Справа №:755/5313/22
Провадження №: 1-кс/755/1099/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2022 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 одноособово, перевіривши виконання вимог ст.ст. 131-132, 170-172 КПК України за клопотанням прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному проваджені № 0001448 від 20 червня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України,
в с т а н о в и л а :
прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 звернувся до слідчої судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, яке було вилучено 29 червня 2022 року під час тимчасового доступу до речей, які перебувають у володінні ОСОБА_3 .
Слідча суддя, дослідивши клопотання та матеріали, якими обґрунтовується клопотання, приходить до такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Як вбачається з положень ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 ст. 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Між тим встановлено, що клопотання подано без додержання вимог ст. 171 КПК України.
Зокрема, у клопотанні про арешт майна не зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, із змінами, внесеними згідно із Законом № 720-IX від 17 червня 2020 року, тобто клопотання обґрунтовується із посиланням на норму права, яка не є чинною, на момент його розгляду, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
З постанови Верховного суду України у справі № 5-205кс15 від 17 грудня 2015 вбачається, що кримінальним процесуальним законом України визначається порядок провадження в кримінальних справах, тобто порядок вчинення процесуальних дій і прийняття кримінальних процесуальних рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
А тому, на відміну від норм Кримінального кодексу України, кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження.
Процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями КПК України, чинними на момент початку виконання такої дії, апріорі, з рішення Конституційного Суду України у справі № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року убачається, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому у світлі положень статті 58 Конституції України, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
За таких умов слідча суддя приходить до висновку, що дане клопотання не відповідає вимогам ст. 171 КПК, у зв`язку з чим воно підлягає поверненню прокурору Дніпровської окружної прокуратури м. Києва для усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст. 131-132, 170-173, 309, 372-376 КПК України, слідча суддя
п о с т а н о в и л а :
клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному проваджені № 0001448 від 20 червня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України - повернути прокурору Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 для усунення недоліків та встановити строк у сімдесят дві години.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя: ОСОБА_1