Справа № 352/2092/20
Провадження № 1-кп/352/8/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000539 від 27.12.2019 по обвинуваченню:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 Кримінального кодексу України (далі КК України), -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_13 вчинив умисні дії, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому у великих розмірах, у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно, а також чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно, що завдало значної шкоди за наступних обставин.

Наприкінці грудня 2017 року, ОСОБА_13 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , зустрівся із знайомим ОСОБА_7 , з яким підтримував дружні довірливі відносини.

Під час спілкування з ОСОБА_7 , ОСОБА_13 дізнався про його наміри здійснити обмін грошових коштів в іноземній валюті, а саме доларів США та євро на українську гривню.

В цей час у ОСОБА_13 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння шляхом зловживання довірою чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_7 , під приводом вигідного обміну іноземної валюти.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_13 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом зловживання довірою, скориставшись довірливими відносинами із потерпілим ОСОБА_7 , переконав останнього здійснити в нього обмін грошових коштів за вигідним курсом, не маючи при цьому дійсних намірів на проведення обміну іноземної валюти та повернення грошових коштів.

У свою чергу, потерпілий ОСОБА_7 , не усвідомлюючи злочинних намірів ОСОБА_13 та будучи впевненим у його щирості, знаючи, що останній неодноразово здійснював обмін грошових коштів іншим громадянам, 30 грудня 2017 року перебуваючи в центральній частині АДРЕСА_2 , добровільно передав грошові кошти ОСОБА_13 на суму 4000 доларів США, які згідно курсу НБУ станом на 30.12.2017 (100 доларів США = 2806, 7223 гривні) становили 112 268, 89 грн, а також 2000 євро, які згідно курсу НБУ станом на 30.12.2017 (100 євро = 3349, 5424 грн) становили 66 990, 85 грн.

У подальшому, отримавши у такий спосіб грошові кошти від потерпілого ОСОБА_7 та утримуючи їх при собі, ОСОБА_13 , незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 , після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився зазначеним майном на власний розсуд.

У результаті шахрайських дій, 30.12.2017 ОСОБА_13 заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 на загальну суму 179 259, 74 грн, що становило на час вчинення злочину 224, 07 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, на початку лютого 2018 року ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_7 , що він може здійснити обмін української гривні на іноземну валюту по вигідному курсу, при цьому достовірно знаючи про невиконання взятих на себе зобов`язань по обміну коштів, отриманих від останнього 30 грудня 2017 року. Будучи введеним в оману та довіряючи ОСОБА_13 , ОСОБА_7 погодився на таку пропозицію.

З цією метою ОСОБА_13 , перебуваючи в центральній частині АДРЕСА_3 , продовжуючи свої протиправні дії, діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою ОСОБА_7 , отримав від останнього грошові кошти на суму 146 000 грн, що становило 165, 72 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, під приводом вигідного обміну грошових коштів на іноземну валюту, і таким чином незаконно заволодів указаним майном, не маючи при цьому наміру виконувати взяті на себе зобов`язання.

Після цього ОСОБА_13 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився зазначеним майном на власний розсуд.

При цьому, у зв`язку із неодноразовими вимогами ОСОБА_7 щодо повернення грошових коштів, з метою переконання останнього у правдивості своїх намірів щодо виконання зобов`язання, створення видимості добропорядності та недопущення можливого звернення потерпілого до правоохоронних органів, ОСОБА_13 13.05.2018 власноручно написав розписку, в якій зазначив, що отримав від ОСОБА_7 грошові кошти на суму 12500 доларів США та зобов`язується їх повернути, однак своїх зобов`язань до цього часу не виконав.

Своїми умисними діями ОСОБА_13 спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 325 259, 74 грн або 389, 79 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що більше, ніж у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є великим розміром на час вчинення кримінального правопорушення.

Крім цього, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, 16.02.2018 ОСОБА_13 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , зустрівся із ОСОБА_9 , з яким він був знайомий та підтримував дружні відносини.

Під час спілкування з ОСОБА_9 , ОСОБА_13 довідався про наявні у нього грошові кошти в іноземній валюті долари США, та в цей час у ОСОБА_13 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме грошовими коштами ОСОБА_9 під приводом лікування батька та вигідного обміну іноземної валюти. При цьому, ОСОБА_13 достовірно знав, що отримавши грошові кошти від ОСОБА_9 , він не зможе їх повернути у зв`язку із борговими зобов`язаннями на користь ОСОБА_7 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_13 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом зловживання довірою, скориставшись довірливими відносинами із потерпілим ОСОБА_9 , висловив прохання щодо позики в нього грошових коштів та обіцянку своєчасного їх повернення, при цьому не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання.

У свою чергу, потерпілий ОСОБА_9 , будучи введеним в оману ОСОБА_13 та впевненим у його щирості, не усвідомлюючи злочинних намірів ОСОБА_13 , 16.02.2018 уклав письмовий договір позики з ОСОБА_13 та згідно договору добровільно передав останньому грошові кошти на суму 1645 доларів США, які згідно курсу НБУ станом на 16.02.2018 (100 доларів США = 2675, 9805 грн) становило 44 019, 88 грн.

В подальшому, отримавши у такий спосіб грошові кошти від потерпілого ОСОБА_9 на суму 1645 доларів США, що згідно курсу НБУ станом 16.02.2018 становить 44 019, 88 грн, утримуючи їх при собі, повторно незаконно заволодів чужим майном, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився зазначеним майном на власний розсуд.

При цьому, у зв`язку із неодноразовими вимогами ОСОБА_9 щодо повернення грошових коштів, з метою переконання останнього у правдивості своїх намірів щодо виконання зобов`язання, створення видимості добропорядності та недопущення можливого звернення потерпілого до правоохоронних органів, ОСОБА_13 на початку березня 2018 року частково повернув ОСОБА_9 грошові кошти на суму 645 доларів США.

Таким чином, ОСОБА_13 спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 26 759, 81 грн.

Далі, 01 липня 2018 року, ОСОБА_13 , перебуваючи по АДРЕСА_4 , зустрівся із знайомим ОСОБА_8 , з яким перебував у дружніх відносинах.

У ході спілкування ОСОБА_13 дізнався, що ОСОБА_8 має грошові кошти, тому ОСОБА_13 попросив надати йому короткострокову позику для власних потреб. Однак, в цей час у ОСОБА_13 , який достовірно знав, що отримавши грошові кошти від ОСОБА_8 він не зможе їх повернути у зв`язку із борговими зобов`язаннями на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме грошовими коштами ОСОБА_8 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_13 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом зловживання довірою, скориставшись довірливими відносинами із потерпілим ОСОБА_8 , під приводом позики грошових коштів та їх своєчасного повернення, вмовив ОСОБА_8 передати йому грошові кошти на суму 5 000 доларів США.

В свою чергу, потерпілий ОСОБА_8 , не усвідомлюючи злочинних намірів ОСОБА_13 , будучи впевненим у його щирості, на підставі відповідного договору позики № 1/2018 від 01.07.2018, складеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , цього ж дня, перебуваючи по АДРЕСА_4 , добровільно передав останньому 5000 доларів США в рахунок позики.

При цьому, з метою переконання потерпілого ОСОБА_8 у правдивості своїх намірів щодо виконання зобов`язання, створення видимості добропорядності та недопущення можливого звернення потерпілого до правоохоронних органів, ОСОБА_13 01.07.2018 склав та власноручно підписав розписку про отримання грошових коштів в сумі 5000 доларів США, яку передав ОСОБА_8 .

У подальшому, отримавши у такий спосіб грошові кошти потерпілого ОСОБА_8 в сумі 5000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 01.07.2018 (100 доларів США = 2618, 917 грн) становило 130 945, 85 грн, утримуючи їх при собі, повторно незаконного заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився зазначеним майном на власний розсуд.

У результаті протиправних дій, ОСОБА_13 спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 130 945, 85 грн, що становило 148, 633 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що більше ніж у 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є значною шкодою.

Далі, 13 квітня 2019 року приблизно о 14 год 00 хв., ОСОБА_13 , прийшов до господарства ОСОБА_14 , який проживає за адресою по АДРЕСА_5 , та з яким підтримував дружні довірливі відносини.

Під час спілкування ОСОБА_13 дізнався, що в ОСОБА_14 наявні при собі грошові кошти на суму 400 доларів США, тому достовірно знаючи про наявність у ОСОБА_14 грошових коштів, у ОСОБА_13 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою. При цьому, ОСОБА_13 достовірно знав, що отримавши грошові кошти від ОСОБА_14 , він не зможе їх повернути у зв`язку із борговими зобов`язаннями на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_13 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом зловживання довірою, скориставшись дружніми відносинами із потерпілим ОСОБА_14 , під приводом позики грошових коштів, вмовив останнього позичити йому грошові кошти та пообіцяв особисто повернути їх в домовлений строк, не маючи при цьому наміру виконувати взяті на себе зобов`язання.

В свою чергу, потерпілий ОСОБА_14 , будучи введеним в оману та не усвідомлюючи злочинних намірів ОСОБА_13 , добровільно передав грошові кошти останньому в сумі 400 доларів США.

В подальшому, отримавши у такий спосіб грошові кошти потерпілого ОСОБА_14 в сумі 400 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 13.04.2019 (100 доларів США = 2683, 1419 грн) становило 10 732, 57 грн, утримуючи їх при собі, ОСОБА_13 повторно незаконно заволодів указаними грошовими коштами, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився зазначеним майном на власний розсуд.

При цьому, у зв`язку із неодноразовими вимогами ОСОБА_14 щодо повернення майна, з метою переконання останнього у правдивості своїх намірів щодо виконання зобов`язання, створення видимості добропорядності та недопущення можливого звернення потерпілого до правоохоронних органів, ОСОБА_13 19.06.2019 склав та власноручно підписав розписку про отримання грошових коштів в сумі 400 доларів США, яку передав ОСОБА_14 .

У результаті шахрайських дій, ОСОБА_13 спричинив потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 10 732, 57 грн.

Далі, 04 травня 2019 року, ОСОБА_13 , перебуваючи на території АЗС «ОККО» по вул. Обліски, 131А, в м. Долина Івано-Франківської області, зустрівся із знайомим ОСОБА_10 , з яким підтримував дружні довірливі відносини.

Під час спілкування, ОСОБА_13 дізнався, що у ОСОБА_10 наявні грошові кошти в сумі 4000 доларів США, і в цей час у ОСОБА_13 виник злочинний умисел на заволодіння указаним майном під приводом позики коштів на особисті потреби, при цьому не маючи намірів в подальшому їх повертати.

В цей час, ОСОБА_13 достовірно знав, що отримавши грошові кошти від ОСОБА_10 , він не зможе повернути у зв`язку із борговими зобов`язаннями на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і ОСОБА_14 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_13 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом зловживання довірою, скориставшись дружніми відносинами із потерпілим ОСОБА_10 , під приводом позики грошових коштів, вмовив останнього позичити йому грошові кошти та пообіцяв особисто повернути їх в домовлений строк, не маючи при цьому наміру виконувати взяті на себе зобов`язання.

При цьому, з метою переконання потерпілого ОСОБА_10 у правдивості своїх намірів щодо виконання зобов`язання, створення видимості добропорядності та недопущення можливого звернення потерпілого до правоохоронних органів, ОСОБА_13 04.05.2019 склав та власноручно підписав розписку про отримання грошових коштів в сумі 4000 доларів США, яку передав ОСОБА_10 .

У свою чергу, потерпілий ОСОБА_10 , будучи введеним в оману та не усвідомлюючи злочинних намірів ОСОБА_13 , добровільно передав останньому грошові кошти на суму 4000 доларів США.

У подальшому, отримавши у такий спосіб грошові кошти від ОСОБА_10 на суму 4000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 04.05.2019 (100 доларів США = 2655, 7242 грн) становило 106 228, 97 грн, утримуючи їх при собі, ОСОБА_13 повторно незаконно заволодів чужим майном, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився указаним майном на власний розсуд.

У результаті протиправних дій, ОСОБА_13 спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 106 228, 97 грн, що становило 110, 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що більше ніж у 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є значною шкодою.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_13 вказав, що вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнає. Зазначив, що з 2011-2012 року здійснював валютні обмінні операції, хоча як фізична особа-підприємець зареєстрований не був, відповідної ліцензії не отримував. Вказав, що кошти у потерпілих отримував з метою використання у власній діяльності за що останні отримували певну вигоду, попередньо зобов`язання перед усіма виконував. Так, пояснив, що з ОСОБА_7 знайомий протягом 6 років, із ним склались дружні та довірливі відносини. Потерпілий неодноразово надавав кошти для обміну валют, яким займався обвинувачений, за що і отримував відсотки. Спочатку потерпілий передавав кошти без оформлення таких операцій розписками, однак в подальшому обвинувачений їх написав, оскільки потерпілий вимагав оформити наявність зобов`язання у письмовому вигляді. Вказав, що кошти еквівалентні 12500 доларів США було стягнуто на користь потерпілого за судовим рішенням, виконавчий лист по якому пред`явлений до примусового виконання. Пояснив, що в процесі виконання судового рішення сплачував невеликі суми, десь приблизно 2000 грн з 2018 року. Стосовно ОСОБА_9 повідомив, що з останнім перебував в добрих стосунках та знайомий з кінця 2018 року, оскільки він теж неодноразово звертався до нього з приводу обміну валюти. Відповідно до договору позики отримав від потерпілого кошти в сумі 1645 доларів США, частину із яких в сумі 645 умовних одиниць віддав, а інша була стягнута відповідно до рішення суду, яке перебуває на примусовому виконанні. Вказав, що з того часу розмір заборгованості не змінився, оскільки жодних коштів до виконавчої служби в даному виконавчому провадженні не сплачував. Щодо потерпілого ОСОБА_8 то зазначив, що з останнім знайомий близько 10 років та підтримував дружні відносини. Вказав, що жодних коштів йому не винний, оскільки всі зобов`язання перед ним виконав хоча і несвоєчасно, оскільки не в термін, передбачений договором. Пояснив, що ОСОБА_10 знає, оскільки останній є кумом ОСОБА_8 , отримання від потерпілого коштів в сумі 4000 доларів США не заперечив, однак зазначив, що 3000 доларів США йому вже віддав. Крім того, вказав, що з даної суми 2100 доларів США одразу віддав ОСОБА_8 , а іншу частину використав для власних потреб, яких самих не пригадує, однак іншим потерпілим дані кошти не повернув. Стосовно ОСОБА_14 , то пояснив, що перебував із ним в хороших стосунках, тривалий час здійснював обмінні операції за рахунок коштів, отриманих від потерпілого. 400 доларів США, отриманих від ОСОБА_14 на даний час не віддав. Вважає, що всі боргові зобов`язання та договори були направлені на реальне виконання, хоча зміст договорів не перечитував, а на момент написання розписок із датою повернення у 5 днів вже існували боргові зобов`язання перед іншими особами. Підтвердив, що в липні та грудні 2018 року відвідував Республіку Єгипет та Італію з метою відпочинку. Вартість туру до Республіки Єгипет не пригадує, однак зазначив, що на момент придбання туру боргові зобов`язання вже існували, але сама путівка не була дорогою. Щодо подорожі в Італію вказав, що її оплачувала його мама, яка перебуває в даній країні протягом тривалого часу. Пояснив, що боргові зобов`язання не може виконати, хоча потерпілі неодноразово звертались до нього з такими вимогами, оскільки в березні 2018 року з його дому було викрадено кошти в сумі 25000 доларів США, 15000 євро та 3000 польських злотих. Після даної події обмінних операцій не здійснював, бо не було коштів, хоча в подальшому підтвердив те, що в 3 потерпілих кошти були позичені вже після крадіжки і використані саме для обмінних операцій. Вказав, що ходом досудового розслідування по факту крадіжки майна останній раз цікавився 2 роки тому. Офіційно не працевлаштований, оскільки тривалий час до смерті батька в 2021 році здійснював за ним догляд, має проблеми із здоров`ям, що унеможливлює виконання ним фізичної праці. Крім того один із потерпілих забрав його паспорт громадянина України, відтак дана обставина теж позбавляє його можливості офіційно працевлаштуватись, а тому виконує непостійну роботу за що отримує час від часу заробіток в розмірі від 200 до 500 грн, на інші потреби кошти присилає мама щомісячно в сумі 200-300 євро, а з харчуванням допомагають бабуся та дідусь, які проживають в селі та надають городину та інші продукти. На запитання потерпілих вказав, що на будинку в якому проживає встановив систему відеоспостереження, палить, харчується, користується телефонним зв`язком та на регулярній основі послугами таксі, за які не оплачує, оскільки мама пересилає водію посилки із за кордону. На запитання суду повідомив, що на момент отримання коштів від потерпілих про наявність боргових зобов`язань перед іншими особами їм не повідомляв, однак вважає, що на той час мав можливість повернути гроші, але чому тоді не повернув пояснити не зміг. Підтвердив, що є спадкоємцем житлового будинку та земельної ділянки після смерті батька, однак жодних дій з метою отримання свідоцтва на спадщину та оформлення права власності не здійснював. Щодо наявності раніше конфліктів з потерпілими та чи мають вони зацікавленість у його обмові вказав, що конфліктів не було, однак вважає, що потерпілі хочуть його «посадити» оскільки він не повернув кошти.

Винуватість ОСОБА_13 у вчиненні за вказаних вище обставин кримінальних правопорушень , передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 КК України, підтверджується всією сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а у взаємозв`язку - є достатніми для таких висновків суду.

Так, потерпілий ОСОБА_7 показав, що тривалий час працював за кордоном та мав у володінні певну суму коштів. Влітку 2017 року з метою обміну валют звернувся до свого знайомого однак останній повідомив йому про можливість обміну коштів обвинуваченим. В подальшому ОСОБА_13 неодноразово звертався до потерпілого з метою отримання коштів для обміну, однак про наявність боргових зобов`язань перед іншими особами не повідомляв. На початку лютого 2018 року обвинувачений мав віддати 6000 доларів США проте повідомив, що повернути кошти не може так як чоловік у якого знаходились гроші поїхав за кордон. Після цього обвинувачений повідомив, що кошти знаходяться у нього, але звернувся до потерпілого з проханням надати додаткові кошти для обміну, на що потерпілий, довіряючи ОСОБА_13 , погодився. Вказав, що таким чином обвинувачений, зловживаючи його довірою, заволодів від нього коштами на загальну суму 12500 доларів США. Зазначив, що після цього неодноразово звертався до обвинуваченого з метою повернення коштів, однак ОСОБА_13 кожного разу зазначав іншу причину неможливості їх повернення. Вказав, що в подальшому обвинувачений взагалі перестав відповідати на його телефонні дзвінки, а тому потерпілий пішов до нього додому, де дізнався від ОСОБА_13 , що в нього кошти викрали, однак пообіцяв, що борг поверне оскільки має боргові зобов`язання тільки перед ним. Крім того звернув увагу суду, що протягом квітня 2018 року неодноразово приходив до потерпілого додому де крім нього зустрів 8-10 людей, яким обвинувачений теж був винний кошти. Вказав, що ОСОБА_13 неодноразово викликав поліцію з метою залякування цих осіб. Зазначив, що обвинувачений неодноразово обіцяв всім все віддати протягом 2 тижнів, однак до цього часу кошти йому не повернув. Пояснив, що ОСОБА_13 свідомо позичав кошти у багатьох людей в один і той же час, щоб людям не було відомо про наявність боргів перед іншими особами. У зв`язку з тривалим неповерненням коштів 13.05.2018 ОСОБА_13 в присутності батька написав йому розписку на всю суму боргу. Вказав, що рішенням суду у 2019 році з обвинуваченого стягнено заборгованість на його користь, однак в межах виконавчого провадження ОСОБА_13 жодних коштів не сплачено, а заборгованість з того часу не зменшилась. Просив призначити покарання зазначене прокурором у виді позбавлення волі строком на 5 років з його реальним відбуванням.

Потерпілий ОСОБА_9 показав, що з обвинуваченим знайомий з 2017 року, перебував з ним у довірливих відносинах, оскільки неодноразово звертався із допомогою в обміні валют працючи в ВАТ «Хутрофірма «Тисмениця». У лютому 2018 року ОСОБА_13 звернувся до нього із проханням позичити кошти в сумі 1645 доларів США для лікування батька, пообіцявши їх віддати протягом одного тижня. Про наявність на той час у обвинуваченого боргових зобов`язань перед іншими особами йому не повідомив. Вказав, що з врахуванням довірливих відносин позичив обвинуваченому вказану суму, про що було укладено договір позики зі строком повернення до 27.02.2018. Проте вказане зобов`язання ОСОБА_13 не виконав, так як в подальшому повернув йому тільки 645 доларів США. Зазначив, що обвинувачений неодноразово намагався ввести його в оману, так як кожного разу озвучував іншу причину неможливості виконання договору, зокрема зазначав про факт крадіжки, про те, що кошти вже передали з Італії, однак вони ще в дорозі, а також те, що не може віддати гроші, бо скерував їх у іншому напрямку. Крім того, з метою підтвердження своєї платоспроможності обвинувачений надав йому документи на майно третіх осіб, які за словами ОСОБА_13 , мали перед ним невиконані зобов`язання. Однак на це майно було накладено арешт, а відтак останнє не могло бути відчужене. Звернув увагу суду, що в травні 2018 року ОСОБА_13 почав його уникати, змінив номер мобільного телефону, у зв`язку з чим потерпілий в подальшому змушений був звернутись до суду з цивільним позовом. В порядку примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_13 на його користь заборгованості жодних сплат обвинуваченим не здійснено. Жодних дій з метою повернення коштів не здійснює, проте має таку можливість, оскільки є особою молодого віку, користується послугами таксі, здійснює витрати по утриманню будинку, зокрема встановив камери відеоспостереження, харчується в закладах харчування та палить. Просив призначити покарання, визначене санкціями ч.2, ч.3 ст.190 КК України, у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням.

Потерпілий ОСОБА_14 надав суду показання, що перебував із обвинуваченим в довірливих відносинах, так як їх познайомив тесть ОСОБА_13 і повідомив, що обвинувачений може обміняти валюту якщо буде необхідно. Зазначив, що протягом певного часу здійснював обмін валюти в ОСОБА_13 . Пояснив, що в подальшому обвинувачений неодноразово звертався до нього із проханням позичити кошти, які через декілька днів повертав. Однак, на початку 2019 року він в черговий раз позичив обвинуваченому кошти в сумі 400 доларів США, які мав повернути в п`ятницю, проте не повернув, а щоразу його обманював. Про наявність в ОСОБА_13 перед іншими особами боргових зобов`язань чи про факт крадіжки коштів не повідомляв. Зазначив, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я змушений був поїхати на лікування до м. Одеси про що повідомив обвинуваченого. Останній спочатку повідомив, що привезе дані кошти до поїзда, однак в подальшому пообіцяв перекинути їх на картковий рахунок. Проте таких дій так і не вчинив, а після повернення потерпілого з лікування обвинувачений порекомендував йому звернутись до поліції або суду. Просив цивільний позов задовольнити з підстав, зазначених у ньому та призначити покарання зазначене прокурором у виді позбавлення волі строком на 5 років з його реальним відбуванням.

Потерпілий ОСОБА_8 показав, що з 2006 року перебував із обвинуваченим у дружніх відносинах. Влітку 2018 року ОСОБА_13 звернувся до нього з проханням позичити кошти. Про наявність боргових зобов`язань перед іншими особами не повідомляв. Так як з обвинуваченим склались довірливі та тривалі дружні відносини він надав кредитні кошти із картки АТ «Альфа банк». Через деякий час обвинувачений просив надати кредитні кошти, що розміщувались на картці АТ «Приват банк». Попередньо вони домовились про погашення відсотків за користування кредитними коштами, які ОСОБА_13 певний час виконував. В липні 2018 обвинувачений звернувся до нього із проханням надати в позику ще 1000 доларів США. Однак, після надання цих коштів ОСОБА_13 перестав погашати заборгованість за відсотками перед АТ «Приват банк». Зазначив, що в подальшому неодноразово обіцяв йому повернути кошти, зокрема вказував на здійснення з цією метою поїздки до Італії, операцій з продажу будинку, відкриття обмінного пункту та відібрання грошей у нього іншими особами. Дані обіцянки тривали протягом одного року. Заначив, що загальна сума зобов`язань становить 5000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. Жодних коштів на погашення основного зобов`язання не отримував, а кошти, які перераховувались або надавались обвинуваченим спрямовувались на погашення відсотків за договором позики.

Потерпілий ОСОБА_10 надав суду показання, що з ОСОБА_13 познайомив ОСОБА_8 . В 2019 році обвинувачений, скориставшись довірливими відносинами, попросив надати йому в позику 2000 доларів США, а в подальшому попросив ще 2000 доларів США із виплатою відсотків, які запропонував сам ОСОБА_13 . Вказав, що кожного разу був присутній ОСОБА_8 , а обвинуваченого в м. Долину, де проживає потерпілий, привозив таксист на автомобілі марки «Мерседес» червоного кольору. Вказав, що на момент надання позики ОСОБА_13 йому не було відомо про наявність боргових зобов`язань перед іншими особами. Однак влітку 2019 року, коли настав строк виконання боргових зобов`язань обвинувачений зазначив, що з цією метою продав майно, а в подальшому взагалі почав його уникати. Про наявність боргів довідався коли звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

В судових дебатах представник ОСОБА_8 та ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просив цивільні позови задовольнити та призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із реальним його відбуванням.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що знайомий з обвинуваченим протягом 6 років. Йому відомо, що ОСОБА_13 здійснював обмін валют в м. Тисмениці біля супермаркету «Вопак». Зазначив, що надає послуги обвинуваченому з перевезень кілька разів на тиждень у різних напрямках безкоштовно, бо він йому допомагав матеріально на лікування в 2019 році протягом 7-8 місяців в розмірі приблизно по 500-1000 грн щотижня. Був присутній при наданні коштів потерпілими обвинуваченому, а також при їх поверненні деяким із них. Проте суми коштів не знає, так як не цікавився цим. Зазначив, що зі слів ОСОБА_13 йому відомо про крадіжку коштів із будинку обвинуваченого, суми вкраденого не знає.

Надаючи оцінку отриманим в судовому засіданні показанням потерпілих та обвинуваченого, суд приходить до висновку, що саме потерпілі надали об`єктивні показання, які узгоджуються із наявними в кримінальному провадженні доказами, а показання обвинуваченого є суперечливими.

Додатково винуватість ОСОБА_13 підтверджується сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення та безпосередньо досліджених судом, зокрема:

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000539 від 27.12.2019, відповідно до якого внесено відомості за фактами кримінальних правопорушень за ч. 2 ст.190 КК України та ч.3 ст.190 КК України (а.с. 9-13, т.2);

заявами ОСОБА_7 від 23.12.2019, 27.11.2019, 11.12.2019 на адресу прокурора Тисменицького району та начальника Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області про факти заволодіння обвинуваченим шахрайським способом грошових коштів в сумі 12500 доларів США та необхідності відновлення кримінального провадження по факту крадіжки коштів з будинку ОСОБА_13 (а.с.14-16, т.2);

протоколом огляду речового доказу від 17.07.2020 відповідно до якого об`єктом огляду є копія виконавчого листа у справі за №352/226/19 (а.с.18, т.2);

копією виконавчого листа Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі за №352/226/19 про стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 боргу за договором позики в сумі 361560 грн 02 коп. (а.с.19, т.2);

копією рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 боргу за договором позики у справі за №352/226/19 (а.с.20-21, 74-75 т.2);

заявою про злочин ОСОБА_14 від 26.12.2019 відповідно до якої останній повідомляє про заволодіння ОСОБА_13 шахрайським способом грошовими коштами в сумі 400 доларів США та заявою ОСОБА_14 від 24.01.2020 про обставини кримінального правопорушення (а.с.23, 24 т.2);

оригіналом розписки від 19.06.2019 відповідно до якої ОСОБА_13 позичив в ОСОБА_14 400 доларів терміном до 25.06.2019, серія паспорта НОМЕР_1 , номер пас. 2626 (а.с.26, т.2);

протоколом огляду речового доказу від 29.09.2020 відповідно до якого об`єктом огляду є оригінал розписки від 19.06.2019 (а.с.28, т.2);

заявою про злочин ОСОБА_9 від 17.01.2020 відповідно до якої останній повідомляє про заволодіння ОСОБА_13 шахрайським способом грошовими коштами (а.с.29 т.2);

копією договору позики від 16.02.2018 відповідно до якого ОСОБА_9 надав ОСОБА_13 позику в розмірі 1645 доларів США з терміном повернення до 27.02.2018 (а.с.31, т.2);

копією рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_9 боргу за договором позики у справі за №352/2631/18 (а.с.32, 76 т.2);

копіями супровідних листів у виконавчому провадженні №59351550, постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.06.2019, постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, акту державного виконавця від 12.08.2019 (а.с.33-37, т.2);

протоколом огляду речового доказу від 01.10.2020 відповідно до якого предметом огляду є копія договору позики від 16.02.2018, копія рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі за №352/2631/18 та матеріали виконавчого провадження (а.с.38, т.2);

протоколом тимчасового доступу до речей і документів відповідно до якого отримано доступ до оригіналів розписок, що містяться в матеріалах справ за №352/226/19 та 352/2631/18 та описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді (а.с.78-79 т.2);

розпискою від 13.05.2018 відповідно до якої ОСОБА_13 взяв у ОСОБА_7 гроші в сумі купити 12500 доларів США, не може віддати, бо сталась кража, зобов`язується віддати до кінця травня 30 числа (а.с.80, т.2);

протоколом огляду речового доказу від 07.07.2020 відповідно до якого предметом огляду є розписка від 13.05.2018 (а.с.81, т.2);

протоколом тимчасового доступу до речей і документів відповідно до якого отримано доступ матеріалів виконавчого провадження №59351550, №60868808 та описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді (а.с.85-86, т.2);

копіями матеріалів виконавчого провадження №60868808 та №59351550 в яким містяться: копії інформації про відсутність у ОСОБА_13 транспортних засобів і рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, відсутність інформації щодо ОСОБА_13 в ПФУ в частині отримання пенсії чи перебування на роботі, копію розпорядження державного виконавця, копії супровідних листів, копії постанови про арешт майна боржника, про об`єднання виконавчих проваджень, про відкриття виконавчого провадження, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, копію витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, копії викликів державного виконавця, копії заяви ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , копії виконавчих листів за №352/226/19 та №352/2631/18, копії заяви ОСОБА_13 , копією акта державного виконавця, відповідь відділу освіти Тисменицької РДА від 01.08.2019, (а.с.91-136, т.2);

заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 від 19.06.2020 відповідно до якої останній повідомляє про заволодіння ОСОБА_13 шахрайським способом грошовими коштами в сумі 5000 доларів США (а.с.138-139 т.2);

розпискою від 01.07.2018 відповідно до якої ОСОБА_13 підтверджує, що ним було отримано від ОСОБА_8 грошові кошти готівкою в сумі 5000 доларів США на виконання договору позики №1/2017 від 01.07.2018 (а.с.141, т.2);

договором позики №1/2017 від 01.07.2018 згідно із яким ОСОБА_8 передав ОСОБА_13 5000 доларів США із правом отриманням щомісячно 16% від суми позики із поверненням позики та відсотків до 01.01.2018 (а.с.142-143, т.2);

протоколом огляду речового доказу від 15.07.2020 відповідно до якого предметом огляду є розписка від 01.07.2018 та договір позики №1/2017 від 01.07.2018 (а.с.144, т.2);

заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 від 19.06.2020 відповідно до якої останній повідомляє про заволодіння ОСОБА_13 шахрайським способом грошовими коштами в сумі 4000 доларів США (а.с.146-147 т.2);

розпискою від 04.05.2019 відповідно до якої ОСОБА_13 підтверджує, що ним було отримано від ОСОБА_10 грошові кошти готівкою в сумі 4000 доларів США на термін до 29.09.2019 з щомісячним платежем відсотків 400 доларів США (а.с.149 т.2);

протоколом огляду речового доказу від 08.07.2020 відповідно до якого предметом огляду є розписка від 04.05.2019 (а.с.150 т.2);

витягом офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 30.12.2017, 16.02.2018, 01.07.2018, 13.04.2019, 04.05.2019 (а.с.172-181 т.2);

інформацією з системи «Аркан» відповідно до якої ОСОБА_13 у період з 04.07.2018 по 12.07.2018 перебував у Республіці Єгипет, та 13.12.2018 перетнув кордон у напрямку «Виїзд» в пункті пропуску Чоп (Тиса), та 27.12.2018 у напрямку «В`їзд» у цьому ж пункті пропуску (а.с. 182 т.2).

Вищевказані докази суд вважає належними та допустимими, оскільки такі підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також зібрані у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України і отримані без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і без використання інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Судом також встановлено, що надані державним обвинуваченням докази є достовірними та достатніми, оскільки не протирічать один одному, та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку.

Стосовно твердження сторони захисту про недопустимість відеозапису обшуку житла ОСОБА_13 та CD диска із відповідним записом суд зазначає наступне.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 87 КПК України встановлено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит.

Однак судом не встановлено обставин, передбачених пунктом 2 ч. 2 ст. 87 КПК України, а відтак підстав для визнання вищевказаних доказів недопустимими немає.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Разом з тим, в ході проведеного відповідно до ухвали слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.02.2020 обшуку за місцем проживання ОСОБА_13 було вилучено жорсткі диски 120719Е2034233OWVP7S та 5VM12XWT. На виконання постанов слідчого від 28.02.2020 про призначення комп`ютерно-технічних експертиз експертом встановлено файли, які містять ключові слова, зазначені слідчим у постанові. Проте відповідно до протоколів огляду речових доказів від 06.10.2020, інформації, що міститься на CD-дисках, пояснень експерта ОСОБА_16 , що був допитаний в судовому засіданні, виявлені файли створені з 1998 по 2015 рік, тобто задовго до вчинення кримінальних правопорушень (а.с. 40-69 т.2).

Крім того, суд, оцінюючи зміст виявлених файлів, дійшов висновку, що останні не стосуються події кримінального правопорушення, а відтак не можуть бути використані судом як належний доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та на підтвердження винуватості обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні.

Таким чином суд визнає їх неналежними доказами.

Стороною захисту суду було надано:

витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб відповідно до якого 28.02.2018 розірвано шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_17 (а.с.199-202 т.2);

витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, відповідно до якого державним виконавцем було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_13 (а.с.207-208 т.2);

копію постанови про опис та арешт майна боржника від 22.01.2020 у ВП №60868808 (а.с. 209-211 т.2).

Одночасно стороною обвинувачення суду надано інші документи, які є процесуальними рішеннями, відомостями, що характеризують особистість обвинуваченого чи інші рішення, які вирішують певні процедурні питання досудового розслідування, встановлюють чи визначають певні процесуальні статуси, або їх затверджують, а саме:

заяви ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 про надання добровільної згоди про приєднання до матеріалів кримінального провадження копій документів (а.с.17, 30, 140, 148 т.2);

постанови про визнання предметів речовими доказами та передачу їх на зберігання (а.с.22, 27, 39, 49, 70, 82, 145, 151 т.2)

постанову про об`єднання кримінальних проваджень від 28.12.2019, 03.02.2020 (а.с.71-72 т.2);

ухвалу про дозвіл на обшук житла від 05.02.2020, якою надано надано дозвіл на проведення обшуку в домоволодінні АДРЕСА_1 (а.с.40-41 т.2);

ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів від 31.07.2020, якими надано доступ до цивільних справ за №352/226/19, №352/2631/18 та матеріалів виконавчого провадження (а.с.77, 83 т.2);

постанови про призначення експертиз у даному кримінальному провадженні від 28.02.2020 (а.с. 50, 61 т.2);

супровідні листи експерта (а.с.51, 62 т.2);

вимогу Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області відповідно до якої ОСОБА_13 раніше не судимий (а.с. 152 т.2);

копію паспорта громадянина України у виді ID картки за № від 13.04.2018, виданого на імя ОСОБА_13 (а.с. 153 т.2);

відповіді КНП «Тисменицька міська лікарня» за №270 від 13.07.2020, КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» за №1396 від 28.09.2020, КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» за №5011 від 15.07.2020 згідно із якими ОСОБА_13 на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 155-157, т.2);

характеристику Тисменицької міської ради за №358 від 28.09.2020 відповідно до якої ОСОБА_13 характеризується позитивно (а.с. 158 т.2);

ухвалу про застосування до підозрюваного ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання від 23.09.2020 (а.с.189-192 т.2);

довідки про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні на суму 3925,25 грн, 3925,25 грн (а.с.52, 63 т.2).

Щодо посилань сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_13 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень та про існування між сторонами виключно цивільно-правових зобов`язань суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 190 КК шахрайство - це заволодіння майном або набуття права на нього шляхом обману чи зловживання довірою.

З об`єктивної сторони шахрайство полягає в протиправному заволодінні чужим майном, в набутті права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою.

Різниця шахрайства від порушення цивільно-правового зобов`язання, в разі укладення наприклад, договору позики, полягає у тому, що в обвинуваченого при шахрайстві відсутній намір виконати договірні зобов`язання.

При цьому, необхідною умовою для притягнення до кримінальної відповідальності є очевидна відсутність у боржника наміру виконувати свої грошові зобов`язання. Тобто умисел повинен з`явитися у боржника саме до моменту фактичного передачі майна. Таким чином, злочин часто має вигляд законної угоди і основною проблемою при вирішенні питання про наявність або відсутність в діях обвинуваченого складу шахрайства є юридична оцінка доказів прямого умислу в особи на заволодіння чужим майном.

При цьому, суду необхідно врахувати такі моменти:

-обман і зловживання довірою при шахрайстві як способи розкрадання чужого майна або придбання право на чуже майно повинні існувати вже в момент отримання майна;

-необхідно, щоб вже в цей момент винна особа мала умисел безоплатно заволодіти чужим майном (правом на майно) і не виконувати прийнятих за договором зобов`язань (передати річ, повернути борг, виконати доручення, повернути грошову суму, отриману за кредитним договором і т.д.).

Якщо шахрайство (190 КК України) зовні виражається в приватно - правовому договорі, необхідно, щоб шахрай в момент укладання угоди і заволодіння майном або придбання права на нього не мав наміру здійснити послугу чи іншим чином забезпечити зобов`язання.

Про наявність умислу, спрямованого на розкрадання, можуть свідчити, зокрема, явна відсутність у особи реальної фінансової можливості виконати зобов`язання або необхідної ліцензії на здійснення діяльності, спрямованої на виконання його зобов`язань за договором, використання особою фіктивних статутних документів, тощо.

Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок особистого знайомства, родинних або дружніх зв`язків, рекомендацій інших осіб, зовнішньої обстановки, цивільно-правових або трудових відносин, соціального статусу винного чи інших осіб тощо.

Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати отримання кредиту, попередньої оплати за товари чи виконання робіт (авансу), укладення договору позики, тощо без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати відповідну роботу, повернути борг чи отримані у користування речі.

Таким чином, як шахрайство, вчинене шляхом обману, так і шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою обов`язково мають в собі такий елемент як небажання особи повертати отримане майно (права на майно) або іншим чином відшкодовувати завдану потерпілому майнову шкоду попри усні чи письмові зобов`язання.

Потерпілі в суді зазначали про те, що з ОСОБА_13 мали довірливі, дружні відносини, засновані на раніше укладених усних домовленостях, зобов`язання за якими обвинувачений виконував, що й зумовило позичання ними значних сум грошей на різноманітні потреби останнього, а з ОСОБА_10 внаслідок рекомендації іншої особи ОСОБА_8 .

При цьому, суд у відповідності до положень глави 4 КПК України враховує, що показання потерпілого, є самостійним джерелом доказів і не потребують підтвердження об`єктивними доказами, а їх слід оцінювати у сукупності з іншими. Одночасно судом не встановлено існування мотивів, з яких потерпілі були б заінтересовані в обмові ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, адже переважна більшість потерпілих мала з ним міцні, дружні стосунки, які тривали багато років.

Одночасно судом надана оцінка поведінці ОСОБА_13 , яка характеризує наявність в його діях всіх складових об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 190 КК, зокрема тому, що обвинувачений позичив від потерпілих гроші під різними приводами та для різних потреб, необхідність в яких та факт їх задоволення в судовому засіданні було спростовано, що свідчить про те, що ще в момент заволодіння коштами він не мав наміру їх повернути.

Крім того, ОСОБА_13 в суді належним чином не пояснив мотивів з яких він не вживав заходів щодо повернення коштів потерпілих.

Так, позичаючи кошти у ОСОБА_9 обвинувачений повідомив, що останні йому необхідні для лікування батька, у ОСОБА_7 , ОСОБА_14 - для обміну валют, в ОСОБА_8 та ОСОБА_10 однією із причин було названо для відкриття власного бізнесу з обміну валют.

Однак, в судовому засіданні встановлено, що жодних ліцензій на здійснення фінансових операцій з обміну валют обвинувачений не мав, як і наміру легально займатись даною фінансовою діяльністю, оскільки на запитання суду повідомив, що перешкод в отриманні відповідної ліцензії у нього не було, однак чому не отримав останню не повідомив.

В той же час в судовому засіданні ОСОБА_13 повідомив, що всі кошти були позичені ним у потерпілих з єдиною метою для використання у діяльності з обміну валют. В подальшому зазначив, що після крадіжки в нього грошових коштів, що мала місце в березні 2018 року, таку діяльність не здійснював. Проте на запитання суду як обвинувачений може пояснити мету позичання коштів у потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , здійснену після вищевказаного факту, якщо ж за його з словами після крадіжки діяльністю не займався, ОСОБА_13 пояснити не зміг.

Дані обставини додатково свідчать про те, що обвинувачений заздалегідь вигадав неправдивий привід, з метою виманити гроші у потерпілих, що повністю виключає цивільно-правовий характер вказаних відносин, які не передбачають обману і будують на взаємовигідних, правових умовах.

Так, в подальшому потерпілим обвинувачений пояснював, що не може повернути гроші через те, що його обікрали на значну суму коштів, однак факт крадіжки, який розслідується органами досудового розслідування вже протягом 4 років, ніякого результату не дав, провадження було закрито слідчим, а сам ОСОБА_13 ходом досудового розслідування цікавився ще 2 роки тому.

Одночасно суд звертає увагу на те, що в момент заволодіння коштами від потерпілих обвинувачений вже мав боргові зобов`язання перед іншими особами, однак про дані факти їх не повідомив, крім того отримав кошти від потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 вже після факту крадіжки, яка за його словами і стала причиною неповернення боргів.

Крім того, суд оцінивши наявні в матеріалах кримінального провадження розписки та кредитні договори зазначає, що останні не були направлені на реальне виконання з боку ОСОБА_13 .

Зокрема, дослідивши розписку надану ОСОБА_14 , судом встановлено, що обвинувачений маючи на той час невиконані зобов`язання на значні суми перед іншими потерпілими зобов`язався повернути кошти за 5 днів. В судовому засіданні реальність вчинення таких дій ОСОБА_13 підтвердити не зміг, як і надати суду якісь логічні пояснення з даного приводу. Проте зазначив, що як на момент отримання коштів у кожного із потерпілих так і на момент розгляду справи мав можливість їх повернути, проте чому не повернув логічно пояснити не зміг. Крім того, суд звертає особливу увагу на те, що два потерпілих у даному кримінальному провадженні ОСОБА_14 та ОСОБА_7 є особами старшого віку, тобто особливо вразливою верствою населення до якої легко ввійти в довіру. Одночасно сума, якою заволодів ОСОБА_13 у ОСОБА_14 хоча і є незначною для середньостатистичної людини, проте зважаючи на відсутність в потерпілого доходу, окрім пенсійного забезпечення, хворобу, яка була перенесена ним та необхідність у зв`язку з цим коштів на лікування, дані гроші є великою втратою для нього.

Що ж до ОСОБА_7 , то обвинувачений поступово, не виконуючи попередніх зобов`язань, користуючись довірою та дружніми відносинами, заволодів від нього значними коштами на суму 12500 доларів США, які останній заробляв фізичною працею, перебуваючи протягом тривалого часу на роботах за кордоном. Одночасно в судових дебатах захисник, зі слів обвинуваченого, повідомив, що причиною невиконання є вина самого ж потерпілого, який неодноразово пред`являв вимоги до ОСОБА_13 про повернення коштів, подекуди навіть із погрозами, чим чинив психологічний тиск. Відтак дані обставини відбили бажання в обвинуваченого виконувати зобов`язання. Суд зазначає, що такі твердження захисника не базуються на нормі чинного законодавства та в будь-якому випадку не є підставою для невиконання взятих на себе зобов`язань. Крім того, незважаючи на те, що відносно стягнення коштів з ОСОБА_13 на користь даного потерпілого наявне рішення суду, яке набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні тривалий час, і відповідно до положень Конституції України є обов`язковим до виконання, захисником зазначено, що до даного рішення суду є питання оскільки в самій розписці не зазначено точну дату повернення коштів. Дана обставина, на переконання суду, додатково свідчить про небажання виконувати обвинуваченим взяті на себе зобов`язання ще на момент отримання коштів, а написання в подальшому розписки з непослідовним змістом виключно про наявність умислу приховати свої шахрайські дії.

Стосовно факту заволодіння коштів в потерпілого ОСОБА_9 суд зазначає, що на момент вчинення даної дії обвинувачений вже мав фінансові зобов`язання перед ОСОБА_7 в значній сумі 125000 доларів США. Незважаючи на це, ОСОБА_13 16.02.2018 укладає договір позики на суму 1645 доларів США з терміном повернення коштів до 27.02.2018 року, тобто на 10 днів. При цьому посилання сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_13 складу злочину, передбаченого ч. 2, ч. 3 ст. 190 КК України, оскільки відповідно до рішень Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у цивільних справах за №352/226/19, №352/2631/18 про стягнення боргу, кошти слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , суд вважає необґрунтованим, так як той факт, що маючи боргову розписку та договір позики потерпілі у свій час звернулись до суду із позовом про стягнення суми боргу з обвинуваченого, не свідчить про відсутність в діях ОСОБА_13 ознак шахрайства при заволодінні цими коштами, виходячи з її мотиву, умислу, способу вчинення злочину, оскільки зазначені грошові кошти були передані потерпілими внаслідок вчинення обвинуваченим шахрайських дій.

При цьому відповідно до позиції ККС ВС у постанові в справі за №668/15279/15-к, якою залишено без змін вирок апеляційного суду Херсонської області від 09.01.2018 та суд касаційної інстанції визнав аргументованою позицію апеляційного суду, наявність рішення суду у цивільній справі про стягнення коштів не свідчить про відсутність в діях особи ознак шахрайства при заволодінні цими коштами, та в будь-якому разі про порушення ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Щодо факту заволодіння грошовими коштами у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 то суд зазначає, що ці обставини мали місце як після зазначеного обвинуваченим факту крадіжки у нього майна, так і на час наявності у нього значної кількості невиконаних боргових зобов`язань перед іншими потерпілими. В той же час укладаючи договір позики за №1/2018 від 01.07.2018 з ОСОБА_8 та написання розписки ОСОБА_10 обвинувачений отримав значну суму коштів із зобов`язанням сплачувати відповідно 16% від суми коштів щомісячно та 400 доларів США щомісячно. Одночасно додатково про нереальність укладеного договору свідчить і допущена в договорі описка про повернення коштів до 01.01.2018. На запитання суду ОСОБА_13 повідомив, що умови договору не читав, таким чином у порядок виконання зобов`язання не вникав.

Отже, виманювання коштів у потерпілих на значні суми під вигаданими приводами, знайомства ОСОБА_13 через потерпілого ОСОБА_8 , з якими перебував у дружніх стосунках, з людьми для запозичення коштів, велика кількість епізодів злочинної діяльності, вчинених протягом 2017-2019 років одним і тим же способом, подальша поведінка обвинуваченого, яка виражалась в уникненні спілкування з потерпілими, навіть самими близькими друзями, неповернення отриманих від потерпілих коштів, свідчать про відсутність у обвинуваченого наміру на виконання взятих на себе обіцянок ще в момент отримання цих коштів.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу і на те, що незважаючи на невиконання зобов`язань перед потерпілими, обвинувачений ОСОБА_13 здійснював подорожі з метою відпочинку в Республіку Єгипет та Італія і на даний час користується послугами таксі та в 2019 році протягом 7-9 місяців надавав фінансову допомогу свідку ОСОБА_15 в розмірі 500-1000 грн щотижня. Суд зазначає, що показання свідка ОСОБА_15 в частині надання ним мінімум двічі на тиждень послуг з перевезення вартістю приблизно по 150 грн безкоштовно, є суперечливими, так як зазначив сам свідок він інших доходів не має, має проблеми із здоров`ям, а відтак надання таких послуг безкоштовно позбавило б його будь-яких засобів для існування.

Одночасно судом з`ясовано, що після смерті батька ОСОБА_13 , в якого у власності перебувало нерухоме майно: будинок та земельна ділянка у м. Тисмениця, останній є спадкоємцем першої черги. Від спадщини не відмовлявся та наміру такого не має, проте за оформленням спадщини з метою виконання боргових зобов`язань до нотаріуса не звертався. Пояснення ОСОБА_13 щодо неможливості оформлення права власності оскільки в нього до лютого 2022 року був відсутній паспорт громадянина України, так як він знаходився у одного із потерпілих, суд вважає необґрунтованим, так як на запитання суду обвинувачений пояснив, що до правоохоронних органів із відповідними заявами не звертався, оскільки не хотів завдати шкоди потерпілим, а до відділу ДМС не звернувся, бо надіявся все врегулювати в мирному порядку. Крім того, станом на початок квітня 2022 року жодних дій із оформлення права власності теж не здійснив.

Разом з тим, суд враховує і те, що обвинувачений є особою молодого віку, однак офіційно непрацевлаштований. За словами ОСОБА_13 отримує дохід виконуючи різноманітну працю в розмірі 200-500 грн в день, а також допомагає мама, яка щомісячно пересилає кошти в сумі 200-300 євро, дідусь і бабуся забезпечують продуктами харчування. Однак, незважаючи на ці обставини, обвинувачений за період з 2018 по 2022 рік не здійснив жодних відшкодувань потерпілим, окрім ОСОБА_9 у березні 2018 року на суму 645 доларів США, що знову ж таки свідчить про відсутність у обвинуваченого наміру на виконання взятих на себе обіцянок ще в момент отримання цих коштів.

Суд надає оцінку висловлюванням ОСОБА_13 про небажання отримання потерпілими коштів в сумі по 1000 грн перед судовим засіданням 11.04.2022, оскільки суд погоджується в даному випадку з позицією потерпілих, що дані дії направлені виключно на створення ілюзії про бажання повернення коштів зважаючи на мізерність таких сум та неповернення жодних сум протягом тривалого періоду з 2018 по 2022 рік. Крім того сам захисник в судових дебатах повідомив, що дані дії ОСОБА_13 вчиняє оскільки усвідомлює, що його очікує кримінальна відповідальність.

Щодо посилань сторони захисту на позицію ВС щодо неможливості притягнення до кримінальної відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання, то суд зазначає, що дана позиція не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки ОСОБА_13 взагалі не виконав зобов`язання перед потерпілими.

Стосовно посилань сторони захисту про не підтвердження прямими доказами наявності прямого умислу та корисливого мотиву при укладанні договорів та наданні розписок з посиланням на практику ВС відповідно до якої отримання майна з умовою виконання якого - небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання суд зазначає наступне.

Чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих (стосовно цього елемента доказування) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування суб`єктивної сторони досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) таких елементів суб`єктивної сторони злочину, як прямого умислу та корисливого мотиву.

Так, суд, дослідивши всі вищенаведені обставини, провівши їх сукупний аналіз, встановив про відсутність у обвинуваченого ще в момент отримання цих коштів у потерпілих наміру на виконання взятих на себе обіцянок.

Таким чином, дослідивши докази сторони обвинувачення, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_13 у тому, що він вчинив умисні дії, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому у великих розмірах, у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно, а також чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно, що завдало значної шкоди , а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 190, ч.3 ст.190 КК України.

При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Санкція ч.2 ст.190 КК України на момент вчинення кримінального правопорушення передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років, а санкція ч. 3 ст.190 КК України - позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення є нетяжким та тяжким злочином, ОСОБА_13 раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину. В той же час обвинувачений шкоду не відшкодував, потерпілими від злочину є в тому числі особи, які відносяться до соціально вразливих верств населення, а злочинну діяльність обвинувачений здійснював протягом тривалого періоду часу.

Обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України, не встановлено. При цьому суд відхиляє доводи сторони захисту про наявність щирого каяття, оскільки обвинувачений вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, цивільний позов ОСОБА_14 в частині матеріальної шкоди визнав повністю, ОСОБА_10 частково, а в задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 просив відмовити.

Так, суд звертає увагу на те, що каяттям є негативно забарвлене почуття, що поєднує в собі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки. При цьому Кримінальний кодекс чітко не визначає у чому ж саме полягає таке каяття та яким чином воно має бути висловлено обвинуваченим або які дії останньому слід вчинити для застосування до нього такої пом`якшуючої обставини. Проте розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, ОСОБА_13 вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, захисник у судових дебатах просив виправдати обвинуваченого, а у матеріалах кримінальної справи стосовно обвинуваченого відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_13 відшкодував завдані збитки чи бажав виправити наслідки вчиненого.

Стосовно вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких обставин, то суд зазначає, що жодна із зазначених захисником обставин не знайшла свого підтвердження при розгляді кримінального провадження. Так, факт розлучення обвинуваченого з дружиною може виключно свідчити про не підтримання протягом тривалого часу сімейних відносин. Стосовно смерті батька та внесення відомостей до ЄРДР по фактах вчинення даних кримінальних правопорушень, то останні мали місце безпосередньо після вчинення злочинів. Щодо хвороби обвинуваченого, то остання не підтверджена жодними доказами, при цьому твердження захисника, що ОСОБА_13 не міг звернутись до закладу охорони здоров`я через відсутність паспорта не відповідає вимогам чинного законодавства, відповідно до якого надання медичної допомоги особі, яка її потребує, медичними закладами є обов`язковою та безумовною.

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлені.

Щодо прохання сторони захисту про застосування положень ст. 69 КК України суд зазначає, що судом не встановлено пом`якшуючих обставин, а тим більше таких, які б були винятковими і істотним чином знижували міру тяжкості скоєного проступку, чи зменшували суспільну небезпеку кримінального правопорушення до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України.

Отже, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, думку державного обвинувача, особи винуватого, потерпілих, які просили призначити суворе покарання з реальним його відбуванням, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією ч.2 ст.190 КК України, в редакції станом на момент вчинення кримінального правопорушення, покарання у виді обмеження волі строком на три роки. При цьому суд враховує, що більш м`які види покарання у виді штрафу та виправних робіт не можуть бути призначені обвинуваченому у зв`язку з його не працевлаштуванням.

Щодо призначення покарання за ч.3 ст.190 КК України то суд зазначає, що вважає за необхідне призначити в цій частині покарання у виді позбавлення волі в мінімально визначеному розмірі, передбаченому санкцією даної норми.

При на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_13 слід визначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Одночасно, вирішуючи питання про можливість виправлення ОСОБА_13 із звільненням його від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України суд враховує, що незважаючи на існування відкритих виконавчих проваджень з виконання рішень Тисменицького районного суду Івано-Франківської області суттєвих дій з погашення заборгованості останній не вчинив, знаючи про наявність у ОСОБА_14 необхідності у коштах на дороговартісне лікування та те, що ОСОБА_7 більшу частину свого життя заробляв гроші, які в подальшому привласнив обвинувачений, останній дій на їх повернення протягом тривалого періоду часу не вчинив. Суд звертає особливу увагу, що дані особами є людьми старшого віку, тяжко переживають дані події про що неодноразово стверджували в суді. Всі ці обставини були достеменно відомі ОСОБА_13 , однак незважаючи на це хоча б частково ним не було відшкодовано кошти, при цьому власний відпочинок в цей період пояснив необхідністю зняти стрес. Пробачення у жодного із потерпілих не попросив.

При цьому відповідно до досудової доповіді органу пробації щодо обвинуваченого ОСОБА_13 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є середнім, з огляду на його не працевлаштування, ставлення до вчиненого та те, що останній має нестабільне матеріальне становище, а обвинуваченим було вчинено саме корисливі злочини.

Дані обставини, на переконання суду, негативно характеризують обвинуваченого, так як безумовно вказують на тривалий та систематичний характер його дій, не усунення тяжкої шкоди, завданої правопорушенням.

Стосовно висновку органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без обмеження або позбавлення волі суд зазначає, що при цьому орган пробації виходив із пояснень самого ОСОБА_13 стосовно ставлення до злочинів, які були спростовані при розгляді даного кримінального провадження.

Отже, з урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Щодо заявленого ОСОБА_14 цивільного позову суд зазначає наступне.

Так, обвинувачений цивільний позов ОСОБА_14 в частині матеріальної шкоди визнав повністю.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, з урахуванням повного визнання ОСОБА_13 цивільного позову в цій частині, суд дійшов висновку про задоволення позову та необхідність стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_14 400 доларів США.

Стосовно цивільних позовів в частині стягнення майнової шкоди ОСОБА_10 , який обвинувачений визнав частково в сумі 1000 доларів США, та ОСОБА_8 в задоволенні якого просив відмовити суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Виходячи зі змісту 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, котрий вчинив суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК і при цьому застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності з вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до наявних в матеріалах кримінального провадження договору позики №1/2017 від 01.07.2018 та розписки від 01.07.2018 ОСОБА_8 передав ОСОБА_13 5000 доларів США із правом отриманням щомісячно 16% від суми позики із поверненням позики та відсотків (а.с.141-143, т.2).

Стосовно зазначення в договорі позики строку повернення до 01.01.2018 суд зазначає, що дана описка не впливає на суть зобов`язання, оскільки факт передачі ОСОБА_8 ОСОБА_13 даних коштів та необхідність їх повернення не заперечила жодна із сторін договору. Крім того, даний договір з даної підстави не був визнаний недійсним судом.

Згідно з розпискою від 04.05.2019 ОСОБА_13 підтверджує що ним було отримано від ОСОБА_10 грошові кошти готівкою в сумі 4000 доларів США на термін до 29.09.2019 з щомісячним платежем відсотків 400 доларів США (а.с.149 т.2).

Стосовно посилань ОСОБА_13 про повернення коштів вищевказаним особам, то суд вважає їх безпідставними та недоведеними жодними доказами. Так, ОСОБА_8 підтверджував отримання від обвинуваченого коштів, однак зазначив, що останні ішли на погашення відсотків, передбачених договором позики, та в будь-якому випадку не зменшували основного зобов`язання.

Крім того відповідно до правової позиції Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 р. у справі № 128/891/20-ц наявність в оригіналу боргової розписки у позикодавця свідчить про невиконання позичальником боргового зобов`язання.

На запитання суду чи були якісь перешкоди в отриманні розписок у вищевказаних осіб в момент сплати, за словами ОСОБА_13 , боргового зобов`язання, останній повідомив, що не було. Одночасно відповідно до п.2.1 договору позики за №1/2018 у разі часткового повернення позики про це робиться відповідна відмітка на розписці або договорі, однак як вбачається з наявних в матеріалах справи оригіналів вищевказаних документів, будь-які відмітки відсутні.

Одночасно, зважаючи на те, що оскільки ВС неодноразово доходив висновку, що немає законодавчої заборони на стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті та наголошував на тому, що в разі прийняття судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу повинна бути перерахована саме іноземна валюта, то вищевказані позови в частині стягнення майнової шкоди слід задовольнити.
Щодо позовів ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода може відшкодовуватись грішми.

Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Під час судового розгляду встановлено, що потерпілі після вчинення кримінального правопорушення зазнали душевних страждань, що виразились у тривалому переживанні з приводу втрати коштів, порушенні нормального та сталого режиму життєдіяльності, викликали незворотні негативні зміни у житті, по даний час відчувають соціальну несправедливість та у зв`язку з цим мають знижений настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість та почуття образи.

З урахуванням цього, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що потерпілим заподіяно моральну шкоду на суму 5 000 гривень, яка повинна бути стягнута з обвинуваченого по справі на користь кожного із потерпілих.

Саме такий розмір буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відтак, позови в цій частині підлягають до часткового задоволення.

Стосовно процесуальних витрат на правову допомогу ОСОБА_8 відповідно до поданої ним заяви, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_11 10.11.2020 було укладено договір про надання правової допомоги.

Згідно з актом передачі-приймання виконаних робіт та розрахунку-опису робіт від 08.04.2022, наданих згідно з договору про надання правової допомоги від 10.11.2020, адвокат з однієї сторони надав, а клієнт прийняв послуги адвоката в сумі 10 000 грн.

При цьому суд зазначає, що відповідно до правової позиції ВС ненадання доказів оплати процесуальних витрат не є підставою для відмови у їх стягнення, так як останні можуть бути оплачені і після надання відповідних послуг, а ЦПК України визначено, що розмір витрат визначається виходячи із витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що клопотання потерпілого про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню пропорційно до задоволення цивільного позову, а саме в сумі 8717,50 грн.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_13 також застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, суд вважає, що до вступу вироку в законну силу необхідно продовжити відносно обвинуваченого виконання обов`язків згідно запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Крім того у відповідності до ст. ст. 122, 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта для проведення експертиз у даній справі, а саме: 3925,25 грн, 3925,25 грн, що у загальній сумі становить 7850,50 грн.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_13 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

за ч.2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки;

за ч.3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначити ОСОБА_13 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Продовжити ОСОБА_13 виконання обов`язків згідно запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу.

Початок строку відбування ОСОБА_13 покарання рахувати з моменту фактичного його затримання, після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_13 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 400 (чотириста) доларів США боргу та 5000 (п`ять) тисяч гривень моральної шкоди.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_13 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_8 5000 (п`ять тисяч) доларів США боргу та 5000 (п`ять) тисяч гривень моральної шкоди.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_8 8717 (вісім тисяч сімсот сімнадцять) гривень 50 копійок витрат за надання правничої допомоги.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_13 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_10 4000 (чотири тисячі) доларів США боргу та 5000 (п`ять) тисяч гривень моральної шкоди.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь держави 7850 (сім тисяч вісімсот п`ятдесят) грн 50коп. витрат на залучення експертів для проведення експертиз.

Речові докази:

CD-диски, що містять відеозаписи огляду речових доказів та проведення обшуку, що знаходиться в матеріалах кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження;

Копію виконавчого листа Тисменицького районного суду від 27.05.2019 та копію рішення Тисменицького районного суду від 27.05.2019, оригінал розписки про отримання грошових коштів від ОСОБА_14 , копію договору позики від 16.02.2018, копію рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі за №352/2631/18 та матеріали виконавчого провадження ВП №59351550, оригінал розписки про отримання коштів в ОСОБА_7 , оригінал договору позики за №1/2018 від 01.07.2018, оригінал розписки про отримання коштів в ОСОБА_8 , оригінал розписки про отримання коштів в ОСОБА_10 , що знаходиться в матеріалах кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження;

жорсткі диски 120719Е2034233OWVP7S та 5VM12XWT вилучені в ОСОБА_13 під час проведеного обшуку, - повернути ОСОБА_13 .

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області ОСОБА_18