Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/959/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 361/6846/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 146; п.п. 3, 12, ч. 2 ст. 115; ст. 400 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні з використанням цифрового засобу зв`язку програмного забезпечення «Viber» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року
прокурора ОСОБА_7 ,
представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 ,
захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
ОСОБА_17 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_18 ,
ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_6 про роз`яснення вироку цього ж суду від 24 вересня 2020 року.
Відмовляючи в задоволенні заяви про роз`яснення вироку, суд обґрунтував свої висновки тим, судове рішення є зрозумілим, містить усі посилання на норми процесуального права та додаткового роз`яснення не потребує.
Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та роз`яснити йому вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року, оскільки йому не зрозуміло якою нормою кримінального процесуального закону керувався суд при обранні йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення такого терміну. На переконання обвинуваченого, суд першої інстанції повинен був керуватися ст.ст. 197, 331 КПК України, положення яких передбачають, що строк дії запобіжного заходу не може перевищувати двох місяців, в той час як у вироку зазначено про тримання його під вартою до вступу вироку в законну силу, що суперечить, на його переконання, вищенаведеним нормам закону. Також, обвинувачений звертає увагу на порушення десятиденного строку розгляду його заяви.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_16 щодо поданої апеляційної скарги, думку інших учасників судового провадження, які покладалися на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.
З приписів наведеної норми кримінального процесуального закону вбачається, що роз`ясненню підлягає незрозуміле судове рішення, зумовлене його нечіткістю за змістом, можливістю різного тлумачення висновків суду, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, та тих осіб, котрі будуть здійснювати його виконання.
Проте, якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення чи його законності, суд відмовляє в роз`ясненні такого рішення.
Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року ОСОБА_6 засуджений за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 13 (тринадцять) років позбавлення волі. Цим же вироком визнаний невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п. 3 ч. 2 ст. 115 КК України та виправданий на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за відсутності в його діях складу кримінальних правопорушень, а також визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України та виправданий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_6 змінений на тримання під вартою з обрахуванням строку відбування покарання з 24 вересня 2020 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року), обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбування покарання зараховано попереднє ув`язнення з 26 березня 2015 року по 15 січня 2020 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цим же вироком вирішено питання щодо судових витрат, заявлених цивільних позовів та речових доказів.
Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою, в якій просив роз`яснити строки застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки, як зазначає апелянт, строк дії запобіжного заходу не може перевищувати двох місяців, в той час як у вироку зазначено про тримання його під вартою до вступу вироку в законну силу, що суперечить положенням ст.ст. 197, 331 КПК України.
04 червня 2021 року за результатами судового розгляду заяви ОСОБА_6 про роз`яснення судового рішення, судом відмовлено у її задоволенні з тих підстав, що вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року викладено чітко і в цій частині є зрозумілим, відповідає вимогам в тому числі і п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, та додаткового роз`яснення не потребує.
Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду, вважає його законним та обґрунтованим, а доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 - безпідставними.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про роз`яснення вироку в частині обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення його строку, то як слушно зазначено в ухвалі суду від 04 червня 2021 року, з чим погоджується і колегія суддів, зводяться до роз`яснень норм законодавства, якими керувався суд під час ухвалення вироку, що не є предметом його роз`яснення.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги в частині порушення строків розгляду заяви про роз`яснення судового рішення, оскільки як вбачається з досліджуваних матеріалів 01 червня 2021 року заяву ОСОБА_6 передано суду присяжних, а 04 червня 2021 року постановлено рішення про відмову у її задоволенні.
З урахуванням наведеного, підстав для скасування ухвали суду з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає, а тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 380, 418 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року, якою ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні заяви про роз`яснення вироку цього суду від 24 вересня 2020 року щодо нього залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4