Справа №523/7647/15-к
Провадження №1-кп/523/104/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2022 року Суворовський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в режимі відео конференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» у присутності обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальні акти та додані до них документи об`єднаних кримінальних проваджень за №0001480 від 26.03.2015р., за №0001443 від 28.08.2017р., №0000007 від 3.07.2020р., за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.2 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 187 ч.2, ст.185 ч.3, 186 ч.2 КК України,-

Встановив:

В провадженні Суворовського районного суду міста Одеси знаходяться об`єднані обвинувальні акти з долученими до них документами за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.2 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 187 ч.2, ст. 185 ч.3, 186 ч.2 КК України.

Вивченням наданих до суду матеріалів справи встановлено, що під час судового провадження в порядку ст.331 ч.3 КПК України відносно обвинуваченого ОСОБА_6 17.02.2022 року був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор». Строк дії ухвали суду припиняє свою дію 17.04.2022 року.

У ході судового засідання прокурор надав клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи клопотання тим, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має утриманців, джерел для існування, у зв`язку з чим ризики, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України продовжують існувати та дає підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, на думку прокурора, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам.

Дослідивши надані до суду матеріали, приймаючи до уваги особу ОСОБА_6 , тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується обвинувачений, та покарання, що загрожує у разі визнання особи винною, вислухавши думку учасників процесу:

захисника ОСОБА_4 , яка заперечувала проти задоволення клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу відносно її підзахисного, вказуючи, що ОСОБА_6 1999р.н., щодо доводів прокурора що підзахисний не одружений, вважає, що це не є підставою того, що відноситься до категорії ризиків, визначених в ст.177 КПК України, також прокурором не доведено, що він може переховуватися від суду, водночас висловлюючи незгоду з тим, що її підзахисний не має міцних соціальних зв`язків, оскільки у ОСОБА_6 є родина, мати, брат, бабуся, він має постійне місце мешкання та реєстрації у м. Одесі, перший інкримінований йому злочин скоєний у 2015 році, півтора року перебував під вартою та відносно нього діє Закон Савченко, в подальшому був затриманий Суворовським судом, також один рік вісім місяців знаходиться під вартою, крім цього, при спілкуванні підзахисний пояснив, що його брат зараз служить в тер. обороні, на теперішній час в країні встановлений воєнний стан, ОСОБА_6 виказує намір стати на захист батьківщини, у зв`язку з чим, повністю вірячи підзахисному, просила не задовольняти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаючи за можливе за викладених підстав змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання; захисника ОСОБА_5 , яка підтримала думку колеги;

обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив змінити відносно нього запобіжний захід у зв`язку з воєнним станом, так як хоче захищати свою країну, вказуючи, що у нього є сімя,

прокурора ОСОБА_3 , який в якості репліки зазначив, що відповідно внесених змін до КПК України від 27.03.2022р., злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_6 не підпадає під дію ст.616 КПК України, оцінюючи у сукупності викладені доводи сторін, суд дійшов до висновку, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Дійсно, відповідно до положень ст.331 ч.1,2 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Разом з цим, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення не уявляє собою « відповідної та достатньої» підстави.

Крім цього, статтею 5 частиною 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» частини 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Слід також зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, статтею 17 КПК України про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Згідно ст.29 ч.1 Конституції України ніхто не може триматись під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі і в порядку встановлених законом.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Таким чином, виходячи з наведених вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, приймаючи до уваги доводи сторони захисту про можливість належного виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків в межах більш м`якого запобіжного заходу на час проведення судового провадження, ніж тримання під вартою; враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та потребують дослідження під час судового засідання; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання особи винною у скоєнні інкримінованих їй діянь, однак, дослідивши надані до суду матеріали, які містять дані про особу обвинуваченого, те, що він має постійне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає разом з родиною, що свідчить про міцність соціальних зв`язків, приймаючи до уваги умови воєнного стану, встановленого Указом Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_9 за №64/2022 від 24.02.2022 року та Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" за №2102-ІХ від 24.02.2022р., враховуючи також ту обставину, що судовий розгляд по об`єднаному кримінальному провадженню ще триває, при цьому розгляд справи по суті за об`єктивних та суб`єктивних причин найближчим часом не вбачається можливим здійснювати, а загальний термін тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою за Законом ОСОБА_10 складає майже 7 років (з 26.03.2015р. - 25.10.2016р., 23.07.2020р. по теперішній час), тобто подальше тримання під вартою є фактичним відбуванням покаранням за злочини, за який обвинувачений ще не засуджений вироком суду, що на думку суду у даному випадку є не припустимим, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд дійшов до висновку, що аргументи захисника ОСОБА_4 містять обґрунтовані й сформульовані підстави щодо доцільності зміни запобіжного заходу, на думку суду на даний момент ризики, передбачені ст.177 КПК України не мають того ступеню, які б виправдовували тримання під вартою, ризику переховування або перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином не вбачається, в умовах оголошеного воєнного стану ОСОБА_6 може бути корисним, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати відносно обвинуваченого іншу міру запобіжного заходу - у вигляді домашнього арешту за місцем його фактичного проживання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 ч.5 КПК України, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого мешкання у певний період доби, що на думку суду буде достатнім для тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та достатнім для запобігання ризиків і забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

Щодо посилання прокурора на внесені зміни до КПК України від 27.03.2022 року, вони заслуговують на увагу, дійсно, відповідно ст.616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146 - 147, 152 - 156, 186, 187, 189, 255, 2551, 257, 258 - 262, 305 - 321, 330, 335 - 337, 401 - 414, 426 - 433, 436, 437 - 442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Однак інкримінований ОСОБА_6 злочин за ст.187 ч.2 КК України мав місце 25.03.2015 року, попередній вирок скасований судом апеляційної інстанції для нового розгляду з метою вжиття усіх необхідних заходів для з`ясування усіх обставин злочину, при цьому апеляційним судом щодо обвинувачених був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, новий вирок не ухвалений, щодо епізодів обвинувачення ОСОБА_6 за ст.186 ч.2 КК України, за змістом обвинувального акту йому інкримінується відкрите викрадення декілька упаковок пива, вартість спричиненої майнової шкоди складає 334,92 гривень. За викладених обставин, оцінюючи ризики, які зі спливом часу втрачають свою актуальність, приймаючи до уваги особу ОСОБА_6 , його вік, поведінку під час судового провадження, суд у цьому окремому випадку вважає за доречне ухвалити рішення щодо зміни запобіжного заходу.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.132, 177-178, 183, 194, 196, 331, 369-372, 392 КПК України, суд, -

Постановив:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 строком на 2 місяці, тобто до 7.06.2022р.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з-під варти у залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) заборонити залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 20:00 години до 6:00 години ранку наступної доби;

2) не відлучатися за межі м. Одеси без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками в рамках об`єднаного кримінального провадження;

5) за першим викликом з`являтися до суду.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 про наслідки ухилення від покладених на нього судом обов`язків, що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, а також те, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Направити копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту для виконання органу Національної поліції, а саме до відділення поліції №2 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .

Відповідно до положень ч.4 ст.181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Разом з цим організацію та контроль виконання ухвали суду покласти на прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 процесуального керівника у кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали суду складає 2 місяці з дня її проголошення та припиняє свою дію 7.06.2022 року.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя : ОСОБА_1