ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5153/22
провадження № 1-кс/753/928/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" червня 2022 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на незаконне затримання, -
ВСТАНОВИВ:

31 травня 2022 року адвокат ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва зі скаргою щодо незаконного затримання ОСОБА_3 .
За текстом скарги адвокат зазначає, що 30.05.2022 року старшим слідчим другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000254 від 11.02.2022 року було затримано ОСОБА_3 , який наразі перебуває у Ізоляторі тимчасового тримання ГУНП у м. Києві, розташованому на території Дарницького району м. Києва.
Посилаючись на допущені, на переконання захисника, слідчим під час затримання порушення норм кримінального процесуального закону, адвокат ОСОБА_2 , посилаючись на ст. 206 КПК України, ставить перед слідчим суддею питання щодо визнання незаконним затримання ОСОБА_3 та звільнення останнього з-під варти.
Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч. 4 ст. 208, п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.
Згідно положень ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Слідчим суддею в рамках перевірки обставин, зазначених у скарзі було здійснено запит до начальника Ізолятора тимчасового тримання ГУНП у м. Києві щодо утримання в указаній установі ОСОБА_3 .
Згідно листа начальника Ізолятора тимчасового тримання ГУНП у м. Києві № 847/175/32-2022 від 01.06.2022 року, ОСОБА_3 о 00:50 год. 31.05.2022 року був доставлений до Ізолятору на підставі протоколу затримання відповідно до ст. 208 КПК України, однак о 10:25 год. 01.06.2022 року виданий за межі ІТТ разом з матеріалами особової справи для участі у судовому засіданні щодо обрання запобіжного заходу.
З огляду на викладене, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 не знаходиться на території юрисдикції Дарницького районного суду м. Києва на час розгляду скарги, а доставлений до іншого суду для вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу.
Відповідно до мотивації правової позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловленої у Постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), згідно частин 2-5 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду». Отже, ст. 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу. Таким чином, наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягає оскарженню.
За встановлених обставин підстави для відкриття провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на незаконне затримання відсутні.
Керуючись ст. ст. 206, 208, 304,309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на незаконне затримання.
Повернути скаргу та додані до неї матеріали особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1