Справа № 755/3540/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" серпня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного суду м. Києва обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009618 від 21 листопада 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Українка Обухівського р-ну Київської обл., громадянина України, з вищою освітою, працюючого на посаді менеджера ТОВ «Персонал Преміум», одруженого, маючого малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,

представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_13 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2019 року близько 18 години 24 хвилини ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною по вул. Червоноткацька, від вул. Будівельників у напрямку вул. Пожарського у місті Києві, допустив порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, а саме: п. 18.1 ПДР України - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_5 виразилось у тому, що останній керуючи технічно справним транспортним засобом марки «ЗАЗ Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись проїзною частиною вул. Червоноткацька, від вул. Будівельників у напрямку вул. Пожарського у м. Києві, ОСОБА_5 допустив виїзд керованого ним автомобіля на нерегульований пішохідний перехід, де у подальшому вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які рухалася по нерегульованому пішохідному переходу з ліва на право відносно руху автомобіля та мали перевагу у русі. Внаслідок наїзду, пішоходи ОСОБА_14 та ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження та були доставлені до медичного закладу.
Як вбачається з даних, що містяться у висновку судової автотехнічної експертизи за №12-1/80 від 16 січня 2020 року: «У водія ОСОБА_5 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог вказаних пунктів. Тобто, у даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки «ЗАЗ Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вимогам пункту 18.1 ПДР України.»
Як вбачається з даних, що містяться у висновку судово-медичної експертизи за № 042-21-2020 від 20 січня 2020 року: «Потерпіла ОСОБА_14 , 1935 року народження, отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, які виразилися: а) закрита травма правої гомілки у вигляді перелому проксимального епіметафізу великогомілкової кістки; закрита травма лівого стегна у вигляді перелому дистального епіметафізу стегнової кістки».
Як вбачається з даних, що містяться у висновку судово-медичної експертизи за № 042-20-2020 року від 21 січня 2020 року: «Потерпіла ОСОБА_9 , 1993 року народження, отримала тяжкі тілесні ушкодження, які виразилися: а) відкрита травмі правої гомілки: уламкові перелом верхньої третини діафізу великогомілкової та малогомілкової кісток, рана по медіальній поверхні гомілки у верхній третині».
Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пішоходу ОСОБА_14 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а пішоходу ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся, повністю підтвердив, що вчинив кримінальне правопорушення за обставин, встановлених під час досудового розслідування. Він показав, що з 2006 року має посвідчення водія на право керування транспортним засобом. За місяць до цієї дорожньо-транспортної пригоди у нього померла мати, а через дві неділі після цього у батька стався інсульт. Ці події відбилися і на його психологічному та фізичному стані. Він розуміє, що йому не треба було у такому стані сідати за кермо автомобіля. 20 листопада 2019 року близько 18 години 25 хвилин він по службовим обов`язкам на власному автомобілі «ЗАЗ Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався з вул. Червоноткацька на вул. Будівельників у м. Києві. Він не слідкував за цифрами на спідометрі, але експертиза показала, що його швидкість була приблизно 75 км/г. Він рухався у правій смузі руху, ближче до центральної розділяючої смуги. З правого боку, на узбіччі були припарковані автомобілі, які були перешкодою йому при русі. У той день вже були сутінки, накрапував дощ і йому очі декілька разів засліпив зустрічний автомобіль «дальнім» світлом. Він не бачив, де знаходився зустрічний автомобіль та не пам`ятає на якій відстані від нього був пішохідний перехід. Він не бачив пішоходів. Коли його засліпили і він втратив здатність бачити, то, як він потім зрозумів, він прибрав ногу з гальм і натиснув на педаль газу. Він вважає, що це сталося під впливом обставин, які з ним відбувалися останнім часом та тому, що його засліпило, але він розуміє, що він знаходився за кермом. Він в автомобілі відчув удар, це було зіткнення з першою потерпілою. Він збив двох жінок на пішохідному переході. Він одразу зупинив автомобіль та пішов до потерпілих. Перша потерпіла була ОСОБА_9 , вона була без свідомості, потім прийшла в себе, а поруч сиділа ОСОБА_14 , яка була у свідомості. Він пересвідчився, що вони обидві живі, викликав поліцію, лікарів. Коли прихала поліція, перевірила автомобіль на справність, потім його відвезли на експертизу, яка встановила, що він перебуває у тверезому стані. На наступний день він розшукав потерпілих, запропонував надати їм матеріальну допомогу. На даний час потерпілій ОСОБА_9 він відшкодував матеріальну та моральну шкоду у сумі 83 тисячі гривень, остання не має до нього претензій матеріального характеру. Він оплачував лікування ОСОБА_14 у лікарні. Згодом її донька ОСОБА_8 повідомила, що не має можливості наглядати за матір`ю та просила знайти та оплачувати сиділку. Пошуки сиділки були без результату, тому він запропонував для догляду за ОСОБА_14 центр «Срібний вік», який знаходиться на початку заїзду на масив «Осокорки», де будуть її годувати, наглядати, лікувати. Він погодився оплачувати перебування потеплілої у цьому центрі. Він навідував потерпілу, спілкувався з нею, постійно просив вибачення, і вона його вибачила. Свідком деяких зустрічей була і ОСОБА_8 . Їй матір казала, що вибачила його та заборонила брати у нього гроші, оскільки він сам допомагає. Також, за проханням ОСОБА_8 він декілька разів оплачував машини спеціалізованої допомоги, коли необхідно було транспортувати ОСОБА_14 до інших медичних закладів на обстеження. Він ніколи не відмовляв у любій матеріальній допомозі. Він документально може підтвердити лише витрачені кошти на ліки у лікарні та на щомісячну оплату центру. У потерпілої у кримінальному провадженні був адвокат, але вони не заявляли ніяких цивільних позовів. 02 квітня 2020 року ОСОБА_8 йому повідомила, що матір померла. Питання грошей виникло тільки після її смерті. Він щиро кається у вчиненому, визнає, що порушив правила дорожнього руху. Ці порушення мали тяжкі наслідки, він постійно карає себе за вчинене, за те що у такому психологічному стані сідав за кермо, але йому необхідно було працювати, щоб утримувати родину, лікувати батька та хвору доньку. Після цієї пригоди він не хотів жити, про що ділився з потерпілими, коли просив у них пробачення. Його дії не призвели до смерті ОСОБА_14 , але він відчуває свою провину у зміні її стану здоров`я та життя. Якби ОСОБА_8 по людські звернулася до нього з проханням матеріально допомогти у похованні матері, він їй би допоміг. Однак, остання вимагає гроші на поховання, оскільки стверджує, що він винен у смерті її матері, та вимагає 150 000 гривень на відшкодування завданої їй матеріальної шкоди. Це сума завелика і сама потерпіла просила доньку не вимагати у нього грошей. Тому він не погоджується з цим цивільним позовом. Він просить суворо його не карати, не позбавляти волі та права керування автомобілем, щоб він міг працювати та заробляти гроші.

Дані обвинуваченим ОСОБА_5 показання не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості та добровільності.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується сукупністю зібраних по справі та досліджених у судовому засіданні доказів.
Так, потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що потерпіла ОСОБА_14 її мати, вони разом проживали однією сім`єю, мама їй у всьому допомагала. ЇЇ син із сім`єю проживає окремо. Після дорожньо-транспортної пригоди змінилося життя її та її матері. У її мами були тяжкі травми, загіпсовані обидві ноги, гіпс їй заважав, був тяжкий психічний стан, тому лікар попросив її побути з матір`ю у лікарні. Потім після лікарні вона була з мамою дома, але не могла ходити на роботу. Вона мала працювати, тому вирішила найняти сиділку. Вона зателефонувала ОСОБА_5 та попросила знайти сиділку. Через деякий час він зателефонував та повідомив, що не може знайти сиділку, а натомість запропонував знайти центр, де утримують хворих та наглядають за ними. Вони довго вибирали та знайшли центр «Срібний вік» недалеко від станції метро «Славутич». Це за містом, дуже далеко від її будинку, тому їй було незручно їздити провідувати маму. Догляд у центрі був хороший, утриманців 4 рази на день годували, було дієтичне харчування, їх купали, був лікар та медсестрі, ліки давали. Одна нога у мами зросталася, а та, де була пошкоджена гомілка - ні. Мама страждала, що позбавлена можливості пересуватися та прикута до ліжка. Найбільше мама постраждала психічно та морально. Вона не могла їсти улюблені продукти, оскільки вона любила вуличну їжу, кислу капусту тощо, самі ті продукти, які були заборонені. Вона не могла пересуватися, не могла ходити до церкви. Їй виписував лікар психіатр заспокійливі ліки, але вона не хотіла взагалі приймати ліки, оскільки вважала їх шкідливими. Вона декілька разів возила матір не обстеження, які показували, що нога погано зростається, але операцію було робити неможливо, оскільки мама дужа старенька. Потім почалися проблеми з животом, були запори. Матір погано себе почувала, телефонувала їй та повідомляла, що вистрибне з вікна. Вона не возила матір в інститут травматології на консультацію та лікування, а лише сама туди їздила, щоб отримати довідку для оформлення інвалідності. ІІ матері була визначена 1 група інвалідності. Під час перебування матері у центрі вона очно з лікарем не спілкувалася. Колись по телефону він їй повідомляв, що мама біля форточки застудилася і у неї запалення легенів, просив придбати антибіотики. Ще у 2017 році мамі було поставлено діагноз рак шийки матки, після операції лікар повідомив, що ніяких метастазів у неї немає. Мама їздила 2 рази у рік на огляд, але лікарі казали, що все добре, ніяких наслідків немає. Останній раз вони були у лікаря у 2019 році, але довідок у неї немає, оскільки в онкоцентрі така обстановка, що багато людей і лікар не встигає надавати довідки. Їм не були потрібні призначення на лікування, тому і довідки непотрібні. Вона не лікар, але вважає, що отримані травми, неможливість самостійно пересуватися стали причиною розвитку онкології та смерті її матері, за це повинен відповідати ОСОБА_5 . Вона вважає, що ОСОБА_5 повинен заплатити за усі витрати на поховання. Крім того, вона ( ОСОБА_8 ) була одна, син проживав окремо, у неї почались атаки, вона зверталась до невропатолога, потім зверталася до психолога та психіатра. Цей перехід, де маму збили, вона обходить, у неї починається психоз коли вона там знаходиться. Вона отримала моральні травми, які оцінює у 150 000 гривень. Обвинувачений ОСОБА_5 відшкодовував перебування мами у пансіонаті, ліки та суми, витрачені на правову допомогу. Вона просить задовольнити її позов у повному обсязі.

Як вбачається з даних, що містяться:

- протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20 листопада 2019 року: огляд проводився за наступних погодних умов: похмуро, морось дощу, температура повітря 13 градусів. Вид події наїзд на пішохода. Місце дорожньо-транспортної пригоди: м. Київ, бул. Праці, 1/1. Елементи вулиці, дороги: проїзна частина. Проїзна частина: горизонтальна ділянка. Вид та стан покриття (на момент ДТП та під час огляду) : асфальтобетонне, вологе, чисте. Наявність нерівностей та пошкоджень дорожнього покриття (вибоїни, напливи, колійність відсутні. Дорожнє покриття загальною площею 112 метрів, призначено для руху в двох напрямках, число смуг одна, дорожня розмітка 1.14.3; 1.1 ПДР України. До проїзної частини примикають: бордюрний камінь праворуч 0,1 м, ліворуч 0,1 м, рух на цій ділянці не регулюється. Дорожні знаки 5.35.1; 5.35.2 ПДР України. Пора доби темна; на момент огляду освітлена міським електроосвітленням. Встановлені камери відеоспостереження на будівлі Дніпровської районної адміністрації бул. Праці, 1/1. Загальна видимість та конкретна видимість з робочого місця водія: з увімкненим ближнім світлом фар більше 50 м, з увімкненим дальнім світлом фар більше 50 м. Об`єкти, що обмежують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху, праворуч та ліворуч оглядом не виявлено. Сліди, що свідчать про переміщення об`єктів (транспортних засобів, трупів, уламків) на місці пригоди після ДТП до початку огляду відсутні. Оглянуто транспортний засіб «ЗАЗ Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 . На транспортному засобі пошкоджені передня частина автомобіля: деформація капоту середня ліва частина, пошкоджена середня частина, вм`ятини капота розташовані на відстані 55 см від лівого крила, середня частина пошкодженого скла перебуває на відстані 47 см від лівого крила рамки скла. Характерні сліди ДТП на транспортному засобі вм`ятини капоту. На момент огляду транспортний засіб не завантажувався. Гальма в нормі, при натисканні на педаль гальмів, педаль пружна і повертається у попереднє положення. Рульове керування у нормі, при поверненні керма у праву та ліву сторону, передні колеса повертаються у відповідну сторону. Колеса і шини: передня Rosava WQ-102 175/70 R-13 у нормі, задні Fulda Montero-3 175/70 R-13 в нормі. Світлові прилади, склоочисники працюють. Сліди шин відсутні. Інші сліди на дорожньому покритті відсутні. Транспортний засіб на місці ДТП. Відокремлені від транспортного засобу частини, деталі і інші об`єкти відсутні. На місці ДТП відсутні сліди контактної взаємодії транспортного засобу з навколишніми об`єктами, предметами. Сліди контактної взаємодії особи з навколишніми об`єктами, предметами відсутні. ДТП без трупу. Речі і документи не вилучались;

- у зберігальній розписці ОСОБА_5 від 20 листопада 2019 року про те, що він після огляду отримав транспортний засіб «ЗАЗ Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , який зобов`язується зберігати за адресою: м. Київ, вул. А. Ахматової, 44, у тому стані як і після ДТП, не продавати, не проводити ремонтні роботи, не відчужувати його до прийняття остаточного законного рішення;

- у протоколі огляду відеозапису від 27 листопада 2019 року: при візуальному огляді зазначеного диска встановлено, що на його лицевому боці мається маркування CD- R Verbatim 700 MB 80 min, 52 X, та напис ДТП АДРЕСА_2 . У ході огляду оптичного диска, що оглядається, останній поміщений до ноутбука «DELL», пристосованого для перегляду даних пристроїв. У ході перегляду встановлено, що даний носій містить файли з назвою «ch07 2300». При відкритті файлу «ch07 20191 120192300», за допомогою програми для перегляду відеофайлів «VLC Media Player», встановлено, що на відеозаписі помітні наступні обставини: відео проходить у кольоровому зображенні, напрямок камери спрямований на проїзну частину вул. Червоноткацька на якій мається нерегульований пішохідний перехід, що знаходиться у районі будинку № 2/27 по бул. Праці у м.Києві, по напрямку у бік бул. Праці 1/1 у м. Києві. При перегляді було встановлено, що у темний час зйомки йшли незначні опади, проїзна частина була вологою, по вул. Червоноткацька у напрямку від вул. Будівельників у бік вул. Пожарського. О 01:14 сек. на відео видно, що на нерегульований пішохідний перехід, який, позначений дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.2 ПДР України, виходять два пішоходи які рухаються поруч один з одним зі сторони буд. 2/27 по бул. Праці, та у спокійному темпі руху розпочинають переходити проїзну частину по середині неурегульованого пішохідного переходу. О 01.17 сек. на відео видно, що по вул. Червоноткацька зі сторони вул. Пожарського у бік вул. Будівельників у м. Києві рухаються автомобілі в смузі руху. О 01:23 сек. на відео видно, що у смузі руху по вул. Червоноткацька зі сторони вул. Будівельників у бік вул. Пожарського у м.Києві рухався автомобіль «Деу», сірого кольору, та о 01:24 сек. автомобіль «Деу» здійснив наїзд на пішоходів, безпосередньо на нерегульованому пішохідному переході, від чого пішоходів відкинуло на смугу руху, де вони впали на проїзну частину;
- у постанові про визнання і приєднання до справи речових доказів від 27 листопада 2019 року: СD+R Verbatim 52х 700 mb 80 min визнано речовим доказом. Цей запис було відворено у судовому засіданні;

- у довідці КМКЛШМД в м. Києві від 04 грудня 2019 року: про те, що ОСОБА_14 з 20 листопада 2019 року по 27 листопада 2019 року перебувала у відділенні політравми з діагнозом ЗЧМТ струс головного мозку. ДЕП ІІ-ІІІ ст. ЗТГК. Забій грудної клітки. Закрита травма живота, забій органів черевної порожнини. Закритий багатоуламковий перелом проксимального епіметафізу правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків. Закритий перелом багатоуламкового дістального епіметафізу лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків;

- у довідці КМКЛШМД в м. Києві від 04 грудня 2019 року: про те, що ОСОБА_9 з 20 листопада 2019 року по 03 грудня 2019 року перебувала у відділенні травматології з діагнозом відкритий уламковий перелом обох кісток правої гомілки у в/з зі зміщенням уламків. Закритий перелом лонної та сідничних кісток праворуч з незначним зміщенням;

- у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24 листопада 2019 року: шляхом здачі сечі у ОСОБА_5 алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не виявлено;

- у висновку судово-медичної експертизи за № 042-20-2020 від 21 січня 2020 року: «1.2.3. Дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 20.11.2019 о 18.24, у неї мали місце тілесні ушкодження: б) закрита травма таза - перелом лонної та сідничної кісток справа. Критерієм судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесного ушкодження, є критерій небезпеки для життя, тому, відповідно п. п. 2.1.2. та 2.1.3/м «Правил», виявлене тілесне ушкодження, вказане у п. а) даних Підсумків, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Відповідно п. п. 4.6. та 2.2.1./в «Правил», зазначене тілесне ушкодження у п. б) даних Підсумків, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, що могло бути при транспортній травмі (травма при зіткненні автомобіля, який рухався, з пішоходом), за давністю можуть відповідати вказаному терміну. 4. Згідно з результатами лабораторного дослідження №5023 із «Соціотерапія» від 21 листопада 2019 року у ОСОБА_9 етиловий спирт не виявлений, що свідчить про те, що на момент взяття крові в стаціонарі та відповідно на момент отримання тілесних ушкоджень вона була твереза»;

- у висновку судово-медичної експертизи за № 042-21-2020 від 21 січня 2020 року: «1.2.3 Дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 20 листопада 2019 року о 18:23 годині, у неї мали місце тілесні ушкодження: - закрита травма правої гомілки: перелом проксимального епіметафізу великогомілкової кістки; - закрита травма лівого стегна: перелом дистального епіметафізу стегнової кістки. Відповідно п. п. 4.6. та 2.2.1./в «Правил», кожне з вказаних тілесних ушкоджень, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Виявлені ушкодження не мають ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, що могло бути при транспортній травмі, за давністю можуть відповідати вказаному терміну. Діагнози, які були встановлені ОСОБА_14 «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Закрита травма грудної клітки. Забій грудної клітки. Закрита травма живота. Забій органів черевної порожнини» достатнім обсягом об`єктивних клінічних даних не підтверджені (однократність опису неврологічної симптоматики та відсутність її динаміки, характерної для струсу головного мозку; відсутність морфологічного опису стану м`яких тканин зазначених ділянок). Тому, відповідно п. п. 4.6, 4.13.1 «Правил», слід утриматися від судово-медичної оцінки встановлених діагнозів. 4. Згідно з результатами лабораторного дослідження №5022 із «Соціотерапія» від 21 листопада 2019 року у ОСОБА_14 етиловий спирт не виявлений, що свідчить про те, що на момент взяття крові у стаціонарі та відповідно на момент отримання тілесних ушкоджень вона було твереза»;
- у висновку автотехнічної експертизи за №12/1/80 від 16 січня 2020 року:

«1. В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «ЗАЗ Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.2; 18.1 Правил дорожнього руху України.

2. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «ЗАЗ Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.2 ПДР України не вбачається, а вбачаються невідповідності вимогам пункту 18.1 ПДР України.

3. В даній дорожній ситуації при заданих параметрах руху водій автомобіля «ЗАЗ Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 з моменту виходу пішоходів на проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , шляхом застосування екстреного гальмування, і тим самим мав технічну можливість виконати вимоги пункту 18.1 ПДР України. З технічної точки зору, причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля «ЗАЗ Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вимогам пункту 18.1 Правил дорожнього руху України.

6. З технічної точки зору, причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля «ЗАЗ Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вимогам пункту 18.1 Правил дорожнього руху України.
Питання стосовно перебування дій пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_9 в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП, може бути вирішене органами досудового розслідування (судом) самостійно»;
- у висновку автотехнічної експертизи за №12/1/366 від 07 лютого 2020 року та ілюстрованої таблиці до нього:

«1. На момент огляду автомобіля ЗАЗ Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , гальмівна система, система рульового керування та ходова частина знаходяться в працездатному стані.»;
- у розписці ОСОБА_9 від 30 жовтня 2020 року: про те, що вона отримала від ОСОБА_5 тридцять вісім тисяч гривень за відшкодування матеріальної шкоди;
- у розписці ОСОБА_9 від 02 листопада 2020 року: про те, що вона отримала від ОСОБА_5 сорок п`ять тисяч гривень за відшкодування витрат на правову допомогу та моральної шкоди, претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_5 не має;
- у розписці ОСОБА_15 від 24 листопада 2019 року: про те, що вона отримала від ОСОБА_5 три тисячі гривень на компенсацію лікування ОСОБА_14 ;
- у розписці ОСОБА_8 від 05 грудня 2019 року: про те, що вона отримала від ОСОБА_5 одинадцять тисяч п`ятсот гривень на реабілітацію її матері ОСОБА_14 в пансіонаті «Срібний вік»;
- у розписці ОСОБА_8 від 03 січня 2020 року: про те, що вона отримала від ОСОБА_5 одинадцять тисяч п`ятсот гривень на реабілітацію її матері ОСОБА_14 в пансіонаті «Срібний вік»;
- у розписці ОСОБА_8 від 05 лютого 2020 року: про те, що вона отримала від ОСОБА_5 одинадцять тисяч п`ятсот гривень на реабілітацію її матері ОСОБА_14 в пансіонаті «Срібний вік»;
- у розписці ОСОБА_8 від 05 березня 2020 року: про те, що вона отримала від ОСОБА_5 одинадцять тисяч п`ятсот гривень на реабілітацію її матері ОСОБА_14 в пансіонаті «Срібний вік»;
- у розписці ОСОБА_8 від 25 листопада 2020 року: про те, що вона отримала від ОСОБА_5 десять тисяч шістсот гривень за відшкодування матеріальної шкоди за придбання ліків і витратних засобів;
- у розписці ОСОБА_8 від 16 листопада 2021 року: про те, що вона отримала від ОСОБА_5 дев`ять тисяч п`ятсот гривень за відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Крім того, відповідно до вимог ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків

Відповідно до вимог ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

У той же час, суд звертає увагу, що відповідно до вимог діючого законодавства, основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя і здоров`я особи. Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною та відсутністю умислу на вчинення кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду було встановлено, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди саме ОСОБА_5 викликав працівників поліції, швидку медичну допомогу, яким повідомив, що саме він вчинив цю дорожньо-транспортну пригоду. У судовому засідання потерпіла ОСОБА_8 підтвердила покази ОСОБА_5 у тій частині, що він їй надавав кошти на ліки та реабілітацію її матері ОСОБА_14 , які вона приймала, а потерпіла ОСОБА_9 надала заяву, що їй в повній мірі відшкодовано суму матеріальної та моральної шкоди.

Аналізуючи вищенаведене суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (а саме, його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху), дані про особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушення, одружений, має малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за станом здоров`я потребує постійного нагляду та лікування, він офіційно працює, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, має водійське посвідчення на право керування категорій «В», не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, після вчиненого сам викликав працівників поліції та лікарів, повідомивши, що він вчинив дорожньо-транспортну пригоду, добровільно вживав заходи щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим, відшкодував потерпілій ОСОБА_9 повністю суму заявленої матеріальної та моральної шкоди, відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_14 .

Обставинами, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, наявність у нього на утриманні малолітньої дитини.

Обставин, які, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_5 , - органом досудового розслідування не встановлено.
Крім того, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд враховує вимоги ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити основне покарання у межах санкції статті 286 КК України у виді позбавлення волі.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а саме те, що вину у пред`явленому обвинуваченні він визнав, активно приймав участь у розкритті кримінального правопорушення, добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_9 повністю суму заявленої матеріальної та моральної шкоди, добровільно відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_14 , оплачував її перебування та лікування у лікарні та центрі, робив інші виплати, не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом та не перебуває на обліку у лікаря психіатра, працює, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має постійне місце проживання, одружений, має малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за станом здоров`я потребує постійного нагляду та лікування, вперше притягується до кримінальної відповідальності, кримінальне правопорушення відноситься до тяжких, однак вчинене з необережності, внаслідок порушення правил дорожнього руху, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливо без ізоляції його від суспільства, а тому вважає за доцільне застосувати положення ст.75 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі, звільнивши ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
У той же час, враховуючи встановлені під час судового розгляду допущені ОСОБА_5 порушення Правил дорожнього руху, наслідки вчиненого, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На думку суду, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним обставинам, встановленим під час розгляду кримінального провадження, даним про особу обвинуваченого, буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , сприятиме попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

Крім того, потерпілою ОСОБА_8 у кримінальному провадженні було заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди у сумі 26 000 гривень та моральної шкоди у сумі 150 000 гривень, а також понесені судові витрати у сумі 3500 гривень на день подачі позовної заяви, та сума яких буде змінюватися від кількості подальших судових засідань.

Свої позовні вимоги вона обґрунтувала тим, що ОСОБА_14 була її матір`ю, вони проживали разом в одній квартирі багато років, це було дуже зручно і вони один одному допомагали у побуті та вели спокійне, розміряне життя. За час перебування у лікарні та у спеціалізованому закладі позивачка понесла матеріальні витрати. Це витрати пов`язанні із утримання лежачої хворої і особливостями її життєдіяльності. Ці кошти були компенсовані обвинуваченим.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_14 померла, у довідці про причину смерті зазначено, що вона померла по причині: злоякісне новоутворення органів грудної та черевної порожнини. ОСОБА_8 вважає, що витрати на поховання у сумі 26000 гривень, як понесені нею, є матеріальними витратами, які повинен також сплатити обвинувачений.

ОСОБА_8 підтверджує, що її мати у 2017 році лікувалась на захворювання на рак. І лікування допомогло. Потерпіла з того часу вела активне життя і відчувала себе добре, до моменту отримання травми. Зазначає, що перебуваючи у стані лежачого хворого у потерпілої майже все боліло, і визначити їй самостійно у чому є причина такого самопочуття не можливо, а огляд і обстеження фактично в умовах хворої був майже неможливий, так як кожний рух приносив біль. ОСОБА_8 вважає, що ці новоутворення могли утворитися саме з підстав малорухливості потерпілої, і із-за того, що була відсутня можливість ідентифікувати достовірне походження болю і проблеми у лежачої хворої, і як наслідок відсутність можливості вчасного виявлення хвороби і відсутність можливості належного лікування хворої, що у подальшому призвело до злоякісних новоутворення. Все це розуміти з моральної точки зору дуже важко. Можливо, хвороба була б виявлена вчасно та її мати ще була б жива. Ця думка не дає їй нормально жити і тому її страждання продовжуються. Цим кримінальним правопорушенням їй та її родині було спричинено моральні та фізичні страждання, що виразилось у сильних душевних переживаннях, страхах, триваючому фізичному болю її матері та її ( ОСОБА_8 ) моральному стражданні, від того, що вона була фактична безсила допомогти матері і поліпшити її умови життя.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч.5 ст. 128 КПК України).
Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч.1 ст. 129 КПК України).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.1, ч.2 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до вимог ч.1, ч.5, ч.6, ч.7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.2,ч.3,ч.8 ст. 83 ЦПК України).
Обґрунтування наявності обставини повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як встановлено у судовому засіданні, 20 листопада 2019 року ОСОБА_5 допустив порушення Правил дорожнього руху України, наслідком чого сталося дорожня транспортна пригода, під час якої потерпілі отримали тілесні ушкодження. Потерпіла ОСОБА_14 , 1935 року народження, отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а саме закриту травму правої гомілки у вигляді перелому проксимального епіметафізу великогомілкової кістки; закриту травму лівого стегна у вигляді перелому дистального епіметафізу стегнової кістки.
У судовому засідання сама ОСОБА_8 не заперечувала, що її мати ОСОБА_14 отримувала матеріальну допомогу від ОСОБА_5 , у подальшому саме ОСОБА_5 знайшов місце для її лікування та оплачував кожний місяць, провідував її матір. Також, вона погодилася, що у разі необхідності звозити її матері на обстеження до іншого закладу, вона говорила про це ОСОБА_5 і той замовляв та оплачував машину медичної допомоги для неї.
Як вбачається з даних, що містяться у свідоцтві про смерть Серії НОМЕР_2 від 06 квітня 2020 року, смерть ОСОБА_14 настала ІНФОРМАЦІЯ_5 .
З даних, які містяться у довідці про причину смерті за №134 від 06 квітня 2020 року, причиною смерті стало злоякісне новоутворення органів грудної та черевної порожнини.
Будь яких даних про те, що отримані ОСОБА_14 тілесні ушкодження під час дорожньо-транспортної пригоди є у причинно-наслідковому зв`язку з хворобою, що призвела до її смерті, - суду надано не було. Ці твердження ОСОБА_8 базуються тільки на її припущеннях, що не ґрунтується на вимогах закону.
З урахуванням вищенаведеного, беручі до уваги всі встановлені судом факти і відповідні правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позову в цій частині.
Крім того, щодо заявленого потерпілою ОСОБА_8 цивільного позову у частині відшкодування моральної шкоди у сумі 150000 гривень, то суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість

продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та

справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 25.05.2001.

Відповідно до вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України за №1 від 27 лютого 2009 року, процесуальне правонаступництво у справах за позовом про відшкодування моральної шкоди не допускається.

Як вбачається з позовної заяви, моральна шкода полягає у тому, що кримінальним правопорушенням заявниці та її родині було спричинено моральні та фізичні страждання, що виразилось у сильних душевних переживаннях, страхах, триваючому фізичному болю її матері та її ( ОСОБА_8 ) моральному стражданні, від того, що вона була фактична безсила допомогти матері і поліпшити її умови життя.

Як встановлено у судовому засіданні, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мати позивачки отримала тілесні ушкодження. Обвинувачений надавав потерплій матеріальну допомогу, а також приймав активну участь в її життя. На прохання позивачки для її матері знайшов місце реабілітації, оплачував її перебування там, приходив її провідував, у разі звернення позивачки надавав іншу допомогу її матері. Ці факти у судовому засіданні підтвердила і сама заявниця.

Внаслідок дій ОСОБА_5 потерпіла ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Будь яких даних про те, що отримані ОСОБА_14 тілесні ушкодження під час дорожньо-транспортної пригоди є у причинно-наслідковому зв`язку з хворобою, що призвела до її смерті, -суду надано не було, такі обставини не були встановлені і під час судового розгляду.

З дати вчинення дорожньо-транспортної пригоди до дати смерті ОСОБА_14 , а це більше 4-х місяці, ОСОБА_14 та її адвокатом, який на той час приймав участь у кримінальному провадженні, не було подано позовів про відшкодування на користь ОСОБА_14 моральної чи матеріальної шкоди з ОСОБА_5 , що свідчить про те, що у потерпілої не було претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого.

ОСОБА_14 , яка була безпосередньо потерпілою від дорожньо-транспортної пригоди і якій було завдано моральну шкоду, не заявляла позову про відшкодування з ОСОБА_5 моральної шкоди.

З урахуванням вищенаведеного, беручі до уваги всі встановлені судом факти і відповідні правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позову в цій частині.
Щодо стягнення заявлених сум понесених судові витрати, то на час закінчення судового розгляду вони відшкодовані у повному обсязі.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Питання судових витрат у провадженні суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

На підставі наведеного та, керуючись ст. 128, ст.ст.368-371, 373-374, 376, КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Відмовити ОСОБА_8 у задоволенні цивільного позову у частині стягнення 26 000 гривень на відшкодування завданої їй матеріальної шкоди.
Відмовити ОСОБА_8 у задоволенні цивільного позову у частині стягнення 150000 гривень на відшкодування завданої їй моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_5 витрати за проведення автотехнічної експертизи за № 12-1/80 від 16 січня 2020 року у сумі 1570 (одна тисяча п`ятсот сімдесят) гривень), за проведення автотехнічної експертизи за № 12-1/366 від 07 лютого 2020 року у сумі 1570 (одна тисяча п`ятсот сімдесят) гривень).

Речовий доказ: СD+R Verbatim 52х 700 mb 80 min залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому ОСОБА_5 та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1