Справа № 172/812/20
Провадження № 1-кп/191/247/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2022 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000179 від 15.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в сел. Васильківка, Васильківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, який має неповну середню освіту, не працюючого, маючого дітей: ОСОБА_4 2011 року народження та ОСОБА_5 2013 року народження, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_8 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , близько о 00 годин 30 хвилин 15 травня 2020 року, прийшов до території домоволодіння розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , з наміром на незаконне заволодіння транспортним засобом та звернення його на свою користь. Так реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 достовірно впевнившись, що його дії носять злочинний характер, діючи умисно, таємно, з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи при цьому суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, проник до огородженої території домоволодіння через задній двір та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними, ОСОБА_3 підійшов до приміщення гаражу де реалізовуючи свій протиправний намір спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом «Сузукі» синього кольору, який належить ОСОБА_9 , за допомогою монтировки яку ОСОБА_3 приніс з собою, користуючись знаряддям злочину за допомогою сили рук та монтировки зірвав навісний замок на вхідних дверях до гаражу та зайшовши до вказаного приміщення де незаконно заволодів транспортним засобом «Сузукі» синього кольору, і з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріального збитку ОСОБА_9 .
Умисні дії ОСОБА_3 , кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням до іншого сховища.
ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини скоєного ним злочину. В судовому засіданні пояснив, що дійсно літом 2020 року приблизно о 00.00 годин, він переліз через паркан до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , зірвав замок та проник до гаражу, звідки викотив транспортний засіб «Сузукі» на якому потім поїхав до міста Львів. Шкоду відшкодував повністю, у скоєному щиро кається.
Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що у травні 2020 року обвинувачений просив у неї купити мопед, але вона відмовила і дала лише бензин. Вранці 15.05.2020 року вона, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , помітила, що зірваний замок на гаражу та відсутній мопед, біля гаражу на землі виявила монтировку. Через задню хвіртку був витягнутий мопед і був наявний слід на городі. Про що вона одразу повідомила поліцію. Сусіди обвинуваченого сказали, що ОСОБА_3 поїхав до м. Львів. Цивільний позов не підтримує, так як шкода відшкодована в повному обсязі.
Враховуючи те, що обвинувачений, потерпілий та прокурор не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Суд, оцінивши показання ОСОБА_3 , потерпілої в сукупності з відомостями про предмет злочинів і про обстановку їх виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинуваченого в скоєнні ним злочинів в судовому засіданні доказана повністю.

Дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням до іншого сховища.

Суд вважає, що таке доведення випливає із сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою та відповідає критерію доведеності вини «поза розумним сумнівом». Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю. Він діяв з прямим умислом, з корисливих мотивів, таємно. Обвинувачений є суб`єктом цього злочину, оскільки є осудним та повнолітньою особою. Кваліфікуючими ознаками пред`явленого в обвинуваченні злочину є незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням до іншого сховища.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом встановлено - щире каяття.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69-1 КК України відсутні.
Обговорюючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є умисним тяжким злочином; наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обтяжуючих обставин, відомості про особу останнього, а саме те, що він раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, не працює, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, характеризується позитивно, має двох синів: ОСОБА_4 2011 року народження та ОСОБА_5 2013 року народження, вину визнав, матеріальну шкоду відшкодував повністю.
Вивчивши всі вказані обставини, суд вважає, що ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції ч.2 ст.289 КК України, а саме у вигляді позбавлення волі, та знаходить можливим перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 сприяв відшкодуванню спричиненої шкоди потерпілій та повністю відшкодував шкоду, суд вважає за можливе не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання у виді конфіскації майна, яка передбачена санкцією ч.2 ст.289 КК України.
Потерпілою ОСОБА_9 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
31.10.2022 року в судовому засіданні надано заяву, що матеріальних претензій до обвинуваченого потерпіла ОСОБА_9 не має.
Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Підстав не прийняття відмови потерпілого від позову судом не встановлено, оскільки в судовому засіданні останній підтвердив факт повного відшкодування завданої шкоди обвинуваченим.
Заходи забезпечення кримінального провадження на час постановлення вироку не застосовувались.
Долю речових доказів по кримінальному провадженню слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину за ч.2 ст.289 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Прийняти відмову потерпілої ОСОБА_9 від цивільного позову та закрити провадження у справі в частині цивільного позову на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Речові докази - металевий пристрій «зубило» та металеву трубу довжиною 1 метр 20 см, які зберігаються в камері схову Васильківського ВП, квитанція № 163 від 18.05.2020 року знищити ( т. 2 а.с. 16,17).

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1