ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/750/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001819 від 18.06.2021, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який

зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком

Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року

за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання

у виді чотирьох років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 15 липня 2021 року.

Висунуте обвинувачення ОСОБА_7 суд вважає доведеним та відповідно до якого він обвинувачується у тому, що будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення та перевиховання не став і маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий умисний корисливий злочин.

15 червня 2021 року приблизно о 02 год. 55 хв., ОСОБА_7 перебував поряд з автомобілем марки та моделі «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , що був припаркований на паркувальному майданчику, що знаходиться з адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 164, та перебуває у постійному користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де в останнього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, ОСОБА_7 , скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу проник до салону вказаного автомобіля.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, останній викрав з салону автомагнітолу «Kenwood KMM-BT206», вартістю 1 500 грн, після чого вийшовши з салону автомобіля останній, шляхом вільного доступу проник до багажного відділення вказаного автомобіля, звідки викрав наступні речі: запасне колесо до автомобіля «Chevrolet Lacetti Sedan», вартістю 800 грн; набір інструментів до автомобіля «Chevrolet Lacetti Sedan», вартістю 1 500 грн; домкрат до автомобіля «Chevrolet Lacetti Sedan», вартістю 1 600 грн.

Не зупинившись на досягнутому, ОСОБА_7 перебуваючи поблизу задньої частини вказаного автомобіля викрав дві задні фари до автомобіля «Chevrolet Lacetti Sedan», вартістю 2 000 грн, а у подальшому перебуваючи поблизу передньої частини автомобіля викрав одну передню фару до автомобіля «Chevrolet Lacetti Sedan», вартістю 1 000 грн.

Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, чим своїми діями завдав матеріального збитку ОСОБА_5 на загальну суму 9 230 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжку), поєднаній з проникненням у сховище, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе за ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 15 червня 2021 року побачив автомобіль, був впевнений, що за його діями ніхто не спостерігає, тому проник до нього, викравши автомагнітолу та інші речі, на наступний день вказане продав, оскільки потребував грошей. Потерпілому повністю відшкодував всі завдані злочином збитки, про вчинене щиро шкодує.

Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме матеріалів, що характеризують обвинуваченого та матеріалами щодо речових доказів тощо.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення злочину за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій, то суд виходить з такого.

Незважаючи на неоспорювання обвинуваченим своєї винуватості, обов`язок відносно правильної кримінально-правової кваліфікації його дій покладається на суд.

ОСОБА_7 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаної з проникненням у сховище.

Допитавши обвинуваченого щодо способу вчинення злочину, у суду не виникає сумнівів щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з наявною ознакою, що кваліфікує злочин, проникнення у сховище.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого, особу обвинуваченого тощо.

Отже, суд при призначенні покарання враховує ступень тяжкості цього кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працює, вчинив злочин маючи не зняту та не погашену судимість.

Щодо обставин, які пом`якшують покарання, то суд визнає такими щире каяття, повне й добровільне відшкодування завданих злочином збитків та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Разом з тим, суд, з урахуванням ступеня тяжкості цього кримінального правопорушення, особи ОСОБА_7 , який не вперше притягується до кримінальної відповідальності не у молодому віці, з середньо-спеціальною освітою, працює не офіційно, повністю та добровільно відшкодував потерпілому завдану злочином шкоду у розмірі 10 000 грн, про що надав суду заяву від потерпілого, з яким й примирився, конкретні обставини вчинення ним цього кримінального правопорушення (вчинення крадіжки через скрутне матеріальне становище), наявності всіх вказаних вище обставин, які пом`якшують покарання, та водночас відсутності обставини, які обтяжують покарання, вважає позицію сторони обвинувачення щодо необхідності застосування положень ст. 75 КК України правильною.

У зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки останній не є таким, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства, не є небезпечним для суспільства та потребує певного прощення державою без реального відбування покарання, із встановленням іспитового строку, на строк запропонований стороною обвинувачення.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки.

На підставі пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме оптичний диск із відеозаписом моменту крадіжки за 15 червня 2021 року зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1