УХВАЛА
22 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 141/822/19
провадження № 51 - 2445 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 31 січня 2022 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 травня 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000198 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скоморошки Оратівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК України),
встановив:
За вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 31 січня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_5 28 квітня 2019 року приблизно о 21:00, по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив сварку із ОСОБА_6 під час якої наніс останньому удар кулаком правої руки в область голови, після чого виволік його на вулицю. Після цього, взявши в руки дерев`яну палицю, наніс нею три удари в область голови ОСОБА_6 , який від отриманих ударів впав на землю. Після того як ОСОБА_6 піднявся на ноги і став рухатись в напрямку свого місця проживання, ОСОБА_5 наздогнав його та наніс йому множинні удари кулаками та ногами в область грудної клітини і тулуба. В результаті спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_6 помер.
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 18 травня 2022 року апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 31 січня 2022 року без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, захисник вказує на неповноту та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не доведена і ґрунтується на припущеннях. Посилається на те, що суд першої інстанції показання обвинуваченого та свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 виклав у вироку не вірно, а показання інших свідків безпідставно не взяв до уваги. Зазначає, що місцевий суд необґрунтовано відмовив у задоволенні поданих ним клопотань щодо визнання ряду доказів недопустимими. Вказує, що протокол огляду місця події від 29 квітня 2019 року є недопустимим доказом, оскільки під час його проведення, вилучення об`єктів здійснено із порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України). Зазначає, що органами досудового розслідування у ОСОБА_5 відібрано біологічні зразки та зразки зрізів нігтьових пластин за відсутності ухвали слідчого судді, а тому протоколи, складені за результатами цих дій є недопустимими доказами. Вважає, що постанова слідчого про визнання та долучення до матеріалів провадження речових доказів від 02 травня 2019 року, висновки експертів №118 від 14 червня 2019 року та № 80 від 07 червня 2019 року є також недопустимими доказами, оскільки речові докази були вилучені з порушенням вимог КПК України. Вказує, що протокол слідчого експерименту від 11 травня 2019 року на місці його проведення не складався, підозрюваному не оголошувався та не відповідає вимогам КПК України. Зазначає, що у порушення вимог ст. 290 КПК України, стороні захисту не надано на ознайомлення звукозапис та відеозапис до протоколу проведення слідчого експерименту від 11 травня 2019 року за участю ОСОБА_5 . Вважає, що судами допущені порушення вимог ст. 94 КПК України, а рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 , якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.
Оцінюючи доводи касаційної скарги захисника в частині істотного порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів виходить з наступного.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції, зазначив, що суд першої інстанції, встановивши фактичні дані, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у своїй сукупності, надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що в судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також судового експерта ОСОБА_9 , зміст показань яких детально викладений у вироку.

Крім того, суди встановили, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, протоколом огляду місця події від 29 квітня 2019 року, відповідно до якого оглянуто подвір`я домогосподарства по АДРЕСА_3 та виявлено палицю з плямами бурого кольору, а також виявлено труп ОСОБА_6 ; протоколом огляду трупа від 02 травня 2019 року, відповідно до якого при огляді трупа ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження на голові, переломи ребер, на обох кінцівках наявні синці рожевого кольору; постановою про визнання речей речовими доказами від 02 травня 2019 року та передачу їх на зберігання, за якою визнано та долучено до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів 6 змивів плям бурого кольору, дерев`яну палицю, одяг підозрюваного ОСОБА_5 , одяг трупа ОСОБА_6 , зразки волосся, зразки крові, зразки нігтів трупа ОСОБА_6 ; висновком судово-біологічної експертизи № 538 від 11 вересня 2019 року, відповідно до якого на поверхні одягу та взутті підозрюваного ОСОБА_5 виявлено сліди крові людини, генетичні ознаки яких збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_6 ; висновком судово-одорологічної експертизи № 118 від 14 червня 2019 року, за яким зразки запахів, вилучені з поверхні дерев`яної палиці, мають спільне джерело походження зі зразком запаху, відібраного у підозрюваного ОСОБА_5 ; висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 № 424 від 23 травня 2019 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_6 настала від сполучної травми тіла, яка утворилася від багаторазової дії твердого тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею та належить до тяжких тілесних ушкоджень, та виключається можливість отримання вказаних травм в результаті одноразового падіння з положення стоячи на площину; висновком судово-медичної цитологічної експертизи № 80 від 07 червня 2019 року, відповідно до якого на дерев`яній палиці, вилученій під час огляду місця події, встановлено наявність крові людини що може належати як підозрюваному ОСОБА_5 так і потерпілому ОСОБА_6 ; висновком судово-цитологічної експертизи № 81 від 07 червня 2019 року, відповідно до якого походження епітеліальних клітин в піднігтьовому вмісті лівої руки підозрюваного ОСОБА_5 може бути від однієї чи кількох осіб з групою крові АВ (IV) або при змішуванні груп крові, в тому числі як від підозрюваного ОСОБА_5 так і від потерпілого ОСОБА_6 .

В оскаржуваній ухвалі суд апеляційної інстанції зазначив, що не бере до уваги доводи сторони захисту щодо відсутності доказів нанесення ОСОБА_5 ударів дерев`яною палицею в область голови ОСОБА_6 та множинних ударів в область грудної клітини і тулуба, внаслідок чого останньому були заподіянні тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили його смерть, оскільки вказані доводи спростовуються дослідженими в суді першої інстанції доказами.

Як зазначив апеляційний суд, допитаний місцевим судом обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував, що між ним та потерпілим стався конфлікт з приводу викраденого телефону, під час якого він шарпав потерпілого та наніс йому удар в область грудей.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні в суді першої інстанції також підтвердив, що між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_6 виникла сварка через викрадений у ОСОБА_5 телефон, під час якої ОСОБА_5 наніс удар кулаком в область грудей ОСОБА_6 , після чого свідок вигнав їх з будинку на вулицю.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано поставив під сумнів показання обвинуваченого ОСОБА_5 з приводу того, що він не завдавав тілесних ушкоджень потерпілому, а останній отримав їх внаслідок падіння на силікатні та фундаментні блоки різними частинами тіла, пославшись у вироку на досліджені докази.

Зокрема, місцевим судом в судовому засіданні також допитано судового експерта ОСОБА_9 , який вказав, що зазначені в експертизі тілесні ушкодження, які отримав ОСОБА_6 , є нехарактерними для падіння, оскільки характер ран, їх локалізація не дозволяє зробити висновок, що потерпілий отримав тілесні ушкодження у результаті багаторазового падіння.

При цьому судами встановлено, що вказані показання обвинуваченого ОСОБА_5 також спростовуються рядом досліджених доказів, зокрема висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 , висновком судово-біологічної експертизи № 538 від 11 вересня 2019 року та висновком судово-одорологічної експертизи №118 від 14 червня 2019 року.

Таким чином суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано поставили під сумнів такі показання обвинуваченого, визнавши його поведінку як спосіб захисту.
Не є слушними й доводи касаційної скарги захисника з приводу того, що суд першої інстанції в оскаржуваному вироку виклав невірно показання ОСОБА_5 і свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , оскільки кримінальний процесуальний закон не вимагає дослівного відтворення в судовому рішенні змісту показань учасників судового провадження, де має бути з достатньою повнотою передана їх сутнісна складова, що впливає на встановлення судом обставин, які є предметом судового розгляду і підлягають доказуванню за приписами ст. 91 КПК України.
Не залишились поза увагою апеляційного суду і доводи захисника з приводу того, що протокол огляду місця події від 29 квітня 2019 року є недопустимим доказом, оскільки під час його проведення, вилучення об`єктів здійснено із порушенням вимог КПК України, у зв`язку з чим всі інші докази є недопустимими.
Так, під час судового розгляду місцевим судом встановлено, що вказані твердження захисника спростовуються дослідною частиною висновку експерта № 93 від 10 травня 2019 року про проведення судово-медичної експертизи, в якій наведено опис речових доказів, відповідно до якого 17 травня 2019 року у відділення доставлені речові докази в упакованому і опечатаному відповідно до норм КПК України вигляді, на упакуванні яких зазначені всі необхідні описи та підписи, цілісність упаковки не порушена. Аналогічні висновки судом зроблено також і щодо інших об`єктів, вилучених під час проведення огляду місця події, та зазначено, що при проведенні відповідних експертиз компетентними особами описано, в якому стані на дослідження надано певний матеріал.
Таким чином апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав щодо визнання доказів у справі недійсними та недостовірними.
Відповідно до положень частин 2, 3 ст. 245, ч. 3 ст. 241 КПК України, відбирання біологічних зразків у особи здійснюється на підставі постанови прокурора, а у разі відмови особи добровільно надати зразки відібрання проводиться примусово за ухвалою слідчого судді або суду за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому статтями 160-166 КПК України.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, отримання зразків для експертизи є самостійною процесуальною дією, яка проводиться відповідно до ст. 245 КПК України у порядку, визначеному ст. 241 цього Кодексу, на підставі постанови прокурора, що є окремим процесуальним документом, а про проведення такої слідчої дії складається протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Отже, постанова прокурора про відібрання зразків для експертного дослідження та протокол проведення зазначеної слідчої дії є процесуальними документами, які підтверджують факт відібрання у особи відповідних біологічних зразків для дослідження та застосування належної правової процедури.
Таким чином доводи касаційної скарги захисника з приводу того, що органами досудового розслідування у ОСОБА_5 відібрано біологічні зразки букального епітелію та зразки зрізів нігтьових пластин з піднігтьовим вмістом з обох рук з порушенням вимог КПК України без ухвали слідчого судді, Суд вважає безпідставними.
Не залишились поза увагою апеляційного суду також доводи захисника з приводу того, що в порушення вимог КПК України, протокол слідчого експерименту від 11 травня 2019 року на місці його проведення не складався, підозрюваному не оголошувався, а лише був наданий для підписання чистий бланк.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що слідчий експеримент від 11 травня 2019 року проводився в присутності захисника ОСОБА_10 та двох понятих. При цьому під час досудового розслідування жодних скарг, заяв чи клопотань від сторони захисту не надходило.

Водночас, як вбачається з оскаржуваних судових рішень, суди, при визнанні винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, не посилались на дані протоколу проведення слідчого експерименту від 11 травня 2019 року.
Доводи захисника з приводу того, що в порушення вимог ст. 290 КПК України, стороні захисту не надано на ознайомлення звукозапис та відеозапис до протоколу проведення слідчого експерименту від 11 травня 2019 року, також є безпідставними.
Так, в судовому засіданні судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 20 вересня 2019 року, в ньому наявний підпис ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 про надання доступу до всіх перерахованих у цьому протоколі матеріалів досудового розслідування, аудіо і відео записів та речових доказів по кримінальному провадженню № 0000198.
Водночас доводи касаційної скарги захисника з приводу того, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні поданих ним клопотань щодо визнання недопустимими ряду доказів, Суд вважає необґрунтованими, оскільки відмова у задоволенні клопотань не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення, лише якщо сторона захисту з такими висновками суду не погоджується.
Таким чином доводи захисника про те, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не доведена та ґрунтується на припущеннях, є безпідставними.
Решта доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_4 висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок врахував, що докази по справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84-86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи захисника про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України.

В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413, КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміні судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги захисника, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 31 січня 2022 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 травня 2022 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3