Ухвала
іменем України

23 червня 2022 року

м. Київ
справа № 454/2376/19
провадження № 51-638 впс 22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
скаржника
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання скаржника ОСОБА_5 про направлення матеріалів провадження (№ 454/2376/19) в порядку статті 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів,
встановив:
До Верховного Суду в порядку статті 34 КПК надійшло клопотання ОСОБА_5 про направлення матеріалів провадження (№ 454/2376/19) із Сокальського районного суду Львівської області до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Клопотання мотивовано тим, що провадження має здійснювати Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області, котрий розглядає справи підсудні Київському районному суду м. Донецька, оскільки у межах територіальної юрисдикції Київського районного суду м. Донецька вчинено останні за часом кримінальні правопорушення.

Крім того, у клопотанні ОСОБА_5 зазначає про недовіру суддям Сокальського районного суду Львівської області, яким заявлено відводи через упередженість та зволікання з розглядом його справ. Вказує на те, що заяви про відвід суддям були безпідставно залишені без задоволення.
Також, ОСОБА_5 просить направити вказані матеріали провадження за місцем його проживання до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, котрий розглядає справи підсудні Київському районному суду м. Донецька.

Заслухавши доповідь судді, доводи скаржника ОСОБА_5 , який просив задовольнити його клопотання, перевіривши наведені в клопотанні доводи, Суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до частини 1 статті 32 КПК кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 34 КПК кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності; після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду; обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.

Вказаний перелік підстав для направлення кримінального провадження з одного суду до іншого є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Крім того, зазначеною нормою закону передбачено, що до початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження (крім кримінальних проваджень, що надійшли на розгляд Вищого антикорупційного суду) з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя (зокрема, надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, епідемії, епізоотії, режим воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях).
До того ж, частина 5 статті 34 КПК містить пряму заборону щодо спору про підсудність між судами.
Як убачається з наявних у касаційному суді матеріалів, Верховний Суд ухвалою від 21 лютого 2022 року відмовив у задоволенні клопотання скаржника ОСОБА_5 про направлення провадження (справа № 454/2376/19) з Сокальського районного суду Львівської області до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
Так, касаційний суд зазначив у своєму рішенні наступне:
- з наданої на запит Верховного Суду відповіді Сокальського районного суду Львівської області вбачається, що в цьому суді перебуває на розгляді провадження (справа № 454/2376/19) за скаргою ОСОБА_5 на постанову слідчого слідчого відділення ВП № 2 Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області, розташованого на вул. Міцкевича, 9 у м. Сокаль Червоноградського району Львівської області, про відмову у визнанні потерпілим. Тобто розгляд даної скарги проводиться Сокальським районним судом Львівської області за місцем розташування органу досудового розслідування.

- ОСОБА_5 відбуває покарання в державній установі «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№ 31)», яка розташована на вул. Миколаївській 31 у м. Новгород-Сіверський Чернігівської області.
- проживання ОСОБА_5 у м. Донецьку до його засудження вироком Апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2002 року (за статтями 69, 93 пунктами «а», «г», «з», «і», 142 ч. 3, 215-3 ч. 2, 263 ч. 1, 345 ч. 2 КК 1960 року), не є підставою для застосування абзацу 6 частини 1 статті 34 КПК.
- порядок відводу суддів установлений положеннями статті 81 КПК, а недовіра до суддів конкретного суду не є підставою для застосування приписів частини 1 статті 34 цього Кодексу та направлення провадження з одного суду до іншого в межах територіальної юрисдикції різних апеляційних судів.
До касаційного суду надійшло повторне клопотання скаржника ОСОБА_5 про направлення матеріалів провадження (№ 454/2376/19) із Сокальського районного суду Львівської області до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
У своєму клопотанні ОСОБА_5 вважає, що провадження має здійснювати Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області, оскільки у межах територіальної юрисдикції Київського районного суду м. Донецька вчинено останні за часом кримінальні правопорушення.
Однак, відповідно до інформації, наданої Сокальським районним судом Львівської області, у провадженні цього суду перебуває кримінальне провадження (№ 454/2376/19) за скаргою ОСОБА_5 на рішення слідчого про відмову у визнанні його потерпілим.
Тобто, на даний час ОСОБА_5 немає статусу потерпілого в кримінальному провадженні, а в Сокальському районному суді Львівської області лише вирішується питання щодо його скарги на рішення слідчого про відмову у визнанні його потерпілим.
А відтак, колегія суддів вважає доводи клопотання ОСОБА_5 про те, що провадження має здійснювати суд у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останні за часом кримінальні правопорушення, неспроможними.
Крім того, у клопотанні ОСОБА_5 знову висловлює недовіру суддям Сокальського районного суду Львівської області та просить направити матеріали провадження за місцем його проживання до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, котрий розглядає справи підсудні Київському районному суду м. Донецька.
Однак, такі доводи вже були предметом перевірки касаційного суду і, як вже зазначалося, Верховний Суд у попередньому рішенні дійшов висновку про те, що вказане провадження не може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання ОСОБА_5 , оскільки він відбуває покарання в державній установі «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№ 31)», а недовіра до суддів конкретного суду також не є підставою для застосування приписів частини 1 статті 34 цього Кодексу та направлення провадження з одного суду до іншого в межах територіальної юрисдикції різних апеляційних судів.
Отже, у клопотанні скаржника не наведено достатніх переконливих доводів щодо необхідності направлення матеріалів провадження з одного суду до іншого.
З огляду на зазначене, враховуючи те, що касаційним судом вже визначена підсудність вказаних матеріалів провадження, а спори про підсудність між судами не допускаються, при цьому підстав для направлення цих матеріалів провадження до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області не встановлено, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення клопотання скаржника ОСОБА_5 про направлення матеріалів провадження із Сокальського районного суду Львівської області до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

На підставі наведеного, керуючись статтями 32, 34 КПК, Суд
постановив:

Клопотання скаржника ОСОБА_5 про направлення матеріалів провадження (№ 454/2376/19) з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3