Справа № 635/7427/21
Провадження № 1-і/545/40/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.06.2022 року. Полтавський районний суд Полтавської області у складі :
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області - ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартої щодо обвинуваченого гр. ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В :
Прокурор 07.06.2022 року звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого гр. ОСОБА_5 під вартою, яке належним чином вручено підсудному та його захиснику, про що є докази в матеріалах справи, посилаючись на те, що Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05-30 год. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу. На цей час на території Харківської області тривають бойові дії. Розпорядженням Верховного Суду від 08.03.2022 р. N 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, територіальна підсудність справ Харківського районного суду Харківської області визначена за Полтавським районним судом Полтавської області.
Полтавським районним судом Полтавської області розглядається обвинувальний акт, затверджений прокурором у кримінальному провадженні за п. 4 ч.2 ст. 115 КК України, стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено, що 21 березня 2021 року на протязі дня гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився в гостях у свого знайомого гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , де вказані особи спільно вживали алкогольні напої. Під час спільного вживання спиртного, цього ж дня в вечірній час ( більш точний час досудовим розслідуванням встановити не стало можливим ) між гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_5 виникла побутова сварка, під час якої гр. ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, з метою позбавлення життя гр. ОСОБА_6 , з особливою жорстокістю, взяв лопату та сокиру, які знаходилися в приміщенні будинку, та знаходячись в приміщенні кімнати-коридору, яка розташована між прихожою та основними жилими кімнатами, усвідомлюючи, що завдає гр. ОСОБА_6 особливих фізичних страждань, став зі значною силою наносити численні, не менш 15-20, удари древком лопати в область тулуба та кінцівок потерпілого, який закривався від вищевказаних ударів руками, переміщався по кімнаті та падав.

Не зважаючи на те, що гр. ОСОБА_6 захищався від ударів, закриваючись руками, гр. ОСОБА_5 продовжив свої протиправні дії, направлені на позбавлення життя потерпілого з особливою жорстокістю, та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з особливою жорстокістю, що виразилось в заподіянні великої кількості тілесних ушкоджень, які супроводжувалися особливим фізичним болем та фізичними стражданнями потерпілого, використовуючи знаряддя, які мають рубаючі властивості, наніс постраждалому зі значною силою численні ( не менш 16-20 ) удари в життєво важливі органи, а саме в область обличчя, голови та шиї лезом лопати та сокири. При цьому, всі ушкодження утворилися прижиттєво, в період від 30 хвилин до 4 годин до настання його смерті.

Внаслідок завданих гр. ОСОБА_5 умисно і протиправно вищевказаних тілесних ушкоджень, потерпілий гр. ОСОБА_6 , який перед смертю тривалий час відчував особливі фізичні страждання та больові відчуття, у вечірній час 21.03.2021 року ( більш точний час досудовим розслідуванням встановити не стало можливим ) помер в будинку гр. ОСОБА_5 . Причиною смерті гр. ОСОБА_6 згідно висновків судово-медичного експерта явилась сукупна комбінована травма голови, шиї, тулуба, що супроводжувалась крововтратою. По ступеню тяжкості вищевказана травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Після цього, гр. ОСОБА_5 з метою приховування вчиненого особливо тяжкого злочину та його слідів, викинув за межами свого домоволодіння особисті речі потерпілого - вовняну шапку, мобільний телефон «Samsung Duos», та опустив труп гр. ОСОБА_6 в льох свого будинку, де викопав яму для заховання тіла. Проте, його умисні дії, направлені на приховування особливо тяжкого злочину та його слідів, були припинені 25.03.2021 близько 15-39 год. працівниками ВП №1 Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області, які в ході виконання доручення слідчого у кримінальному провадженні № 0000024 від 23.03.2021, в льосі будинку, в якому проживає гр. ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , виявили труп гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з численним тілесними ушкодженнями і явними ознаками насильницької смерті та гр. ОСОБА_5 був затриманий на місці вчинення злочину.

Умисні протиправні дії гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині вчинене з особливою жорстокістю.

25 березня 2021 року фактично о 15-45 год. за підозрою у скоєнні вказаного злочину, згідно ст. 208 КПК України 25 березня 2021 року о 21-20 год. був затриманий гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Берека Первомайського району Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

25 березня 2021 року гр. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, 14.06.2021 - про зміну раніше повідомленої підозри, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26.03.2021 відносно гр. ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому неодноразово продовжувався, останній раз до 11.04.2022р.

Відповідно до ст. 615 КПК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком до 11.06.2022.

Зважаючи на той факт, що закінчити судовий розгляд вказаного кримінального провадження на даний час не можливо у зв`язку з тим, що судове слідство не закінчено, у сторони обвинувачення є підстави для клопотання перед судом про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно гр. ОСОБА_5 .

Метою застосування до обвинуваченого гр. ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення його належної процесуальної поведінки шляхом запобігання ризикам, передбаченим пп.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто :

1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду;

2) незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Так, гр. ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, він не працює, одружений, але не проживає з дружиною більше 15 років, не має утриманців, тобто в нього відсутні міцні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим без застосування запобіжного заходу до нього, гр. ОСОБА_5 може покинути територію Харківської області та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, таким чином намагаючись уникнути кримінальної відповідальності. В даному випадку існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду.

Зважаючи на те, що суд досліджує докази безпосередньо і судовий розгляд у провадженні ще не завершений, свідки ще не допитані судом, а у додатковому допиті потерпілої виникне необхідність під час дослідження письмових та речових доказів, при цьому гр. ОСОБА_5 обізнаний про місце мешкання та роботи потерпілої та свідків, то з метою уникнення кримінальної відповідальності, він може вчинити дії, спрямовані на здійснення незаконного психологічного або навіть фізичного впливу на потерпілу та свідків, які викривають його у вчиненні правопорушення. В даному випадку існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Враховуючи характер та обставини правопорушення, яке йому інкримінується, дані про особу гр. ОСОБА_5 , який обґрунтовано обвинувачується у вчиненні чиненого особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчинив дії, направлені на приховування злочину, підозрюваний може, незважаючи на притягнення його до кримінальної відповідальності, вчинити новий злочин, що підтверджує існування ризику, передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення інших кримінальних правопорушень.

Відтак, ризики, необхідність запобігання яким стала підставою для застосування під час досудового розслідування до гр. ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і в подальшому його неодноразового продовження, не зникли та не зменшилися, і, зважаючи на викладені факти, виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

При цьому, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даній стадії кримінального процесу в повній мірі відповідає меті його застосування - забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наведене свідчить також і про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки такі заходи не зможуть сприяти здійсненню завдань кримінального провадження щодо здійснення захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

У зв`язку із викладеним, беручи до уваги, що у даному випадку мається існування ризиків, передбачених п. п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, зважаючи на неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, аніж продовження строку тримання під вартою, прохав продовжити застосований стосовно обвинуваченого гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та прохав задовольнити із вказаних в ньому підстав, вказавши, що особа обвинуваченого є суспільно-небезпечною та заперечив клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який у вигляді особистого зобов`язання або визначення застави, оскільки вважає застосування застави э неможливим, бо обвинувачений вчинив насильницький злочин, що привів до загибелі людини.

Обвинувачений заперечив клопотання прокурора та підтримав клопотання свого захисника, вказавши, що має незадовільний стан здоров`я, відсутності в даних умовах надання йому медичної допомоги і він вже нічому не вірить.

Захисник заперечив клопотання прокурора, пославшись на формальність та необґрунтованість вказаних ним ризиків, оскільки обвинувачений свою провину в інкримінованому категорично не визнає, незаконно затримувався, має похилий вік та на даний час незадовільний стан здоров`я, а також не належну медичну допомогу в умовах СІЗО, тривалий час перебуває під вартою та зневірився у об`єктивному розгляді провадження, чим фактично має вирок без вироку. Що грубо порушує його права в розрізі на положення «Конвенціїї …» та практику Европейського суду. Надав суду та підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу, де прохав обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід із зазначених в клопотанні підстав або при продовженні дії запобіжного заходу застосувати до нього альтернативний запобіжний захід - заставу, яку згідні внести за нього його троє дітей, що піклуються про нього. Послався на те, що в обгрунтування свого клопотання прокурор наводить про те що :?

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26.03.2021 відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому неодноразово продовжувався, останній раз до 11.04.2022.

Відповідно до ст. 615 КПК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком до 11.06.2022.

Метою застосування до обвинуваченого гр. ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення його належної процесуальної поведінки шляхом запобігання ризикам, передбаченим п.п. .1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто :

- переховуватися від органів досудового розслідування або суду;

- незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судці, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії. передбачені ч. 1 ст.177 КПК України.

Між тим, він та обвинувачений не погоджуються з цим та вважають клопотання прокрорав не обґрунтованим в зв`язку з чим звертаються до суду зі своїм клопотанням про зміну запобіжного заходу виходячи з наступного :

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення ( стандартом переконання ), визначеним ч. 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають : «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи». Тобто, в даному випадку на цілком обґрунтовану думку сторони захисту підозра, обвинувачення є не обґрунтованими і тільки необгрунтованими.

Європейський суд з прав людини в чисельних своїх рішеннях, в тому числі і тих, що стосуються України неодноразово звертав увагу, що ризики, які мались в наявності на момент обрання запобіжного заходу з перебігом часу можуть зменшуватися або взагалі зникати.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення ( стандартом переконання ), визначеним ч. 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають : «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи». Тобто, в даному випадку на цілком обґрунтовану думку сторони захисту підозра, обвинувачення є не обґрунтованими і тільки необгрунтованими.

ОСОБА_5 як у впродовж всього досудового розслідування, так і судового слідства своєї вини не визнавав, з дослідження зібраних досудовим розслідуванням доказів вбачається про значну хибкість та недоведеність версії обвинувачення, прямі свідки події відсутні, докази не витримують жодної критики, крім того зібрані у непередбачений законом спосіб не уповноваженими особами.

ОСОБА_5 прямо зацікавлений у тому щоб без зволікань у самий найближчий час в залі судового слухання була встановлена істина, щоб його було виправдано а справжні вбивці постали перед судом, тому такі ризики як - переховуватися від органів досудового розслідування або суду; - незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; - вчинити інше кримінальне правопорушення висунуті стороною обвинувачення є щонайменше абсурдними.

ОСОБА_5 має своє житло, його люблять і співчувають рідні діти, онуки, раніше ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності у впродовж всього життя був добропорядною людиною і не мав жодного конфлікту з законом.

Відтак, будь-яких ризиків передбачених ч. 1-2 ст. 177 КПК України не має і не може бути.

Обвинувачений ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером, людиною похилого віку, страждає на низку хронічних захворювань, в умовах СІЗО фактично позбавлений на отримання необхідного рівня медичної допомоги, а в умовах військового стану в країні фактично проречений на смерть ще задовго до винесення вироку суду.

Європейський суд з прав людини в чисельних своїх рішеннях, в тому числі і тих, що стосуються України неодноразово звертав увагу, що ризики, які мались в наявності на момент обрання запобіжного заходу з перебігом часу можуть зменшуватися або взагалі зникати.

Окрім того, в ухвалах суду якими неодноразово продовжувалась дія запобіжного заходу у відношенні до ОСОБА_5 перераховуються ризики, які насправді відсутні.

Прокурор, висловлюючи свою думку стосовно наявності ризиків, лише перераховує їх і нічим не доводить то прямо передбачено КПК України.

Винуватість обвинуваченого в інкримінованих правопорушеннях дотепер обвинувальним вироком не встановлена, однак, з огляду на ступінь втручання в його права, тривалість тримання в умовах ізоляції від суспільства, його попереднє ув`язнення фактично нівелює принцип презумпції невинуватості, декларований ст. 17 КПК України, ст. 62 Конституції України та ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод». Згідно усталеної практики ЕСПЛ не є підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, з урахуванням фактичного знаходження особи під вартою більше року.

Відповідно до усталеної практики Суду щодо параграфу 3 ст. 5, наявність обґрунтованої підстави є невід`ємною вимогою правомірності досудового тримання під вартою, але після певного проміжку часу - інакше кажучи, з моменту першого судового рішення про поміщення під варту - це вже не є вагомим доводом ( справа справі «Зогландт проти Недерландів» ).

Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, необхідно визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено ( п. 42 рішення від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» ( заява № 8599/02 ); п. 48 рішення від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» ( заява №36650/03 )).

Таким чином, подальше тримання під вартою не переслідує легітимну мету - запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з огляду на відсутність обставин, що підтверджують жоден із ризиків.

Єдиною підставою для подальшого тримання під вартою є тяжкість злочину у скоєнні якого він підозрюється, а тому подальше тримання ОСОБА_5 під вартою буде порушувати розумні строки дії найбільш суворого запобіжного заходу, наведені вимоги Конституції та КПК України, практику Європейського Суду з прав людини, а також його право на можливість бути звільненим до суду, а отже його права, гарантовані ст. 5 §1 (с), §3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Застосування ст. 177 КПК України у час, коли в країні введено воєнний стан, а місто Харків - це зона активних бойових дій. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не підтверджуються кожного разу під час заявленим клопотанням прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, а наразі є такими, що не мають жодного підґрунтя починаючи з 26.03.2021р.

В умовах військового стану жодний доказ не є об`єктивним. Згідно ст. 27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя - будь то підозрюваний чи обвинувачений. Кожний хто наразі знаходиться під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» підпадає під велику небезпеку бути розстріляним ракетами що влучають у будівлі поряд, що відбувалось вже тричі про що відомо із загальних джерел ЗМІ.

Право на життя є правом, яке безпосередньо входить до сфери відповідальності держави за його здійснення. Це не означає, однак, тільки обов`язок поваги права на життя з боку держави. На останню покладається також обов`язок захищати вказане право. Складовою частиною цього права є також право кожного захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. При умові постійних атак ДУ «Харківський слідчий ізолятор» - є велика ймовірність потрапляння снарядів до будівлі, що призведе до смерті мого підзахисного.

Аналізуючи національне Законодавство, що в умовах воєнного стану в нашій країні Держава має дбати про життя свої громадян, а органи прокуратури та судова влада має сприяти цього, а не використовуючи формальні ризики залишати на вірну смерть обвинувачених осіб.

Відповідно до КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Обвинувачений ОСОБА_5 має бажання та наполягає на своїй безпосередній участі у судовому засіданні шляхом проведення відео-конференції під час розгляду цього клопотання.

Прохав :

- Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

- У разі продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, призначити такий альтернативний вид запобіжного заходу, як застава. Встановити заставу у розмірі не більше 180 000 грн.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до висновку, що клопотання прокурора та захисника обвинуваченого підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу. На цей час на території Харківської області тривають активні бойові дії.

Розпорядженням Верховного Суду від 08.03.2022 р. N 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосудця під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, територіальна підсудність справ Харківського районного суду Харківської області визначена за Полтавським районним судом Полтавської області.

Таким чином, кримінальне провадження за обвинуваченням гр. ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, передано для розгляду за підсудністю з Харківського районного суду Харківської області до Полтавського районного суду Полтавської області.

Під час досудового розслідування слідчим суддею стосовно гр. ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. В подальшому вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався. Відповідно до ст. 615 КПК України стосовно гр. ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком до 11.06.2022 року.

Строк тримання під вартою обвинуваченої закінчується 11 червня 2022 року, однак судове провадження не закінчене і потребує значного часу для розгляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 діб.
Об`єктивних даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено. Але, обвинувачений більше року тримається під вартою.
Згідно норм дыючого законодавства взяття під варту є найсуворішою мірою запобіжного заходу у сучасному українському кримінальному процесі. Арешт означає фізичну ізоляцію людини, яку запідозрили у вчиненні злочину від суспільства, утримання її за гратами, в спеціально призначених для цього установах. Це найвища міра обмеження людської свободи. Справедливо, що таке обмеження допускається у виключних випадках. А тому у ст. 29 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановленому законом. Чинний КПК України визначає тримання під вартою як винятковий запобіжний захід, який застосовується тільки у разі, якщо стороною обвинувачення буде доведено, що жоден з пом`якшених запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ( ст. 183 КПК України ). Тобто, законодавець передбачає, що тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не повинно бути «загальним правилом», тому слід виходити з презумпції залишення особи на свободі і якомога ширше застосовувати інші альтернативні запобіжні заходи. В цій частині в чинному КПК України врахована позитивна практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення ЄСПЛ у справі «Калашников проти Росії». Зокрема, тримання під вартою переважно застосовується за тяжкі та особливо тяжкі злочини, хоча Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позбавлення волі людини не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину ( рішення ЄСПЛ справі «Мамедова проти Росії» ). Тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи ( рішення ЄСПЛ справах справах : «Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії» ). В той же час, законодавець дає судам можливість застосовувати до підозрюваних осіб запобіжні заходи, альтернативні триманню під вартою, одним з яких є застава. В кримінально-процесуальному розумінні застава полягає у внесенні коштів на спеціальний ( казначейський ) рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, за умов звернення внесених коштів у дохід Держави в разі невиконання цих обов`язків ( ст. 182 КПК України ). При цьому, закон дозволяє застосовувати заставу як альтернативу триманню під вартою.

За ч. 3 ст. 183 КПК України суд або слідчий суддя зобов`язані застосувати заставу в разі, коли беруть особу під варту, тобто зобов`язані надати людині шанс вийти на свободу. Проте є випадки, коли суд або слідчий суддя має право не визначати розмір застави під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема, застава може не визначатися, коли злочин вчинено із застосуванням насильства або погрозою його застосування, коли злочин спричинив загибель людини та коли стосовно особи вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею. Застава могла не застосовуватись до злочинів проти основ національної безпеки, а також до низки злочинів, вчинених проти громадської безпеки ( ч. 5 ст. 176 КПК України ). Однак, Конституційний Суд своїм рішенням № 7-р/2019 від 25.06.2019 року згадану норму визнав неконституційною і відповідно вона втратила чинність.

Так, з урахуванням особи гр. ОСОБА_5 , який раніше не судимий, має похилий вік, є пенсіонером, його родичі згодні внести за нього заставу, хоч він обвинувачується у скоєнні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, тривалий час перебуває під вартою та в умовах воєнного стану на території, де ведуться активні бойові дії, суд вважає за необхідне продовжити строк дії обраного запобіжного заходу з можливістю внесення застави, що вважає з врахуванням усіх даних щодо особи зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Питання щодо визначення розміру застави вирішується з урахуванням, зокрема, вагомості доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкості покарання за нього, віку та стану здоров`я особи, міцності його соціальних зв`язків, майнового стану, наявності місця роботи або навчання, його репутації попередньої судимості, розміру завданої злочином шкоди, тощо та з врахуванням положень ч. 5 ст. 182 КПК України, оскільки обвинуваченому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, то суд вважає за можливе визначити обвинуваченому заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 182, 197, 331 КПК України, суддя, -

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області - ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартої щодо обвинуваченого гр. ОСОБА_5 та клопотання захисника обвинуваченого - ОСОБА_4 в інтересах останнього про призначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави - задовольнити.
Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані в ході досудового розслідування стосовно обвинуваченого гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою вважати продовженими на 60 днів до 09.08.2022 року включно, визначивши обвинуваченому заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів, що складає 191 440 ( сто дев`ятнадцять тисяч чотириста сорок гривень ), яку необхідно внести на депозитний рахунок Полтавського райсуду Полтавської області ( код отримувача ( код за ЕДРПОУ ) 26304855%; банк отримувача - ДКСУ м. Київ; код банку отримувача 820172; рахунок отримувача UA5950 ).

У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого :

- з`являтися за викликом суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи ДУ Харківській слідчий ізолятор.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи виконання покарань негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти та повідомити усно і письмово суд. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава повертається в дохід Держави.
Ухвала щодо продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Копію ухвали направити учасникам судового провадження.
Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1