Справа № 328/764/20
Провадження № 1-і/191/98/22
У Х В А Л А
іменем України

01 вересня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове в режимі відео конференції з приміщення Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» клопотання прокурора Токмацького відділу Пологівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000588 від 25.08.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України відносно :

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Басань Пологівського району Запорізької області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Токмацького відділу Пологівської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , посилаючись на те, що на даний час не зменшилися ризики, які враховувалися при застосуванні і продовженні обвинуваченому такого виду запобіжного заходу, оскільки, будучи на свободі, останній має можливість переховуватися від суду у зв`язку з тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином.
Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити. Зазначив, що обвинувачений під вартою знаходиться з вересня 2020 року, раніше судимий за злочин проти власності, судимості не погашені та не зняті. До затримання ОСОБА_4 офіційно не працював, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні проти клопотання заперечував. Пояснив, що він офіційно одружений з першою дружиною, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2005 р.н. та 2016 р.н. На даний час проживає із співмешканкою ОСОБА_6 у м. Запоріжжя, адресу вказати не може. До затримання працював на Лігатек слюсарем.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора. Підтримав думку обвинуваченого, пояснив, що обвинувачений має соціальні зв`язки, може проживати у своєї сестри в Черкаській області.
Вислухавши учасників судового провадження щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд приходить до таких висновків.
На підставі розпорядження Верховного Суду України № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року територіальну підсудність судових справ Токмацького районного суду Запорізької області визначено за Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування та продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а також незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.
Згідно із ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з ч.3 ст.331 КПК України суд до спливу продовжуваного строку зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовжування тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У рішенні ЄСПЛ по справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993 року зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. Згідно з рішенням ЄСПЛ від 30.08.1990 року у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" термін "обгрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальні правопорушення. Рішення ЄСПЛ "Харченко проти України" визначає, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Крім того, згідно рішення ЄСПЛ "Клоот проти Бельгії" ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу і його продовженні, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали і не зменшились, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів, судове розслідування у кримінальному провадженні триває, не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі. ОСОБА_4 раніше судимий, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, неодружений, малолітніх або неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність його стійких соціальних зв`язків, офіційного місця роботи не має, що свідчить про відсутність джерела доходу, місця його проживання, реєстрації знаходяться на території, де ведуться активні бойові дії, що у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою не забезпечить належного контролю за виконанням покладених на нього обов`язків з боку правоохоронних органів.
З урахуванням наявності зазначених ризиків, а також з огляду на тяжкість вчиненого злочину, характеру інкримінованого обвинуваченим діяння, строку покарання, яке може бути йому призначено, беручи до уваги обставини, визначені у ст. 178 КПК України, суд приходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, який зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, а отже, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою.
Доводи сторони захисту не є підставою для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки належних цьому доказів суду не було надано.
Враховуючи викладене, існування ризиків, доведених стороною обвинувачення, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінюючи всі обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст.177,178,197,331, 372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Токмацького відділу Пологівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити терміном на 60 (шістдесят) діб, тобто до 30 жовтня 2022 року, включно.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з моменту проголошення.
Повний текст ухвали виготовлений 06 вересня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1