив у законну силу 14 липня 2009 року.
Системний аналіз кримінального процесуального законодавства України дає підстави для висновку, що до компетенції судді місцевого суду, на даний час, не відноситься розгляд і вирішення питання про дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. При цьому суд виходить з принципу правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, який знайшов своє закріплення у практиці Конституційного Суду України і рішеннях Європейського суду з прав людини, оскільки при вирішенні такого клопотання суд повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто виходити з принципу законності.
Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості дострокового звільнення засуджених від покарання у виді позбавлення або заміни такого покарання на більш м`яке вирішення таких питань можливе в порядку діючих статей 537, 539 КПК України.
Доводи з приводу практики встановленої Європейським судом з прав людини, та конкретних справ, не можуть бути взяті до уваги, оскільки рішення Європейського суду з прав людини у конкретних справах перш за все стосується обов`язку держави виконати це рішення, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням.

Не можуть бути взяті до уваги і інші доводи вказані в клопотанні, оскільки на сьогоднішній день КК України та КПК України, не визначають за судом права і можливості дострокового звільнення особи засудженої до покарання у виді довічного позбавлення волі, так як і не визначають процесуальної процедури вирішення даного питання, у зв`язку з чим суд не вправі перебирати на себе повноваження, що не віднесені до компетенції суду, зокрема прийняття рішень не передбачених законодавством України.
За таких обставин, підстави для задоволення клопотання відсутні.
Чинним КПК України не врегульовано, яке рішення слід приймати суду за результатами розгляду клопотання особи про залишення без розгляду раніше заявленого нею клопотання (подання).

Частина 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадку, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Засуджений ОСОБА_4 просить залишити без розгляду клопотання про дострокове звільнення від покарання, що свідчить про не підтримання ним даного клопотання, але такого способу, як закриття провадження в даній справі, або залишення без розгляду клопотання, не передбачено чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про дострокове звільнення від покарання слід відмовити.

Керуючись ст. 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Апеляція на ухвалу суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд протягом 7 - ми днів з дня її оголошення.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1