ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/105/22Головуючий по 1 інстанції
Справа № 695/2947/19 Категорія: ч. 3 ст. 368 КК України ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ОКРЕМА ДУМКА СУДДІ
м. Черкаси
Судді Черкаського апеляційного суду ОСОБА_2 стосовно ухвали Черкаського апеляційного суду від 15.04.2022 по кримінальному провадженню за апеляційною скаргою прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 на виправдувальний вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 18.03.2021 щодо ОСОБА_4 , якій інкримінувалось вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 15.04.2022 вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 18.03.2021 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 без задоволення.
Я, суддя Черкаського апеляційного суду ОСОБА_2 , при ухваленні ухвали апеляційним судом від 15.04.2022 залишилася при окремій думці і вважаю, що вирок районного суду постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим підлягав скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Ст. 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Оцінка доказів полягає у тому, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження оцінює кожний доказ окремо та в сукупності. Крім того, оцінка доказів передбачає аналіз його змісту або відомостей, які містяться у ньому шляхом зіставлення зі змістом інших доказів на предмет, чи узгоджуються вони між собою чи ні.
Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення.
Необхідність чіткого мотивування судового рішення незалежно від виду судочинства є необхідним компонентом забезпечення права особи на справедливий суд в контексті положень ст. 6 ЄКПЛ, про що ЄСПЛ неодноразово вказував у своїх рішеннях, зокрема «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, «Кузнєцов проти Російської Федерації» від 23 жовтня 2008 року та інші.
Відсутність належного мотивування судового рішення не лише позбавляє сторони справи достатньої можливості аргументовано оскаржити судове рішення, але й позбавляє суд апеляційної інстанції можливості належно й аргументовано розглянути скаргу на таке рішення, не маючи даних про те, яким чином суд першої інстанції оцінив окремі докази як такі, що підтверджують чи спростовують певні обставини, що мають значення для справи.
До того ж, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_4 суд першої інстанції вказаних вимог не дотримався та порушив п. 1 ч. 3 ст. 374, ст. 370 КПК України, оскільки вирок суду є необґрунтованим і невмотивованим.
Так із мотивувальної частини оскаржуваного вироку вбачається, що в ньому зазначені лише показання обвинуваченої та потерпілої і не відображені показання жодного допитаного в ході судового розгляду свідка, не надано їм відповідної оцінки, а також не зазначено та не надано оцінки жодному дослідженому доказу згідно ст.94 КПК України.
Отже судом першої інстанції, при ухваленні вироку щодо ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.94 КПК України, не було надано оцінки кожному доказу по справі як окремо так і в їх сукупності, а також не наведено мотиви та підстави прийняття одних доказів та не прийняття інших. Суд першої інстанції не аргументував свою позицію та переконливо не довів, чому надані стороною обвинувачення докази не можуть бути враховані при ухваленні вироку.
Під час апеляційного розгляду за клопотанням прокурора було повторно досліджено докази у кримінальному провадженні та допитано двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , від допиту свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 прокурор відмовився.
З огляду на те, що судом першої інстанції не було надано оцінки доказам у справі та показанням свідків, апеляційний суд, в даному випадку, позбавлений можливості надати оцінку показам свідків, яких безпосередньо не допитував.
Зазначені порушення є істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які неможливо усунути суду апеляційної інстанції, та відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є підставою для скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки вони перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне, обгрунтоване та вмотивоване рішення у справі.
Суддя ОСОБА_2