печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0001103 від 01.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0001103 від 01.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, про арешт майна.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки представника сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у її відсутність.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001103 від 01.09.2021 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що двоє громадян України, які до 2018 року працювали в підрозділах ГУНП в Одеській області, займалися незаконним придбанням, перевезенням та зберіганням з метою збуту, а також незаконним збутом наркотичного засобу, обіг якого обмежено кокаїн в особливо великих розмірах.

22.06.2022 за результатами проведення обшуків за місцем проживання осіб, причетних до вчинення вказаного злочину, останніх (зокрема ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) виявлено не було та встановити їх місце перебування не надалось можливим.

Цього ж дня, о 12 годині 40 хвилин, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 135 КПК України, повідомлення про підозру на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, було вручене його матері ОСОБА_6 , яка являється бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно показів ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є його дядьком.

22.06.2022 та 29.06.2022 на адресу реєстрації ОСОБА_4 відправлено три повістки про виклик до ГСУ НП України для отримання повідомлення про підозру у вказаному кримінальному провадженні.

23.06.2022 надано доручення оперативному підрозділу Національної поліції України в порядку ст. 40 КПК України на встановлення місця знаходження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відповіді ДБН НП України встановити місце знаходження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не надалось можливим.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 на неодноразові виклики слідчого не з`явився та про причину неможливості прибуття у визначений час не повідомив, а місце його знаходження не відоме, 05.07.2022 о 14 годині 49 хвилин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 135 КПК України, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.307 КК України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено поштою на адресу реєстрації останнього.

12.07.2022 оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та надано відповідне доручення оперативному підрозділу Національної поліції України в порядку ст. 40 КПК України на встановлення місця його знаходження.

Згідно відповіді ДБН НП України щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заведено ОРС «Розшук» за №7р/40 від 20.07.2022, його місце знаходження на даний час невідоме.

26.07.2022, після оголошення розшуку, підозрюваний ОСОБА_4 самостійно з`явися до органу досудового розслідування та в подальшому до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Крім того встановлено, що у власності підозрюваного ОСОБА_4 перебував автомобіль марки «KIA NIRO», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , який останній продав 28.06.2022, тобто фактично після повідомлення про підозру ОСОБА_5 .

На момент вчинення правочину щодо продажу транспортного засобу, ОСОБА_4 був обізнаний про намір органу досудового розслідування вручити йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, відповідальність за вчинення якого в тому числі передбачає конфіскацію майна, а отже вказаний правочин вчинено лише з метою уникнення в подальшому накладення арешту та конфіскації майна.

Таким чином на даний час, власником автомобіля марки «KIA NIRO», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 (попередній державний номерний знак НОМЕР_1 ), VIN код: НОМЕР_2 , являється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до санкції ч. 3 ст. 307 КК України, за вчинення вказаного злочину, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, з конфіскацією майна.

Прокурор вказує, що метою арешту є конфіскації майна, як такого, що отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України..

Відповідно до ч. 10 ст. 171 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації майна та недопущення його відчуження, вбачається наявність правових підстав для накладення арешту на рухоме/нерухоме майно, корпоративні права.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

У зв`язку з чим, клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «KIA NIRO», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 (попередній державний номерний знак НОМЕР_1 ), VIN код: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , попереднім власником якого був підозрюваний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною користування та розпорядження даним транспортним засобом.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1