УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2022 року

м. Київ
справа № 727/2843/20
провадження № 51-1020ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 24 грудня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 23 лютого 2022 року,
встановив:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 24 грудня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 23 лютого

2022 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15 п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується

з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального

закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному засуджений у своїй скарзі, посилаючись

на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як на підстави для скасування оскаржених судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень статей 412, 413 КПК України не наводить.
Натомість засуджений, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається

на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України

не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, засуджений, вказуючи на незаконність судових рішень з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, лише формально посилається

на несправедливість призначеного йому покарання через суворість, при цьому

не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення

ст. 414 КПК України.
Окрім вказаного, позиція засудженого є суперечливою, оскільки він вказує

на незаконність оскаржуваних судових рішень з підстав істотних порушень кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України

про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, з огляду на що убачає можливим закрити кримінальне провадження після їх скасування.

Також слід зазначити, що вимоги засудженого про скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження або призначення нового судового розгляду у суді апеляційної інстанції є альтернативними та не узгоджуються

з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 24 грудня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 23 лютого 2022 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3