Справа № 372/4527/21
Провадження № 1-кп-124/22
В И Р О К
іменем України

04 липня 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Обухові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000933 від 15 вересня 2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Костянтинівка, Арбузинського р-ну Миколаївської обл., українця, маючого середню освіту, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 14 січня 2016 році Святошинським районним судом міста Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно з ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2018 року умовно-достроково звільненого 13 лютого 2018 року на невідбутий строк 8 місяців 10 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
встановив:

Судом встановлено, що, 14 вересня 2018 року, приблизно о 21:00 год. ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним транспортним засобом, автомобілем марки «Renault», модель «Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без пасажирів, у темний час доби, рухався по сухому асфальтному покритті, автомобільною дорогою «Т1006», сполученням «Підгірці-Глеваха», в межах Обухівського району Київської області, в напрямку від с. Підгріці Обухівського району, Київської області до м. Глеваха Васильківського району Київської області.

Наближаючись до ЛЕП «183», розташованої на лівому узбіччі, відносно свого напрямку руху, ОСОБА_4 після здійснення маневру обгін, автомобіля що рухався попереду в попутному напрямку, рухаючись по смузі зустрічного руху, проявив неуважність, не стежив за дорожніми умовами, не був уважним під час керування транспортним засобом та відповідно не реагував на їх зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП), створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також здоров`ю громадянина, на вказаному транспортному засобі, у наслідок чого не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, а також порушив вимоги пунктів 10.1., 11.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі ПДР), згідно з яким передбачено, що:

- «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» (п. 10.1. ПДР)
- «на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу» ( п. 11.3. ПДР).
у наслідок чого не вжив заходів для здійснення безпечного обгону, створив перешкоду транспортному засобу та допустив зіткнення з технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по смузі зустрічного напрямку від с. Гвоздів, Васильківського району, до с. Підгірці Обухівського району, Київської області, по напрямку руху до м. Обухів.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП) водію вказаного автомобіля марки «ВАЗ-2101», потерпілому ОСОБА_6 заподіяно тяжке тілесне ушкодження у вигляді забою головного мозку, перелому тім`яної та скроневої кісток справа з переходом на основу черепа в середню черепну ямку справа, отогематореї справа, перелому лівого вилично-орбітального комплексу зі зміщенням, множинних забійних ран обличчя, лівого плеча, перелому 1 ребра справа, двобічного забою легень з формуванням посттравматичних кіст, пневмомедіастинуму, емфіземи м`яких тканин грудної клітки, крайового перелому кубовидної кістки лівої ступні, післятравматичної перфорації барабанної перетинки, гострої післятравматичної сенсоневральної приглухуватість правого вуха.

У суді обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, з його кваліфікуючими ознаками, щиро покаявся у вчиненому. Одночасно ОСОБА_4 цивільний позов визнав частково, на відшкодування матеріальної шкоди - 5 000 грн і моральної шкоди на суму 30 000 грн.

Представник потерпілого у суді вказав, що обвинувачений не відшкодував потерпілому завдану шкоду, а тому просить призначати ОСОБА_4 суворе покарання у виді позбавлення волі.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у провадженні, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає; їм роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням цивільного позову і матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у провадженні.

За таких обставин, суд визнає доведеною вину ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження, і кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України.
При призначенні ОСОБА_4 покарання відповідно до вимог статей 50, 65 КК України суд враховує конкретні обставини провадження та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, звільнений умовно-достроково з місць позбавлення волі.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.

Ураховуючи все вищевикладене, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією цієї частини статті КК України з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з визначенням на підставі ст. 71 КК України остаточного покарання за сукупністю вироків, оскільки ОСОБА_4 вчинив злочин під час умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі.

Призначення такого покарання буде відповідати характеру скоєного злочину, його суспільній небезпеці, даним про особу обвинуваченого та належним чином сприятиме виправленню ОСОБА_4 і запобіганню вчинення інших кримінальних правопорушень.
Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_4 60 677,08 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 300 000 грн моральної шкоди, суд враховує наступне.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З огляду на це при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників і характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування, оскільки ч. 1 ст. 129 КПК України визначено, що суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.
У судовому засіданні представник потерпілого категорично наполягав на відшкодуванні завданої йому матеріальної та моральної шкоди виключно ОСОБА_4 , а тому суд розглядає позовні вимоги лише в межах цивільного позову.
Дослідивши цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 суд констатує таке.

В поданому цивільному позові ОСОБА_6 вказує, що з моменту отримання тілесних ушкоджень до моменту звернення до суду з цивільним позовом він поніс витрати на лікування та реабілітацію 25 382,88 грн, а також поніс додаткові витрати на проведення операцій, догляд, харчування, умови перебування в лікарняному закладі на загальну суму 20 000 грн.
На підтвердження цього потерпілий долучає копії квитанцій про придбання певних ліків і надання платних послуг 27 вересня 2018 року.
Однак до цивільного позову не долучено документів відповідного закладу охорони здоров`я, які б свідчили, що ОСОБА_6 внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень лікувався та проходив реабілітацію в певний період часу; що йому призначалися саме ті ліки, які були придбані відповідно до наданих ним копій квитанцій. Також ОСОБА_6 не долучив документів, які б підтверджували, які саме додаткові витрати він поніс у зв`язку з лікуванням, які саме платні послуги були ним оплачені 27 вересня 2018 року, а також про те, що він потребував цих послуг.
У зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 у частині стягнення 25382,88 грн витрати на лікування та реабілітацію та 20 000 грн додаткових витрат.
Також ОСОБА_6 стверджує, що внаслідок ДТП був повністю зруйнований автомобіль марки «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість якого становить 28 000 грн.

Проте, до цивільного позову не долучено документів, які б підтверджували зазначені вище обставини, у зв`язку з чим в задоволенні позову в цій частині суд також відмовляє.

Одночасно потерпілим ОСОБА_6 заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_4 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Обґрунтовуючи цивільний позов про відшкодування моральної шкоди потерпілий ОСОБА_6 вказав, що внаслідок вчинення щодо нього кримінального правопорушення та отримання ним тілесних ушкоджень у нього були порушені життєві плани, нормальні життєві зв`язки, склалась неможливість продовження активного життя, він страждав емоційно, згадуючи наслідки психотравмуючої події, відчуваючи страх, тривогу, психологічний дискомфорт, витрачаючи час на звернення до правоохоронних органів, осіб та установ, до компетенції яких входить встановлення завданих збитків і їх відшкодування; також страждав фізично, відчуваючи біль у місцях ушкодження, у тому числі при зміні клімату, піднятті важкої ваги. Додатково звертає увагу, що ОСОБА_4 проявив байдужість до наслідків вчиненого ним злочину і не взивав заходів до відшкодування завданої шкоди.

Суд враховує все вищеперераховане ОСОБА_6 , і констатує, що заподіяна моральна шкода є очевидною, оскільки потерпілий поніс втрати немайнового характеру внаслідок моральних, фізичних страждань та інших негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями ОСОБА_4 .

Однак врахувавши глибину і тривалість моральних страждань позивача, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 40 000 грн, що кореспондуватиметься глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідатиме поведінці винуватої особи та відповідатиме вимогам розумності та справедливості за обставин цього провадження.
Обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який слід залишити без змін до набрання вироку законної сили.
Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого в повному обсязі підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва 14 січня 2016 року, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 40 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін особисте зобов`язання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у сумі 6 251 гривень 40 копійок.
Речові докази у справі: транспортні засоби марки марки «Renault» модель «Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , марки ВАЗ-2101, реєстраційний номер 10495 ММ, володільцем якого є ОСОБА_6 , повернути указаним особам.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1