КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.
Таке рішення слідчий суддя, проаналізувавши положення ст. 214 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 11 КК України, мотивував тим, що зміст заяви ОСОБА_5 не містить викладу обставин про вчинення кримінальних правопорушень суддею, а фактично зводиться до непогодження з прийнятим судовим рішенням та процесуальними діями слідчого судді і слідчого, чим заявник вдався до їх оскарження в позапроцесуальний спосіб, що не допускається, тому відмовив у задоволенні скарги.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною внаслідок її постановлення з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за його заявою №12-10 від 12.10.2021 року про вчинення слідчим Другого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_6 ________________________________________
Справа №11-сс/824/1681/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1
кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 356, ч. 3 ст. 382 КК України, а слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 382 КК України, та розпочати досудове розслідування, про що його проінформувати.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що слідчий суддя проігнорував доводи у скарзі про те, що судді може бути повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення визначеними законом особами, а вина може бути встановлена лише в ході досудового розслідування кримінального провадження відносно даного судді у випадку вчинення ним при розгляді справи в суді та винесенні рішення будь-якого кримінального правопорушення, і таке кримінальне провадження відносно судді, у випадку вчинення конкретних дій, які у чинному КК визнаються злочинами, не є впливом на них тому, що досудове розслідування у цих провадженнях здійснюється після вчинення ним кримінальних правопорушень.
При цьому слідчий суддя не застосував положення ст. 214 КПК України, проігнорував висновки у рішеннях Верховного Суду, не зазначив положень процесуального закону, яким він керувався, та мотивів неврахування окремих доказів, зокрема - його посилань на ухвали слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва, які в аналогічних умовах задовольнили його скарги на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, що полягають у невнесенні відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі суддями, до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання відповідних заяв, чим порушив його права.
Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, як пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що слідчий суддя постановив ухвалу без його виклику, про що свідчить відсутність даних про отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим чином, а копія ухвали йому не направлялася і про прийняте рішення він дізнався тільки 07.02.2022 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, до якого ухвала була надіслана 23.12.2021 року.
Будучи повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, ні ОСОБА_5 , ні прокурор в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про поважність причин своєї неявки суду не повідомили і ніяких клопотань про відкладення розгляду не подавали, а тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд, враховуючи, що їх неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без їх участі.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до приписів п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п?яти днів з дня її проголошення.
У разі, якщо апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, вирішує питання про поновлення цього строку, згідно п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України.
З матеріалів провадження вбачається, що розгляд скарги ОСОБА_5 відбувся без його участі. При цьому в матеріалах справи наявна лише копія супровідного листа Печерського районного суду м. Києва від 2021 року (без числа та місяця) про направлення копії ухвали від 29 листопада 2021 року, зокрема ОСОБА_5 , але відсутні докази її отримання. Зі змісту апеляційної скарги слідує, що ОСОБА_5 копію цього судового рішення не отримував, а про його існування дізнався з Єдиного реєстру судових рішень, в якому воно було оприлюднено 28 грудня 2021 року, лише 07 лютого 2022 року, що нічим не спростовується. Апеляційну скаргу він подав до суду апеляційної інстанції 09 лютого 2022 року, шляхом направлення засобами поштового зв`язку.
Оскільки виготовлення обґрунтованої апеляційної скарги потребує ознайомлення зі змістом оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження в даному випадку заявником пропущений із поважних причин і підлягає поновленню.
Що стосується апеляційних вимог ОСОБА_5 , то колегія суддів враховує наступне.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, 18 жовтня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_5 направив на адресу Офісу Генерального прокурора заяву вих №12-10 від 12 жовтня 2021 року, в якій, серед іншого, просив на підставі ст. 214 КПК України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення слідчим Другого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 356, ч. 3 ст. 382 КК України, та слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 382 КК України, і надіслати йому витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Не отримавши інформації щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 28 жовтня 2021 року ОСОБА_5 звернувся до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, в якій просив зобов`язати останніх внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за його заявою №12-10 від 12.10.2021 року та розпочати досудове розслідування, про що його проінформувати.
За результатами судового розгляду цієї скарги, слідчий суддя відмовив у її задоволенні і з таким рішенням погоджується колегія суддів, оскільки визнає безпідставними доводи заявника про те, що висновки слідчого судді суперечать вимогам кримінального процесуального закону.
Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
За приписами п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.
Що стосується професійної діяльності судді та прийнятих судових рішень, то відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.
На забезпеченні відповідних гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України, який, зокрема у рішенні по справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.
Крім того, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.
Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись як кримінальне правопорушення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи про те, що в заяві наведені достатні дані з посиланням на конкретні обставини, які доводять наявність в діях судді ознак кримінального правопорушення. При цьому зауважує, що, всупереч твердженням заявника, слідчий суддя не вирішував питання, які можуть бути предметом судового розгляду у кримінальному провадженні або віднесені до компетенції слідчого, прокурора під час досудового розслідування, тобто не давав оцінку обґрунтованості заяви, а лише вивчив її зміст на предмет наявності відомостей саме про кримінальне правопорушення, які в свою чергу і підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву не набуває статусу цього документа і її подання до прокуратури не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Таким чином посилання ОСОБА_5 на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду слідчим суддею скарги на бездіяльність органу досудового розслідування є необґрунтованими.
Інші доводи заявника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а посилання ОСОБА_5 на неврахування слідчим суддею ухвал слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва, які в аналогічних умовах задовольнили його скарги на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, що полягають у невнесенні відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі суддями, до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання відповідних заяв, не заслуговують на увагу з огляду на те, що, за змістом до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді», враховуються іншими судами при застосуванні норм права лише викладені у постановах Верховного Суду висновки щодо застосування таких норм права.
Отже, оскільки висновки слідчого судді в ухвалі про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються матеріалами судового провадження, тобто ухвала від 29 листопада 2021 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, то апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
Поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ___________________ __________________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3