ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року
м. Київ

справа № 568/1224/20
провадження № 51-5729км21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

засуджена ОСОБА_6
(в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 липня 2021 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000193, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Алагірі Північної Осетії, зареєстрована в АДРЕСА_1 , фактичнопроживає в АДРЕСА_2 ,

засудженої за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 ,посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої ОСОБА_6 через суворість,виклала вимогу до суду касаційної інстанції (далі Суд) про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Свої доводи захисник мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 за умови призначення їй мінімального покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі на строк 7 років, та не обґрунтував у вироку, чому таке покарання не буде дійовим та не забезпечить досягнення мети покарання.
Стверджує, що протоколи слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на які суд послався у вироку, є недопустимими доказами, оскільки отримані з порушенням вимог ч. 5 ст. 240 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України). Так, дозвіл на проведення слідчих експериментів у приміщенні літної кухні домогосподарства надавав ОСОБА_10 , а за відповідними документами власником будинку рахується ОСОБА_11 . Тому дані слідчого експерименту є недійсними.

Зазначає, що суд безпідставно не задовольнив клопотання її підзахисної про допит у суді експерта, чим позбавив її права, передбаченого ч. 3 ст. 356 КПК України, ставити експерту запитання та отримувати на них відповідь.

Зміст судових рішень та встановлені судами обставини кримінального провадження
За вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 липня 2021 року ОСОБА_6 засудженоза ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.
ОСОБА_6 визнано винуватою в тому, що вона 17 червня 2020 року близько 16:50, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у літній кухні житлового господарства за місцем свого проживання на АДРЕСА_2 в ході сварки на ґрунті особистих неприязних відносин зі співмешканцем ОСОБА_11 , з метою заподіяння тілесного ушкодженняз помсти за образу, взяла із шухляди столу ніж та зі значною силою завдала ОСОБА_12 одного удару у стегно лівої ноги, що призвело до ушкодження стегнової артерії та масивної крововтрати. Внаслідок отриманого поранення стегна з ушкодженням стегнової артерії, що належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_11 помер на місці події.

Позиції інших учасників судового провадження щодо поданої касаційної скарги
Засуджена у засіданні суду касаційної інстанції підтримала касаційну скаргу, прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника.
Інші учасники належним чином повідомлені про касаційний розгляд, але в судове засідання не з`явилися.

Мотиви Суду
Межі касаційного перегляду та вимоги закону, якими керується Суд
Відповідно до ст. 433 КПК України Судперевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Судпереглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (у тому числі здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов), а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Застосовуючи положення ст. 87 КПКУкраїни при оцінці доказів, наданих сторонами, Суд виходить із того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.
За приписами ч. 1 ст. 412 КПК України істотним вважається таке порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалитизаконне та обґрунтоване судове рішення.

Щодо доводів про порушення ч. 5 ст. 240 КПК України
Відповідно до ч. 5 ст. 240 КПК України слідчий експеримент, який проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та стверджується в касаційній скарзі, власником домоволодіння на АДРЕСА_2 є ОСОБА_11 особа, померла внаслідок вчинення злочину у цьому ж провадженні.
Засуджена ОСОБА_6 проживала у вказаному домоволодінні без реєстрації.
За вищевказаною адресою також зареєстрований ОСОБА_13 , 1997 року народження син померлого, який визнаний потерпілим у провадженні, фактично проживає на АДРЕСА_3 .

На час вчинення злочину ОСОБА_13 перебував за кордоном та даних про те, що на час проведення слідчих експериментів він повернувся із-за кордону, матеріали провадження не містять.
Слідчі експерименти зі свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проведенно на підставі дозволу, який надав ОСОБА_10 , 2001 року народження, що зареєстрований та проживає на АДРЕСА_3 .
Разом із тим, питання щодо належності особи, яка надала дозвіл на проведення слідчих експериментів, та законності такого дозволу сторона захисту в судах першої та апеляційної інстанцій не ставила.

Захисник у скарзі не зазначає, чиї саме інтереси порушено внаслідок надання дозволу саме ОСОБА_10 іяким чином це вплинуло на законність судового рішення, за умови того, що результати слідчих експериментів та добровільність згоди особи, яканадала дозвіл на їх проведення, сторона захисту в касаційному порядку не оскаржує.

Щодо доводів про порушення ст. 356 КПК України
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 356 КПКУкраїни за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку.
З наведеного вбачається, що виклик експерта в судове засідання є правом, а не обов`язком суду.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 410 КПКУкраїни неповним визнається судовий розгляд, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Водночас неповнота судового розгляду не є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом касаційної інстанції, виходячи з вимог ст. 438 КПК України.
Крім того, захисник у касаційній скарзі не вказує, які саме дані вважала за необхідне з`ясувати в експерта сторона захисту і яким чином це вплинуло б на встановлення істини у справі.

Висновки за результатами розгляду доводів про порушення вимог кримінального процесуального закону
Вказані порушення кримінального процесуального закону, на які посилається захисник у скарзі, не були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій, а Суд, з урахуванням меж касаційного перегляду, позбавлений процесуальної можливості їх виправити.
Разом із тим даних, які б свідчили, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не виявлено.
Щодо призначеного покарання
Відповідно до вимог ст. 65 КК Україниособі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.
Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченійОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України належить до тяжкого злочину, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставин, що його обтяжують (рецидив злочинів, вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння), дані про особу обвинуваченої, яка неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності та в період, коли попередня судимість не була знята чи погашена, вчинила новий злочин проти життя і здоров`я особи, що мав невідворотній негативний наслідок у вигляді заподіяння смерті потерпілому, при цьому свою вину не визнала та не розкаялась.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачена не бажає ставати на шлях виправлення, а тому її виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах, наближених до вищої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, мотивувавши належним чином своє рішення.

Переглядаючи вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд погодився з вироком суду першої інстанціїтадійшов висновку про необґрунтованість наведених обвинуваченою в апеляційній скарзі доводівщодо суворості призначеного покарання.
Зокрема, доводи сторони захисту про те, що суд мав визнати пом`якшуючою вину обставиною той факт, що ОСОБА_6 є багатодітної матір`ю, оскільки не позбавлена батьківських прав, апеляційний суд спростував, встановивши, що станом на дату події злочину одна неповнолітня та четверо малолітніх дітей обвинуваченої вже перебували в будинку сімейного типу, а органом опіки та піклування Радивилівської міської ради подано позов до суду про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав щодо цих дітей, отже, підстав для визнання вказаної обставини пом`якшуючою в суду не було.
На думку Суду, виходячи із санкції ч. 2 ст. 121КК України, якою передбачено покарання у видіпозбавлення волі на строк від 7 до 10 років,обране ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років за встановлених судом обставин, враховуючи дані про особу засудженої, не є явно несправедливим через суворість.
За таких обставин Суд визнає, що призначене ОСОБА_14 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання,є обґрунтованим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Доводів на підтвердження того, що призначене засудженій ОСОБА_14 покарання за встановлених судом обставин є явно несправедливим, у скарзі не наведено.
Даних, які б вказували на явну несправедливість покарання, призначеного засудженій ОСОБА_14 , не вбачається.
Таким чином, підстав для задоволення касаційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 липня 2021 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 рокустосовно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3