Справа № 214/7056/16-к
1-кп/214/47/22
У Х В А Л А
Іменем України

15 квітня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілого - ОСОБА_4 ,
представника потерпілого - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002737 від 20.09.2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину 2015 року народження, який не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
05.12.2016 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002737 від 20.09.2016 року щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2016 року, вказане кримінальне провадження передано на розгляд судді ОСОБА_8 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2019 року, на підставі розпорядження керівника апарату суду №541, вказане кримінальне провадження передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 , 26.08.2016 року, приблизно о 21-10 годин, знаходячись біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних стосунків, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_4 , який знаходився біля автомобіля ВАЗ «21043» та кулаками обох рук наніс не менше 2 ударів в обличчя останньому. Від отриманих ударів ОСОБА_4 почав сповзати на землю та ОСОБА_7 , взутими ногами, наніс не менше 2 ударів в ділянку голови потерпілому ОСОБА_4 , спричинивши тим самим останньому тілесні ушкодження у вигляді: перелому лівої виличної кістки з ушкодженням нижньої стінки орбіти, ретробульбарної гематоми ліворуч, струсу головного мозку, синця обличчя, крововилива в склеру лівого ока, які згідно судово-медичної експертизи № 2116 від 11.11.2016 за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України за ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 надав клопотання, в якому просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити. В обґрунтування клопотання обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що строк давності по зазначеному кримінальному провадженню закінчився 26.08.2021 року. Таким чином, з моменту його вчинення, відповідно до змісту обвинувального акта, минуло більш, ніж 5 років.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав заявлене клопотання та пояснив, що наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав йому зрозумілі і він з ними згодний.

Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання свого підзахисного та просив його задовольнити.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання та закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності.

Потерпілий ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого.

Представник потерпілого ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого та просила врахувати, що останній умисно затягував судовий розгляд та не відшкодував завдану шкоду.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку про задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності, за таких підстав.

Положеннями п.1 ч.2 ст.284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ст.44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Приписами п.3 ч.1 ст.49 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

При цьому, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності є нереабілітуючою підставою, та однією з умов його застосування є згода обвинуваченого, отже цю згоду може бути виражено клопотанням такої особи про звільнення від відповідальності або підтримкою в будь-якій формі відповідного клопотання прокурора, або захисника.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 12.11.2019 року, у справі №556/554/16-к.

Так, санкцією ч.1 ст.122 КК України, передбачене покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Згідно з ст.12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, відповідно до ст.12 КК України, у редакції Закону від 15.11.2011 року №4025-VI, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, є злочином невеликої тяжкості, відповідно до чинної ст.12 КК України, у редакції Закону від 22.11.2018 року №2617-VIІІ, зазначене кримінальне правопорушення віднесено до нетяжких злочинів.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, який ним було вчинено 26.08.2016 року та який, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_7 погодився із закриттям кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Отже, оскільки обвинуваченого ОСОБА_7 притягнуто до кримінальної відповідальності за дії, що мали місце 26.08.2016 року, а передбачені ст.49 КК України строки давності минули, враховуючи те, що в судовому засіданні не встановлено зупинення перебігу давності, обвинувачений від слідства та суду не ухилявся, нового кримінального правопорушення не вчинив, суд вважає, що ОСОБА_7 слід звільнити від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002737 від 20.09.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, на підставі ч.2 ст.284 КПК України, закрити.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.12.2021 року, у справі №521/8873/18.

Що стосується заявленого потерпілим ОСОБА_4 цивільного позову суд зазначає таке.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст.129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Як роз`яснено в п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» N3 від 31.03.89 року, у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог, при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі, суперечить вказаним вище нормам закону.

Отже, враховуючи системний аналіз зазначених процесуальних норм, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, приймаючи до уваги звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілим ОСОБА_4 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду, що за змістом ч.7 ст.128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Судові витрати у провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись п.3 ч.1 ст.49 КК України, ст.ст.284, 285, 286, 371 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності.
Кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002737 від 20.09.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, щодо ОСОБА_7 закрити.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складений 20.04.2022 року о 11 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1