Справа № 344/5504/22
Провадження № 11-кп/4808/297/22
Категорія ч.2 ст.389 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000281 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2021 року з врахуванням ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2021 року у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин, що відповідно до п-п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України у співвідношенні відповідає 30 (тридцяти) дням арешту, та визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю вироків - у виді арешту на строк 1 (один) місяць 30 (тридцять) днів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт за наступних обставин.

Так, вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2021 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

19 жовтня 2021 року ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області замінено призначене відповідно до вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.06.2021 року покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень на 240 годин громадських робіт.

29 березня 2022 року ОСОБА_8 з`явився до Івано-Франківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області, де йому роз`яснено умови відбування покарання у виді громадських робіт та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання, про що засуджений власноручно підписався. Таким чином, ОСОБА_8 зобов`язався відпрацювати 240 годин громадських робіт у повному обсязі. 29 березня 2022 року засудженому видано направлення в КП «Муніципальна дорожня компанія» для відбування призначеного покарання під підпис. Однак, ОСОБА_8 , незважаючи на неодноразові попередження про недопущення порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт та зобов`язання відбувати вказане покарання, не маючи наміру виконувати громадські роботи, усвідомлюючи протиправний характер своєї умисної бездіяльності, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи цього, без поважних на те причин продовжував ухилятись від відбування покарання та не виконував покладені на нього обов`язки у встановлені дні та час для відбування громадських робіт.

Згідно відповідей, отриманих на запити з медичних установ м. Івано-Франківська та ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», засуджений ОСОБА_8 в період відпрацювання громадських робіт в місцях позбавлення волі не перебував та за медичною допомогою не звертався. Листки непрацездатності засудженому ОСОБА_8 не видавались та про причину відсутності можливості відпрацювання громадських робіт в КП «Муніципальна дорожня компанія» останній не повідомляв.

Станом на сьогодні з призначених 240 годин громадських робіт ОСОБА_8 не відпрацював жодної.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок в частині призначеного йому покарання та призначити більш м`яке покарання.

Зокрема вказує, що він частково сплатив штраф, призначений йому за попереднім вироком суду. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не повідомляв його про розгляд провадження щодо нього. Водночас зазначає, що він приходив до КП «Муніципальна дорожня компанія» для відпрацювання громадських робіт, проте там йому сказали, що не потребують робочих. Про вказане він повідомив центр пробації, на що вони сказали ще раз підійти в Муніципальну компанію. Він прийшов того ж дня о 15.30 год, однак там вже нікого не було, тому він поїхав на свою роботу, а потім захворів (підтверджується довідкою з прийому у лікаря). В подальшому його ніхто не повідомляв про те, що він має відпрацювати громадські роботи, тим паче він працював на роботі у м. Львів.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги;

- прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок в частині призначеного йому покарання, оскільки вважає його суворим. Водночас, в мотивувальній частині скарги обвинувачений оспорює встановлені досудовим розслідуванням фактичні обставини.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з урахуванням положень статей 381-382 КПК України, а саме у спрощеному провадженні.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.302 КПК України до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинна бути додана письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

В матеріалах провадження наявна відповідна заява ОСОБА_8 , в якій він вказує, що повністю визнає вину, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, повідомлений про обмеження права апеляційного оскарження та погоджується з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Вищевказана заява підписана ОСОБА_8 у присутності його захисника ОСОБА_9 , що свідчить про добровільність дій підозрюваного та його обізнаність із правовими наслідками.

Положеннями ч.2 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового засідання, оскільки обвинувачений не оспорював встановлені під час дізнання обставини і був згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

За таких обставин, колегія суддів переглядає вирок суду тільки в частині призначеного покарання.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції виконав вимоги статей 50, 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, дані про особу винного, зокрема, його вік, стан здоров`я, майновий стан, те, що він не одружений, не працює, має постійне місце проживання, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий: 06.06.2018 року вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 (ст. 70, ч. 5 ст. 72) КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, 11.06.2021 року вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу 17000 гривень, яке відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду від 19 жовтня 2021 року замінено на 240 годин громадських робіт (невідбутий строк 240 годин), а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття, а обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Санкція ч. 2 ст. 389 КК України передбачає покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши зазначені обставини, призначив ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах, встановлених у санкції ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту на строк один місяць 30 днів, яке не може вважатися надто суворим, є достатнім для виправлення обвинуваченого.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що на даний час він вже сплатив штраф в сумі 17000 гривень який йому було призначено за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.06.2021 року, оскільки в подальшому вищевказаний штраф ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.10.2021 року було замінено на громадські роботи.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

При цьому, слід врахувати і роз`яснення в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2004 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дані злочини, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дають правових підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 389 КК України.

Також колегія суддів, враховуючи дані про особу обвинуваченого, те що він раніше судимий, наявність обставин, які обтяжують покарання, не вбачає підстав для застосування положень ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 .

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного йому покарання, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів, та підстав для його пом`якшення чи звільнення від відбування покарання, колегією суддів не вбачається.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування чи зміни не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5