УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 678/1244/19

провадження № 51-2939ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_9.,

суддів ОСОБА_10., ОСОБА_11,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Деражнянського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 липня 2022 року стосовно засудженого ОСОБА_1 ,

встановив:

3а вироком Деражнянського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 Кримінального кодексу України (далі - КК), та призначено йому покарання у виді арешту за ч. 2 ст. 125 КК на строк 1 місяць, за ч. 1 ст. 129 КК на строк 2 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді арешту на строк 2 місяці.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто на її користь із ОСОБА_1 750 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 17 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно з вироком ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 01 червня 2019 року близько 18:00, перебуваючи на території домогосподарства АДРЕСА_1 , під час конфлікту з ОСОБА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно завдав останній одного удару металевою частиною молотка в голову, чим заподіяв легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (не більше 21 доби). Крім того, ОСОБА_1 , розмахуючи молотком, погрожував ОСОБА_2 вбивством, що викликало в неї реальне побоювання здійснення цієї погрози.

За ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 липня 2022 рокувирок Деражнянського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2021 рокускасовано в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 129 КК і провадження в цій частині закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Постановлено вважати ОСОБА_1 засудженим за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді арешту на строк 1 місяць. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК його звільнено від покарання за ч. 2 ст. 125 КК у зв`язку із закінченням строків давності. У решті вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_7., не погоджуючись із засудженням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 125 КК, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вказані вирок й ухвалу та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК. Вважає, зокрема, що судові рішення стосовно його підзахисного постановлено без урахування всіх обставин справи, а висновки судів у них про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не ґрунтуються на досліджених доказах. Також указує, що апеляційний суд не дослідив повторно доказів, належним чином не оцінив висновків судово-медичних експертиз № 105 від 26 червня 2019 року, № 108 від 27 червня 2019 року, № 128 від 18 вересня 2019 року, які є суперечливими, а також не зазначив підстав, з яких узяв до уваги одні докази та відкинув інші.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За приписами ст. 370 КПКсудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним та обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу, тобто кожен доказ оцінюється з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, захисник, зокрема, посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить дати зібраним у ній доказам іншу оцінку, ніж та, яку їм дали суди попередніх інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

Як підтверджено змістом оскаржуваних рішень, фактичні обставини в цій справі було встановлено судом першої інстанції. Із вироку вбачається, що висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення місцевий суд зробив на підставі фактичних даних, які встановив під час дослідження доказів у судовому засіданні та оцінив відповідно до ст. 94 КПК.

Зокрема, суд узяв до уваги показання засудженого, який заперечував фактичні обставини справи, викладені в обвинуваченні, та стверджував, що тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_2 не наносив, а навпаки, потерпіла вдарила по його трактору шматком шиферу, від якого відколовся невеликий шматок та поранив їй голову. Такі показання місцевий суд спростував сукупністю доказів, які узгоджуються між собою та спростовують версію ОСОБА_1 .

Так, суд першої інстанції у вироку вказав, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, доведена, зокрема, наданими в суді показаннями потерпілої ОСОБА_2 , яка підтвердила, що 01 червня 2019 року на території домоволодіння АДРЕСА_2 , у той час коли вона намагалася завадити ОСОБА_1 проїхати на тракторі через її подвір`я, він, вийшов з трактора і завдав їй удару молотком по голові; показаннями свідка ОСОБА_4 про те, що вона була очевидцем того, як після висловленого потерпілою зауваження ОСОБА_5 , останній молотком завдав удару їй у голову, внаслідок чого утворилася кривава рана;відеозаписом частини конфлікту, зафіксованим на мобільний телефон ОСОБА_4 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 , утримуючи в руці молоток, неодноразово опускав його до низу та піднімав до гори повторював слово «заб`ю» на адресу потерпілої, яка вказувала йому на заподіяні ним тілесні ушкодження - рану на своїй голові; висновком судово-медичної експертизи від 26 червня 2019 року № 105, згідно з яким у ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани шкіри тім`яної ділянки голови, струсу головного мозку, що могли утворитися від щонайменше одноразової травмуючої дії тупого твердого предмета та належать до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що призвели до короткочасного розладу здоров`я; даними слідчого експерименту за участю ОСОБА_2 та відеозаписом цієї слідчої дії від 26 червня 2019 року, в ході якої остання продемонструвала, як під час конфлікту з ОСОБА_1 він за допомогою молотка завдав їй одного удару в тім`яну частину голови; висновком додаткової судово-медичної експертизи від 27 червня 2019 року №108, згідно з яким можливість утворення тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_2 за обставин, указаних нею під час слідчого експерименту 26 червня 2019 року, не виключається; висновком додаткової судово-медичної експертизи від 18 вересня 2019 року № 128 відповідно до якого, найімовірніше, травмуючий предмет, яким було спричинено рану шкіри, діяв на праву тім`яну ділянку голови під прямим кутом (близько 90?);іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Такі показання потерпілої і свідків є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та у своїй сукупності з письмовими доказами підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

При цьому, як убачається з копії вироку, експерт ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю підтримав вищевказані висновки судово-медичних експертиз.

Водночас незгода захисника з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, не може свідчити про порушення цим судом вимог кримінального процесуального закону.

Під час перегляду вироку за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 апеляційний суд, частково дослідивши докази в порядку ч. 3 ст. 404 КПК, ретельно перевірив наведені доводи і дав на них обґрунтовані відповіді, зазначивши при цьому, зокрема, що у вироку суд першої інстанції оцінив кожний доказ із точки зору належності, допустимості й достовірності, дав цим доказам належну оцінку з урахуванням вимог ст. 94 КПК та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК.

Як видно з копії ухвали апеляційного суду, цей суд у своєму рішенні послався на конкретні фактичні дані, що містяться у кримінальному провадженні та свідчать про відповідність висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 125 КК.

При цьому суд апеляційної інстанції мотивовано вказав, що критично оцінює показання свідка ОСОБА_3 , який є сином засудженого, про те, що він був очевидцем конфлікту між його батьком ОСОБА_1 і потерпілою, оскільки згідно зі свідченнями потерпілої та свідка ОСОБА_4 , ОСОБА_3 прийшов уже наприкінці конфлікту, що підтверджено також згаданим вище відеозаписом. Крім того, доводи захисника про те, що місцевий суд узяв до уваги лише показання потерпілої ОСОБА_2 , хоча в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що тілесні ушкодження вона отримала саме від удару молотком по голові, колегія суддів визнала безпідставними, оскільки відеозапис свідчить про агресивну поведінку ОСОБА_1 під час суперечки з ОСОБА_2 , який при цьому тримав у руці молоток, до того ж із цього відеозапису не вбачається, щоб ОСОБА_1 указував, що тілесні ушкодження потерпіла спричинила собі сама, зокрема, шматком шиферу. А висловлювання ОСОБА_1 стосовно потерпілої, які мали місце наприкінці конфлікту, з констатацією настання сприятливих наслідків для неї, свідчать про його причетність до заподіяння тілесних ушкоджень.

З приводу доводів захисника ОСОБА_7 стосовно суперечності висновків судово-медичних експертиз, які суд поклав в основу вироку, колегія суддів зазначає таке.

За даними висновків судово-медичних експертиз, на які посилається в касаційній скарзі захисник, суд установив, що потерпілій тілесні ушкодження було заподіяно твердим предметом. Як видно з копії вироку, для усунення суперечностей під час дослідження доказів суд допитав експерта ОСОБА_6 , який у судовому засіданні підтвердив свої висновки та вказав, що забійна рана тім`яної частини голови потерпілої утворилася внаслідок удару предметом, який міг бути як гострим, так і пласким, у результаті чого потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження. Таким чином, суд ужив усіх процесуальних заходів щодо усунення суперечностей, на які посилається захисник.

Оцінюючи в сукупності докази у справі, суд відхилив показання ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 , які не узгоджувалися з іншими дослідженими у справі доказами, і взяв до уваги показання очевидців події та відеозапис, з якого встановлено, що ОСОБА_1 під час конфлікту тримав у руці молоток та погрожував ним потерпілій. Крім цього, суд урахував показання лікаря ОСОБА_8 , яка підтвердила, що, прибувши за викликом до ОСОБА_2 , виявила в неї неглибоку криваву рану голови, при цьому потерпіла повідомила, що травму спричинив її сусід за допомогою молотка.

Наведені судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях висновки є належним чином умотивованими та обґрунтованими. Зміст указаних вироку та ухвали відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

З такими висновками погоджується і колегія суддів Касаційного кримінального суду.

Таким чином, посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону касаційна скарга захисника ОСОБА_7 не містить.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Деражнянського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 липня 2022 року стосовно засудженого ОСОБА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11