Справа № 569/960/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 травня 2022 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження №0007216 від 26.11.2019 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частиною 1 статті 263 та частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України,

розгляд кримінального провадження відбувся за участю: прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 у 2016 році, точну дату, час та місце в ході досудового розслідування не встановлено, на добровільних засадах, знаходячись у зоні проведення Антитерористичної операції в Україні та маючи доступ до військового майна, реалізовуючи свій умисел на незаконне придбання бойових припасів, усвідомлюючи суспільну небезпеку вчинюваних ним дій та розуміючи настання їх наслідків, в порушення вимог «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 року і «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 576 (зі змінами від 31.01.2018), тобто без передбаченого законом дозволу, придбав бойовий припас бойову оборонно -осколкову ручну гранату Ф-1 (корпус з маркуванням 107 9-77 Т, запал з маркуванням на важелі 114-83 УЗРГМ-2 УЗЧП), що придатна до вибуху, яку зберігав та носив при собі без передбаченого законом дозволу, до моменту вилучення працівниками поліції під час огляду, який проводився 26.11.2019 неподалік Рівненського відділу поліції, що за адресою: м. Рівне, вул.Пушкіна,4.

Своїми умисними діями, які виразились в носінні, зберіганні та придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України.

26 листопада 2019 року, приблизно о 20:50 год., ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік Рівненського відділу поліції по вул. Пушкіна, 4, в м. Рівне, під час його затримання працівниками поліції на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харків від 29.07.2019, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень чи здоров`ю людей внаслідок своїх дій і свідомо допускаючи їх настання, умисно, діючи з метою уникнення затримання і відповідальності за вчинені раніше злочини, дістав з кишені свого одягу бойовий припас бойову оборонно - осколкову ручну гранату Ф-1 (корпус з маркуванням 107 9-77 Т, запал із маркуванням на важелі 114-83 УЗРГМ-2 УЗЧП), що придатна до вибуху, висмикнув кільце, привівши у бойову готовність та почав погрожувати нею працівникам поліції Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здійснити вибух. Після чого, не реагуючи на неодноразові вимоги поліцейських зупинитися та здатись, намагався втекти з місця події, пересуваючись по вулицях м. Рівне з приведеною у бойову готовність гранатою, весь час погрожуючи вибухом гранати, однак був затриманий 26.11.2019 неподалік Рівненського відділу поліції, що за адресою: м. Рівне, вул. Пушкіна, 4. Вказаними протиправними діями ОСОБА_5 грубо порушено громадський порядок, а саме: спокій, звичайний уклад, життя та відпочинок громадян міста, що виразилось у зупинці руху - перекритті центральної вулиці міста Рівне Соборної, нормальну роботу відділу поліції та його працівників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Своїми умисними діями, які виразились у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю, вчиненими із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України.

Обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України та дав показання, що в 2016 році, точної дати, часу та місця не пам`ятає, перебуваючи на добровільних засадах в зоні АТО, маючи доступ до боєприпасів, взяв бойову гранату Ф-1, що придатна до вибуху, яку носив та зберігав в особистих речах.

Визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України, дав показання, що 26.11.2019, на підприємстві, де він працював сторожем, під`їхали на цивільній машині чоловіки, вдягнені в цивільний одяг, які представились працівниками поліції та попросили заправити їх автомобіль. Він їм відмовив, мотивуючи тим, що працює сторожем, виконує лише свої функції, а інші, лише за вказівкою керівництва. Тоді вони почали вимагати назватись їм та пред`явити документи, які посвідчують особу. Покликаючись на ст. 63 Конституції України, він відмовив у такій вимозі, на що вони стали вести себе зухвало, погрожували, що він буде нести відповідальність. Психологічно тиснули на нього. Зателефонувавши керівництву, розповів про ситуацію, яка склалась, а ті, в свою чергу, повідомили, що під`їхати не можуть. Через деякий час підійшов ОСОБА_8 , сказав, що для встановлення особи його можуть затримати. Назвав свої дані. З`ясувалося, що він перебуває в розшуку. Після цього повезли на освідування, пояснивши, що затримують, до приїзду конвою з м. Харкова, де він перебуває у розшуку.

Під час спілкування, в тому числі й у медичному закладі, до нього ставилися зневажливо. Все це пригнічувало його, він почав втрачати контроль над собою, і скоріше за все з ним стався нервовий зрив. Маючи при собі гранату, яку привіз із зони АТО, де проходив службу, дістав її, сказав ОСОБА_8 , що у в`язницю не сяде, піде в безлюдне місце, щоб покінчити життя самогубством, і йому втрачати нічого. ОСОБА_8 не повірив, що граната є бойовою, тоді він дістав чеку. Біля відділу поліції, пішов у вузький прохід між двома приміщеннями, але там виявився глухий кут. Виліз на дах. ОСОБА_8 та ще один працівник поліції вмовляли його відмовитися від своїх намірів, на що він ( ОСОБА_5 ) сказав, що все рівно покінчить життя самогубством, просив дати змогу піти в безлюдне місце, де б завершив життя, що у них (працівників поліції) є сім`ї,діти, а йому втрачати нічого. Потім зліз із даху, попрямував по вулиці, намагаючись знайти безлюдне місце, щоб привести в дію гранату, проте всюди були люди та працівники поліції, а він не хотів завдати нікому шкоди. Місцевість погано знав, оскільки не є місцевим жителем. Поліцейським, які оточували його, постійно говорив, щоб дали змогу піти йому з життя, і нікого не збирається він вбивати. Побачивши навколо багато людей та працівників поліції, зрозумів, що з життя йому не дадуть піти, вирішив повернутись до відділу поліції, знешкодив гранату, після цього його затримали. Працівники поліції просили знешкодити гранату, кинувши її в цокольне приміщення відділу поліції, але цього робити не хотів, щоб не постраждали оточуючі.

Подія біля відділу поліції тривала близько години. Розумів, що грубо порушує громадський порядок, а саме: спокій, звичайний уклад, життя та відпочинок громадян міста, що виразилось у зупинці руху - перекритті центральної вулиці міста Рівне Соборної, нормальну роботу відділу поліції та його працівників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .. Тримаючи в руках гранату, будь яких погроз, в адресу працівників поліції, про застосування гранати, не висловлював, просив їх не наближатись до нього, не заважати йому піти з життя. Смерті чи ушкоджень здоров`я працівникам поліції не бажав. Як користуватися гранатою, знешкоджувати її після того, як зірвано чеку, йому відомо, оскільки він проходив службу в АТО. Весь час, коли гранату тримав у руках, мав реальну можливість її використати, однак лише з метою позбавити себе життя, і ні в якому разі не зашкодити оточуючим. Причиною того, що мав намір позбавити себе життя, став збіг складних життєвих обставин. Повернувшись після служби в зоні бойових дій, відчував себе непотрібним, було важко пристосуватися до життя, оскільки неможливо було працевлаштуватись. Також він похоронив сина. Все це призвело до пригніченого стану, були навіть напади депресії. У вчиненому розкаявся, просив не призначати покарання позбавлення волі з відбуванням у кримінально виконавчій установі.

Колегією суддів, в порядку ст. 23 КПК України досліджувались докази, які крім показань ОСОБА_5 підтверджують винуватість останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263 та частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України, зокрема: показання потерпілих, свідків та письмові докази.

Потерпілий ОСОБА_8 дав показання, що він, будучи дільничним офіцером поліції відділу превенції Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, 26.11.2019 року близько 15 год. прибув на виклик на АДРЕСА_2 . На місці вже були два працівника поліції та ОСОБА_5 . Як з`ясувалось, при встановленні особи за посвідченням водія, останній перебував у державному розшуку, тому його було затримано для організації доставлення в м. Харків, де він перебував у розшуку. Поверхневий огляд ОСОБА_5 не проводився. Його доставили в медичний заклад для проведення медичного освідування. Після огляду, близько 19 год., ОСОБА_5 на службовому автомобілі працівників патрульної поліції доставили до відділу поліції на вул. Пушкіна, 4, в м. Рівне. Останнього посадили на заднє сидіння автомобіля. По дорозі він вів себе спокійно, жодних погроз не висловлював. Біля відділу поліції його вже чекав захисник. По прибуттю до відділу поліції, ОСОБА_5 повідомив, що у нього в руках бойова граната. Сказав, що не хоче сідати у в`язницю та попрямував повз відділу поліції в напрямку спортивного клубу «Динамо». В цей час, він ( ОСОБА_8 ) покликав на допомогу ОСОБА_9 , який стояв біля чергової частини, і вони разом направились за ОСОБА_5 . Через те, що між приміщеннями відділу поліції та спортивного клубу є стіна, ОСОБА_5 потрапив у глухий кут, діватись йому було нікуди, то він виліз на дах. На його ( ОСОБА_8 ) прохання знешкодити гранату, оскільки це завдасть шкоди оточуючим, ОСОБА_5 відповів, що він в тюрму не сяде, висловлював погрозу, що підірве гранатою себе та інших. Після цього він зліз з даху та рушив в напрямку вулиці Соборної. За ним пішов ОСОБА_9 , який теж просив ОСОБА_5 знешкодити гранату, пропонував кинути її в цокольне приміщення відділу поліції. ОСОБА_5 щоразу повторював, що в тюрму не сяде. На вулиці Соборній, біля корпусу НУВГП, куди попрямував ОСОБА_5 , та де вже знаходилися працівники поліції, йому черговий раз було запропоновано знешкодити гранату, на що він відповів, що одумався, просив працівників поліції його не зачіпати. Повернувшись до відділу поліції, ОСОБА_5 знешкодив гранату. З моменту, коли обвинувачений повідомив про наявність у нього гранати й до моменту, коли він її знешкодив, пройшло близько 50 хвилин. Діями обвинуваченого грубо порушено громадський порядок, а саме: спокій, звичайний уклад, життя та відпочинок громадян міста, що виразилось у зупинці руху - перекритті центральної вулиці міста Рівне Соборної, нормальну роботу відділу поліції .

Під час слідчого експерименту, 14.01.2020 проведеного за участю потерпілого ОСОБА_8 , потерпілий дав показання аналогічні показанням, які надав під час судового розгляду та показав механізм вчинених Гришечкіним злочинів (т. 2, а.с. 68-73).

Також потерпілий ОСОБА_8 надіслав суду заяву про розгляд кримінального провадження, проведення судових дебатів без його участі, у зв`язку з тим, що задіяний до заходів із забезпечення оборони України в зв`язку з запровадженням воєнного стану. У заяві також просив визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263 та ч.4 ст. 296 КК України та призначити покарання позбавлення волі з відбуванням у кримінально виконавчій установі (т.3, а.с.128).

Потерпілий ОСОБА_9 дав показання, що перебуваючи на посаді начальника кадрового забезпечення, 26.11.2019 року був відповідальним по міськвідділу. Того дня дільничний інспектор ОСОБА_8 , повідомив та попросив допомогти затримати особу, яка перебуває в розшуку та при собі має гранату. Він ( ОСОБА_9 ) вибіг на вулицю. На вулиці побачив, що ОСОБА_5 , перебуваючи між приміщеннями відділу поліції та спортивного клубу «Динамо», там, де глухий кут, виліз на дах. Було очевидно, що ОСОБА_5 тримає в руках гранату, оскільки в руці було видно її стержень. ОСОБА_8 просив ОСОБА_5 знешкодити гранату, оскільки це зашкодить людям. У цей час, зрозумівши, що він з ОСОБА_8 може постраждати, відійшов потайки, та наказав черговому викликати підмогу. На прохання знешкодити гранату, ОСОБА_5 казав, щоб дали втекти, бо у в`язницю не піде. Пізніше вдалось вмовити його злізти з даху. Коли ОСОБА_5 злазив з даху, працівники поліції повільно відходили назад. ОСОБА_5 пропонували знешкодити гранату, кинувши її в цокольне приміщення відділу поліції, на що він казав: «Відійдіть хлопці, бо підірву вас і себе». Згодом ОСОБА_5 пішов у напрямку до кафе «Сієста», а потім в сторону парку ім. Шевченка по вул. Соборній. Весь цей час, ОСОБА_8 йшов за ним, постійно вів з обвинуваченим діалог, просив зупинитись та знешкодити гранату. На прохання ОСОБА_8 , ОСОБА_5 повернувся до відділу поліції. У відповідь на прохання зупинитися та знешкодити гранату, ОСОБА_5 висловлював погрози такого змісту: «Хлопці, дайте втекти, займайтеся своїми справами, підірву себе і вас, мені втрачати нічого, а у вас є діти».

Про те, чи ОСОБА_5 сам знешкодив гранату, йому не відомо. Вся подія тривала приблизно годину, діями обвинуваченого грубо порушено громадський порядок, а саме: спокій, звичайний уклад, життя та відпочинок громадян міста, що виразилось у зупинці руху - перекритті центральної вулиці міста Рівне Соборної, нормальну роботу відділу поліції .

Під час слідчого експерименту, 15.01.2020 проведеного за участю потерпілого ОСОБА_9 , потерпілий дав показання аналогічні показанням, які надав під час судового розгляду та показав механізм вчинених Гришечкіним злочинів (т. 2, а.с. 74 - 79).

Потерпілий ОСОБА_9 надіслав суду заяву, в якій просив судовий розгляд кримінального провадження, судові дебати проводити без його участі, оскільки задіяний до заходів із забезпечення оборони України у зв`язку з запровадженням воєнного стану. У заяві також вказав, що просить визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 263 та ч.4 ст. 296 КК України та призначити покарання позбавленні волі з відбуванням у кримінально виконавчій установі (т.3, а.с.129).

Свідок ОСОБА_10 дав показання, що під час несення служби отримав повідомлення з чергової частини про надання допомоги дільничному. Дільничного з обвинуваченим, транспортним засобом, доставив до медичного закладу, а після цього до відділу поліції на вул. Пушкіна, 4, де їх залишив. Через 15 хвилин, надійшов виклик з чергової частини, щоб терміново повернувся до відділу поліції. Проїжджаючи по вул. Соборній, біля кафе «Сієста», повідомили, що в обвинуваченого граната приведена в бойовий стан. На місці події він просив відвідувачів піцерії «Сієста» не виходити з приміщення. Перемовини з ОСОБА_5 вів ОСОБА_8 , просив його заспокоїтись, вставити кільце в гранату. Обвинувачений поводив себе спокійно, просив залишити його, говорив, що не хоче щоб хтось постраждав, хоче піти в безлюдне місце, покінчити життя самогубством. Про те, що не хоче щоб хтось постраждав, висловлювався неодноразово. ОСОБА_5 , при бажанні, мав реальну можливість кинути гранату, оскільки граната була приведена в бойову готовність.

Свідок ОСОБА_11 дав показання, що 26.11.2019, супроводжував ОСОБА_5 на освідування до ЦМЛ, а після цього до відділу поліції на вул. Пушкіна, 4. Через деякий час з чергової частини надійшло повідомлення про допомогу дільничному, що знаходиться на вул. Пушкіна. Поблизу піцерії «Сієста» побачив ОСОБА_5 , який тримав у руках гранату. ОСОБА_5 , погрози в його присутності, щодо працівників поліції чи інших людей не висловлював, вів активну комунікацію з дільничним ОСОБА_8 . Поліцейські, що прибули за викликом, в т.ч. і він, відвели людей, які знаходилися на вулиці Соборній подалі від обвинуваченого, спроваджували їх в безпечне місце, відвідувачів піцерії «Сієста» просили залишатись у приміщенні. Коли ОСОБА_5 з дільничним направився до відділу поліції, супроводили їх. А після того, як ОСОБА_5 знешкодив гранату, затримав його. Вся подія тривала близько 30 хвилин. Вказав, що ОСОБА_5 , спілкуючись із ОСОБА_8 постійно тримав у руках гранату, мав реальну можливість кинути її, однак складалось враження, що він цього не зробить, все-таки її знешкодить, тому що тримав її в руках без лишніх рухів, весь час залишався зосередженим, спокійним.

Свідок ОСОБА_12 дав показання, що 26.11.2019, під час несення служби з патрулювання в м. Рівне, разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , близько 20 год., на службовий мобільний телефон надійшло повідомлення чергового ГУНП про надання допомоги дільничному ОСОБА_8 Рухаючись по вулиці Соборній, поблизу піцерії «Сієста» помітили працівників поліції, зі слів яких стало відомо, що на тротуарі стоїть чоловік, в руках якого граната, приведена в бойову готовність, він погрожує її застосувати. Це був ОСОБА_5 . Поруч з ОСОБА_5 знаходився дільничний Шлапак, який вів з ним комунікацію, просив його заспокоїтися. Згодом обвинувачений погодився піти з вул. Соборної на вул. Пушкіна. Останній ішов добровільно, сказав, що знешкодить гранату, але на території вул.Пушкіна, там, де немає людей. На місці ОСОБА_5 вставив кільце, викрутив запал, гранату кинув у бік, після чого його затримали. Безпосередньо з обвинуваченим він спілкувався. У обвинуваченого була реальна можливість використати гранату. Погроз, що кине гранату в сторону працівників поліції не висловлював, говорив, що не хоче нікому зашкодити, краще себе підірве сам.

Свідок ОСОБА_13 дала показання, що з червня 2017 року проживала з ОСОБА_5 . Проживали періодично, тиждень або два і далі він їхав у зону АТО, де проходив службу добровольцем. Під час проходження служби ОСОБА_5 отримав контузію, за яких саме обставин не знає, він не розповідав. ОСОБА_5 замкнутий сам по собі, а після поховання сина ні з ким не розмовляв. Про те, де він взяв гранату, їй не відомо. Проживаючи з ним, серед його особистих речей зброї ніколи не бачила. Щодо обставин події, що стались, вважає, що ОСОБА_5 зірвався, не захотів жити через те, що вважав, що нікому не потрібен. У сторону працівників поліції ніколи від нього нічого поганого не чула, коли у нього була депресія, то він просто замикався, погроз чи намірів зробити комусь шкоду не мав , він завжди допомагав і з повагою до неї ставився.

Крім показань потерпілих та свідків, судом досліджені наступні докази:

-протокол огляду місця події від 26.11.2019 з ілюстративною таблицею до протоколу (т.1, а.с. 144 154) з якого слідує, що злочини вчинялися у м. Рівне на вул. Пушкіна та Соборій, під час обгляду було вилучено гранату Ф-1;

-ухвала Ленінського районного суду м. Харкова від 29.07.2019 про дозвіл на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосоування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження №0004136 від 17.11.2016 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 263 КК України;

-повідомлення т.в.о. начальника Озброєння Командування Сил логістики Збройних Сил України від 20.02.2020 №370/515/201 про перебування на обліку в Збройних Силах України уніфікованого запалу УЗРГМ-2 з маркуванням «114-83 УЗРГМ-2 УЗЧП», гранати Ф -1 з маркуванням 107 9-77 Т (т.2, а.с. 3, 4);

-висновок експерта №4.1-159/19 від 11.12.2019 про проведення судової вибухотехнічної експертизи, згідно якої вилучені під час огляду місця події, надані на експертизу предмети, являються: предмет еліпсоподібної форми - корпусом оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 спорядженим зарядом вибухової речовини; предмет циліндричної форми підшивачем, уніфікованим запалом дистанції дії типу УЗРГМ-2 у сукупності являються обронною осколковою ручною гранатою Ф-1, яка відноситься до категорії бойових припасів та придатна до вибуху (т.2, а.с.35-46);

-протокол огляду документів від 30.11.2019 огляд відео з нагрудних камер (відереєстратора) поліцейських, які надані УПП в Рівненській області, де відображено супровід працівниками поліції ОСОБА_5 , який тримає в руці гранату. Їх рух по вулиці Соборна від кафе «Сієста» до території Рівненського відділу поліції . Дії ОСОБА_5 , який вставив кільце в запал гранати та поклав гранату. Розмова між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (т.2, а.с.54-59);

-протокол огляду документів від 10.01.2020 огляд записів із камер внутрішнього та зовнішнього відео -спостереження Рівненського відділу поліції за адресою м. Рівне, вул. Пушкіна, 4, де відображено події, які підтверджують показання обвинуваченого та потерпілих щодо обставин вчинення кримінального правопорушення (т.2, а.с. 61-67);

-висновок судово психіатричного експерта №266/19 проведеної 12.12.2019, згідно висновку ОСОБА_5 на момент вчинення інкримінованих йому діянь страждав на розлад адаптації, що не позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.2, а.с.87- 98).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя», визнання особи винною у вчиненні злочину можливе лише за умови доведеності її вини.

Вище наведені докази підтверджують висновок суду щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України.

Так, по епізоду дій обвинуваченого, які виразились в носінні, зберіганні та придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 263 КК України, винуватість ОСОБА_5 підтверджується наступними доказами.

Порядок поводження зі зброєю, в тому числі підстави і процедуру одержання спеціальних дозволів на її придбання, носіння і зберігання, установлено Положенням про дозвільну систему, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576 з наступними змінами (далі - Положення), та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622 (далі - Інструкція).

Зміст бланкетної норми, диспозиції статті 263 КК України, полягає у встановленні переліку дій щодо зброї, які за умови відсутності передбаченого законом дозволу визнаються злочинами.

З положень частини першої статті 263 КК України, особа має можливість з достатньою точністю наперед передбачити, що за відсутності дозволу наведені дії становитимуть злочин і спричинять передбачені цим Кодексом правові наслідки.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» (далі за текстом - Постанова № 3 ВСУ) бойовими припасами визнаються патрони до нарізної вогнепальної зброї різних калібрів, артилерійські снаряди, бомби, міни, гранати, бойові частини ракет і торпед та інші вироби в зібраному вигляді, споряджені вибуховою речовиною і призначені для стрільби з вогнепальної зброї чи для вчинення вибуху.

За п. 12 Постанови № 3 ВСУ незаконним придбанням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) всупереч передбаченому законом порядку - в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу тощо.

Оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази по справі, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, колегія суддів вважає, що в діях обвинуваченого наявний склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, що підтверджується висновком експерта від 11.12.2019 № 4.1-159/19, згідно якого надані на експертизу предмети являються оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1, яка утворена шляхом конструктивного поєднання наданих на експертизу об`єктів (корпусу оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 спорядженого зарядом вибухової речовини та уніфікованого запалу дистанційної дії типу УЗРГМ-2), придатна до вибуху (т.2, а.с. 35-46), вище наведені: протоколом огляду документів, протокол огляду місця події, показання обвинуваченого, потерпілих. свідків.

По епізоду обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, винуватість останнього у інкримінованому кримінальному правопорушенні підтверджується наступним.

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч. 4 ст. 296 КК України), слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження під час учинення хуліганських дій.

Показаннями потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , стверджується, що обвинувачений ОСОБА_5 висловлював погрози підірвати себе, при цьому такі дії вчиняв з метою уникнення затримання відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Харкова про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі у розгляду клопотання про застосовування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказаними протиправними діями ОСОБА_5 було грубо порушено громадський порядок, а саме: спокій, звичайний уклад, життя та відпочинок громадян міста, що виразилось у зупинці руху - перекритті центральної вулиці міста Рівне Соборної, нормальну роботу відділу поліції та його працівників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 в сукупності з іншими вище наведеними доказами, дають підстави зробити висновок, що у діях останнього є склад кримінально-караного хуліганства, адже обвинувачений, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень чи здоров`ю людей внаслідок своїх дій, свідомо допускаючи їх настання, умисно діючи з метою уникнення затримання і відповідальності за вчинені раніше злочини, дістав з кишені свого одягу бойовий припас бойову оборонно осколкову ручну гранату Ф-1 (корпус з маркуванням 107 9-77 Т, запал з маркуванням на важелі 114-83 УЗРГМ-2 УЗЧП), що придатна до вибуху, висмикнув кільце привівши у бойову готовність та погрожував нею здійснити вибух, після чого не реагуючи на неодноразові вимоги працівників поліції зупинитись та здатись, намагався втекти з місця події, пересуваючись по вулицях міста з приведеною у бойову готовність гранатою, і такі дії обвинуваченого порушили громадський порядок, а саме: спокій, звичайний уклад, життя та відпочинок громадян міста, оскільки був зупинений рух, через перекриття центральної вулиці міста Рівне Соборної, припинення роботи кафе «Сієста», звичну роботу відділу поліції та його працівників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Аналізуючи зібрані по цьому епізоду обвинувачення докази, суд дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.4 ст. 296 КК України, ґрунтується на правильному застосуванні закону про кримінальну відповідальність, а отже діях обвинуваченого наявний склад злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Таким чином, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази по справі, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_5 незаконно носив, зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу, та вчинив хуліганство, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Частиною 2 ст. 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , колегія суддів враховує вимоги пунктів 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», характер та ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими злочинами; дані про особу обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України не судимий (т.1, а.с. 173, 246-249), на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (т.1, а.с. 181), позитивну службову характеристику (т.1, а.с.182); стан здоров`я (т.2, а.с. 114); обставини, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, якими суд визнає щире каяття у вчинених злочинах; обставину що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, якою суд визнає вчинення злочину загально небезпечним способом, адже приведення гранати в бойовий стан реально створювало небезпеку не тільки обвинуваченому та потерпілим, які знаходилися поряд з ним, але й стороннім громадянам, що знаходилися на вулиці.

Згідно п. 3 згаданої Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

З урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , обставини, що обтяжує покарання; тривалість події кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, та його суспільну небезпеку, зокрема, що ОСОБА_5 усвідомлюючи небезпеку вчинюваних дій та розуміючи їх наслідки, тривалий час тримав у руці приведену у бойовий стан гранату, чим створював реальну загрозу як і працівникам поліції так і стороннім громадянам; враховуючи думку потерпілих щодо призначення обвинуваченому покарання, про що вони зазначили у своїх заявах, колегія суддів дійшла висновку, про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, та про наявність підстав для призначення ОСОБА_5 покарання позбавлення волі, як це передбачено санкціями частинами статей за якими кваліфікуються його дії, та які не передбачають більш м`якого виду покарання, з відбуванням покарання у кримінально виконавчій установі, та не знаходить підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України.

Беручи до уваги щире каяття обвинуваченого у вчиненому, дані про особу вік обвинуваченого (62 роки), що він брав участь в антитерористичній операції в районі проведення антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України на території Луганської та Донецької областей (Т.1, а.с. 177-179), позитивну характеристику (т.1, а.с.182), у якій зазначено, що за час проходження військової служби, ОСОБА_5 зарекоментував себе з позитивної сторони, від дисциплінований, відповідальний, ініціативний, користується авторитетом та повагою серед особового складу, колегія суддів приходить до висновку про призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 263 КПК України позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією цієї статті, а за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 296 КК України на строк наближений до мінімальної межі передбаченого санкцією цієї статті, та відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити остаточне покарання позбавлення волі, що відповідатиме меті покарання,ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню скоєння нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

До набрання вироком сили закону, у зв`язку з призначенням покарання позбавлення волі з відбуванням у кримінально виконавчі установі, за наявності реального ризику передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, продовжити ОСОБА_5 раніше застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк відбування якого рахувати з часу затримання 26.11.2019 (т.1, а.с. 158-160).

Процесуальні витрати, а саме, витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 2 512,16 грн., підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України (т.2, а.с. 34).

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України (т.2, а.с. 98-99).

На підставі викладеного, керуючись ст. 369-376 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_5 визнати винуватим в вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України та частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:

за частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України позбавленні волі 3 (три) роки;

за частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України позбавленні волі 3(три) роки 1 (один) місяць.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_5 призначити остаточне покарання позбавлення волі 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з часу його затримання 26 листопада 2019 року.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_5 залишити попередній тримання під вартою, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 7 липня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 2 512,16 (дві тисячі п`ятсот дванадцять) гривень 16 копійок витрат, пов`язаних з залученням експерта.

Речові докази, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області: сейф пакет №3821282 з вмістом у ньому металевих уламків, після експериментального вибуху вилучених у ОСОБА_5 боєприпасів знищити. Карту пам`яті «Kingston 16 Gb», на яку зафіксовані слідчі експерименти з потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , зберігати при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3