КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1071/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
06 вересня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року, -
представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати оскаржувану ухвалу, якою було накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_6 , а саме на земельні ділянки:
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно з клопотанням про накладення арешту на майно вбачається, що з огляду на
низку припущень слідчий та прокурор жодним чином не обґрунтували причетність
ОСОБА_6 до обставин кримінальних правопорушень в частині заволодіння
нерухомим майном. Однак прокурор та слідчий вважають за
необхідне здійснити втручання у право ОСОБА_6 на мирне володіння
майном та встановити публічне обтяження такого майна.
Згідно з резолютивною частиною судового рішення (ухвали) вбачається, що
відповідне обтяження встановлене з метою збереження речових доказів та конфіскації майна, як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, із забороною користування та розпорядження майном.
Однак відповідне клопотання прокурора є необґрунтованим, а ухвала є такою, що винесена без урахування усіх обставин справи та детального їх дослідження - а відтак, незаконною.
Апелянт вказує на те, що у період з 04.10.2021 року по 08.11.2021 року ОСОБА_6 на підставі оплатних нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу землі, були придбані зазначені вище земельні ділянки.
Під час укладення даних договорів купівлі-продажу земельних ділянок нотаріусом було проведено перевірку щодо державної реєстрації права власності на земельні ділянки за Продавцем ( ОСОБА_9 ), підстав виникнення права власності на землю та відсутність будь-яких обтяжень та обмежень. При цьому, будь-яких судових справ чи рішень, які б унеможливлювали продаж земельних ділянок на момент придбання нерухомого майна ОСОБА_6 не існувало.
Тобто, ОСОБА_6 є добросовісним набувачем нерухомого майна, яке придбано на підставі оплатних договорів купівлі-продажу землі оформлених у встановлений законодавством спосіб.
Водночас відношення ОСОБА_6 до будь-яких подій вказаних у клопотанні слідчого у рамках відповідного кримінального провадження жодним чином не доведено та не обґрунтовано.
В оскаржуваній ухвалі взагалі відсутнє будь-яке мотивування або посилання на докази щодо зв`язку належних ОСОБА_6 земельних ділянок з тими епізодами, які розслідуються. Відсутня окрема оцінка доказів на підтвердження вчинення кожного із вказаних кримінальних правопорушень, не встановлений причинний зв`язок між діями ОСОБА_6 щодо набуття земельних ділянок у власність та розслідуваними епізодами, що свідчить про порушення принципу законності при розгляді клопотання, оскільки не була забезпечена всебічність, повнота та неупередженість дослідження усіх обставин справи та надання їм належної правової оцінки ( ст. 9 КПК).
Також судом не була перевірена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення. В матеріалах справи станом на день звернення із клопотанням прокурора до суду відсутні будь-які докази про проведення слідчих дій за участю ОСОБА_6 . За такими обставинами висновок прокурора про обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення щодо належних ОСОБА_6 земельних ділянок є передчасним, а тому арешт є необґрунтованим, на що суд уваги не звернув та належної оцінки не надав. Більш того, в кримінальному провадженні підозру нікому не оголошено.
Крім того апелянт вказує на те, що оскаржуваною ухвалою не визначено, яким саме ознакам речових доказів наведених в ст. 98 КПК України відповідають земельні ділянки належні особисто ОСОБА_6 і яке вони мають відношення до укладення договору іпотеки.
Слідчий суддя не перевірив та не надав оцінку наслідкам арешту для третіх осіб, які мають власні речові права на арештоване майно.
Мотивувальна частина оскаржуваної ухвали не відповідає вимогам статті 372 КПК України до її змісту, оскільки в ухвалі не наведено жодних встановлених слідчим суддею обставин із посиланням на відповідні докази, а також мотивів, з яких слідчий суддя виходила при постановленні ухвали про накладення арешту на майно.
На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що розгляд клопотання прокурора про накладення
арешту на майно відбувався без участі ОСОБА_6 , остання не була повідомлена про відповідний судовий розгляд. Про наявність даної ухвали та її змісту стало відомо 29.12.2021 після ознайомлення адвокатом із матеріалами справи у суді.
Прокурор у визначений час та дату судового розгляду в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце апеляційного розгляду був повідомлений завчасно та належним чином, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, а тому з урахуванням думки представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,який не заперечував щодо проведення апеляційного розгляду у відсутності прокурора, а також з урахуванням вимог ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважала за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності прокурора.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , в підтримку поданої апеляційної скарги, яку він підтримав з наведених в ній підстав і просив її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.
Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без участі власника майна та її представника, дані про направлення власнику майна ухвали слідчого судді у матеріалах справи відсутні. Однак, як зазначає представник власника майна, що про наявність даної ухвали та про її зміст стало відомо 29.12.2021 після ознайомлення із матеріалами справи, іншої інформації матеріали справи не містять, а тому колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вказане клопотання представника власника майна про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року.
Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена група осіб зловживаючи довірою ОСОБА_11 та використовуючи завідомо підроблені документи шляхом укладення фіктивних договорів іпотеки шахрайським шляхом заволоділи 27 земельними ділянками розташованими в Обухівському районі Київської області, у тому числі на території Нещерівської сільської ради, що завдало потерпілому матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.
Крім того, установлено, що невстановлені особи використовуючи підроблені документи та діючи у змові з державним реєстратором Київської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» ОСОБА_12 шахрайським шляхом заволоділи належною ОСОБА_11 електричною мережею «Підгірці-Романків-Безрадичі 10 кВ» розташованою в Обухівському районі Київської області, чим завдали потерпілому матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.
У 2007 році між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 була досягнута домовленість, що за для запобігання надлишкових витрат що частину земельних ділянок, за які сплачує свої власні кредитні кошти ОСОБА_11 та які знаходяться поблизу території ГО «Садове товариство «Українська земля» формально оформлюються на ОСОБА_9 , однак він зобов`язується їх в подальшому переоформити на реального власника, тобто на ОСОБА_11 .
З невідомих причин виготовлення державних актів на право володіння земельними ділянками, зайняло майже п`ять років і до цього часу, дані земельні ділянки на ОСОБА_11 не оформлені кошти за них не сплачені відсотки не погашені.
Разом з тим, у 2019 році до Обухівського районного суду з боку ОСОБА_9 подано позов про стягнення з Кубицького 27 млн грн в рамках нікчемного договору. На сьогодні рішенням першої інстанції в задоволенні позову відмовлено.
Однак, ОСОБА_9 , мабуть, розуміючи абсурдність свої позовних вимог, розробив та за наявною у нас інформацією реалізував в життя за допомогою ОСОБА_13 злочинну схему по заволодінню земельними ділянками ОСОБА_11 .
Даний злочин вчинено шляхом зловживання довірою, а саме: використовуючи довіреність, яку ОСОБА_11 видав на нього ще у 2010 році з метою приведення в належний стан та оформлення на ім`я ОСОБА_11 документів на право власності придбаних земельних ділянок на території Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області, а ОСОБА_9 нею скористався та поклав на ОСОБА_11 грошові зобов`язання на суму більш, ніж 27 млн грн та поручився належним йому майном.
Даний злочин було вчинено за наступних обставин.
Використовуючи вказану вище довіреність, ОСОБА_9 вчинив шахрайство шляхом укладання договору іпотеки від 25.10.2019 (реєстровий номер 8190) від імені ОСОБА_11 , виступивши майновим поручителем за особу, яка навіть не знайома ОСОБА_11 , а саме: за нібито отримання позики гр. ОСОБА_14 від гр. ОСОБА_15 на суму 800 000 доларів США.
При цьому, гр. ОСОБА_9 вніс у якості застави за нібито позику ОСОБА_14 усі належні на праві власності ОСОБА_11 земельні ділянки у кількості 26 З/Д загальною площею близько 11 га.
У договорі ОСОБА_9 передбачив, що узгоджена вартість предмета іпотеки становить 27 млн гривень. (п. 3 Договору іпотеки), а також передбачив, що задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов`язання у порядку встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», тобто шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.
При цьому, ОСОБА_11 був необізнаним ні щодо майнового поручительства за невідому йому фізичну особа, ні щодо укладання договору іпотеки.
Внаслідок укладання даного договору іпотеки ОСОБА_11 фактично позбавлений свого конституційного права на належне йому майно.
Внаслідок укладання вказаного вище договору всупереч інтересам ОСОБА_11 і з метою заволодіння його майном, на всі належні ОСОБА_11 земельні ділянки було накладено обтяження, а саме: державним реєстратором: приватним нотаріусом ОСОБА_16 , Київський міський нотаріальний округ, м. Київ на підставі договору іпотеки № 8190, виданого 25.10.2019 внесено наступну інформацію до реєстру речових прав на нерухоме майно:
Відомості про основне зобов`язання:
Строк виконання основного зобов`язання: 28.02.2020, розмір основного зобов`язання: 27000000,00 гривня, правочин, в якому встановлено основне зобов`язання: договір іпотеки, серія та номер: 8190, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 .
Відомості про суб`єктів:
Іпотекодержатель/ Обтяжувач: ОСОБА_17 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , країна громадянства: Україна
Майновий поручитель: ОСОБА_18 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .
Кадастровий номер Площа (га) Дата державної реєстрації Номер запису про іпотеку Номер запису про обтяження
Всього: 26 З/Д 10,8828 га.
За попередньо зібраною у відкритих джерелах інформацією вбачається, що усі «дійові» особи, тобто ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , нотаріус ОСОБА_16 є уродженцями міста Луганськ. Ні ОСОБА_15 , ні ОСОБА_14 , жодного нерухомого майна на праві власності не мають.
З урахуванням всіх вищенаведених обставин, вбачається, що група осіб, які задіяні у вказаній схемі вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України.
Крім того, ОСОБА_11 , є власником культурно-розважального центру готельного типу з кафе-баром, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
З метою забезпечення даного комплексу та інших об`єктів електроживленням, ОСОБА_11 за власні кошти була збудована система електричних мереж.
Так, ОСОБА_11 14.07.2006 року було отримано технічні умови на проектування електроустановок № Е-325.06.ТУ.
На підставі даних технічних умов було розроблено робочий проект зовнішнього електропостачання житлових будівель в с. Романків Обухівського району Київської області, замовником якого виступив ОСОБА_11 та за власні кошти була збудована система електричних мереж (далі - Технологічна електрична мережа), а саме:
- повітряно-кабельна лінія 10Кв від тягової підстанції ПС «Підгірці» АТ «Українська залізниця до переїзду через з/д біля с. Ст. Безрадичі (далі Лінія);
- зовнішнього електропостачання будівель в с. Романків Обухівського району Київської області (двох кабельних ліній) від мереж 10 Кв ПЗз АТ «Українська залізниця (далі Кабельна лінія).
Проектування, будівництво та введення в експлуатацію Кабельної лінії було здійснено у відповідності до технічних умов № 01/340/1 ТУ 07. приєднання електричних мереж електроустановок від 19.02.2007 р. на величину розрахункового максимального навантаження 250 кВт, які були розроблені та погоджені АТ «Українська залізниця» (далі ТУ № 01/340/1.).
Проектування, будівництво та введення в експлуатацію Лінії було здійснено у відповідності до Технічних умов № Е-01/319/1.ТУ07 приєднання електричних мереж електроустановок від 06.02.2007 р. на величину розрахункового максимального навантаження 9990 кВт, які були розроблені та погоджені АТ «Українська залізниця» (далі - ТУ № Е-01/319/1).
16.07.2008 року актом технічної комісії вирішено змонтоване електропостачання господарських споруд прийняти в експлуатацію. В акті знову ж таки зазначено, що Замовником є приватна особа ОСОБА_11
16.07.2008 актом № 442 інспектором держенергонагляду зроблено висновок про допуск в експлуатацію електроустановки, в якому зазначений ОСОБА_11 як власник.
Актом обстеження № 80/08 від 28.07.2008 року Головним державним інспектором ДІПБ та ОП в енергетиці визнано можливим підключення електроустановки до електричної мережі та подальшої експлуатації при умові дотримання вимог діючих правил і норм, де знову ж таки власником об`єкта зазначений ОСОБА_11 .
Таким чином, власником збудованої дволанцюгової лінії електропередачі 10 кВ «Підгірці-Безрадичі» є фізична особа ОСОБА_11 .
Між ОСОБА_11 та ПАТ «Українська залізниця» укладений договір споживача на розподіл електричної енергії (далі Договір) технологічними електричними мережами, які належать ОСОБА_11 .
За для врегулювання питань по Договору ОСОБА_11 був запрошений на засідання інформаційно-консультаційного центру ПАТ «Українська залізниця» (далі ІКЦ), яке відбулося 03.12.2020 р. у Філії «Енергосбут» ПАТ «Українська залізниця» за адресою: м. Київ, Жилянська, 97.
На засіданні ІКЦ був присутній адвокат ОСОБА_19 , яка зробила заяву від імені фізичної особи ОСОБА_13 про те, що саме ОСОБА_13 є нібито власником нерухомого майна - технологічних електричних мереж, які належать ОСОБА_11 , і право власності на таке майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Крім того, в інформаційній довідці зазначається, що дану державну реєстрацію здійснив державний реєстратор ОСОБА_12 , який, як зазначено, діяв від імені Київської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради, Київська обл., однак дане комунальне підприємство зареєстроване у АДРЕСА_2 .
Дане підприємство ніколи не мало філій в Київській області, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ.
Таким чином, ОСОБА_13 за допомогою державного реєстратора було здійснено заволодіння майном ОСОБА_11 вартістю 47 760 000 грн.
Крім того, 6 квітня 2006 року ОСОБА_11 було набуто у власність корпоративні права на компанію РЕКСАЛ ІНТЕЛЛЕКТУАЛ ФАЙНЕНСИС ЛИМИТЕД (REKSAL INTELLECTUAL FINANCES LIMITED, W67DJ,186 Hammersmith Road London), Реєстраційний № 5568003.
Аналогічно в той же час корпоративні права на дану компанію набув і ОСОБА_13 . І ОСОБА_11 , і ОСОБА_20 були держателями 4-х акцій компанії (по дві у кожного), тобто мали право спільно управляти компанією та розпоряджатись її активами.
Домовленість між ОСОБА_11 та ОСОБА_13 була така, що будь-які рішення між партнерами, які стосуються майнових питань та корпоративних прав вони вирішують спільно, тобто спільно ведуть бізнес, спільно ділять прибуток в рівних частках та спільно управляють об`єктами корпоративних прав.
23.07.2009 року ОСОБА_21 та Компанія РЕКСАЛ ІНТЕЛЛЕКТУАЛ ФАЙНЕНСИС ЛИМИТЕД (REKSAL INTELLECTUAL FINANCES LIMITED, W67DJ,186 Hammersmith Road London) в особі ОСОБА_11 уклали договір про відступлення корпоративних прав ТОВ «Алея-парк», внаслідок чого Компанія РЕКСАЛ ІНТЕЛЛЕКТУАЛ ФАЙНЕНСИС ЛИМИТЕД (REKSAL INTELLECTUAL FINANCES LIMITED стала 100 % власником ТОВ «Алея-парк».
Одночасно, протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Алея-парк» від 23.07.2009 за участю ОСОБА_11 , який діяв від імені Компанії РЕКСАЛ ІНТЕЛЛЕКТУАЛ ФАЙНЕНСИС ЛИМИТЕД, було вирішено збільшити статутний капітал ТОВ «Алея-парк» до 4 млн 130 тис грн. У протоколі зазначено, що 100 % статутного капіталу володіє компанія РЕКСАЛ ІНТЕЛЛЕКТУАЛ ФАЙНЕНСИС ЛИМИТЕД.
Поряд з цим ОСОБА_22 став директором ТОВ «Алея-парк» на підставі вказаного вище протоколу загальних зборів ТОВ «Алея-парк».
Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Алея-парк» від 23.07.2009 було затверджено статут ТОВ «Алея-парк», який зареєстровано в реєстрі 05.08.2009.
П. 2.1. нової редакції Статуту ТОВ «Алея-парк» визначає, що Компанія РЕКСАЛ ІНТЕЛЛЕКТУАЛ ФАЙНЕНСИС ЛИМИТЕД (REKSAL INTELLECTUAL FINANCES LIMITED, W67DJ,186 Hammersmith Road London) є єдиним учасником Товариства. П. 7.1. Статуту визначає, що майно товариства складається з основних засобів та обігових коштів, інших цінностей та відповідно до п.7.2. майно Товариства є його приватною власністю.
Серед основних засобів ТОВ «Алея-парк» був об`єкт нерухомого майна, а саме приміщення за адресою: м. Київ, вул. Терещенківська, 8, в якому розміщувався заклад ресторанного харчування.
Крім того, на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 25.03.2010 у справі № 30/101 за «Рексал Інтеллектуал Файненсис Лімітед» визнано право власності на нежилі приміщення будівлі, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 101, загальною площею 436 кв. м, як на окремий об`єкт нерухомого майна. Дане приміщення орендувало ТОВ «Пивний клуб «Стаканофф», де розміщувався заклад ресторанного господарства: «Пролетарська пивна «У станка».
16.09.2010 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 було укладено договір про співробітництво, яким було передбачено, що сторони діють спільно відносно проектів:
ТОВ «Алея-Парк», ТОВ «Пивний клуб «Стаканофф», ТОВ «Інтерєр Аеропорт», що включає в себе в т.ч. те, що саме ОСОБА_11 призначає керівників, а ОСОБА_13 головних бухгалтерів.
Приблизно у квітні 2012 року у ОСОБА_13 виник злочинний умисел на заволодіння активами компанії РЕКСАЛ ІНТЕЛЛЕКТУАЛ ФАЙНЕНСИС ЛИМИТЕД (REKSAL INTELLECTUAL FINANCES LIMITED, W67DJ,186 Hammersmith Road London) та ТОВ «Алея-парк».
Реалізуючи свій злочинний умисел до заволодіння майна ОСОБА_13 залучив ОСОБА_23 , яка надавала та надає ОСОБА_13 юридичні послуги, а також представляє інтереси ОСОБА_13 в афілійованих компаніях, ОСОБА_24 , яка є родичкою ОСОБА_13 та діючим нотаріусом Київського міського нотаріального округу та ряд інших осіб.
За допомогою ОСОБА_23 та за безпосередньої її участі без відома та згоди ОСОБА_11 23.04.2012 року проведено загальні збори ТОВ «Аллея-парк», на яких вирішено відступити частку у статутному капіталі компанії РЕКСАЛ ІНТЕЛЛЕКТУАЛ ФАЙНЕНСИС ЛИМИТЕД (REKSAL INTELLECTUAL FINANCES LIMITED, W67DJ,186 Hammersmith Road London) на користь Компанії Танбрідж дівелопментс Лімітед.
При цьому, на зборах були присутні ОСОБА_13 від імені компанії РЕКСАЛ ІНТЕЛЛЕКТУАЛ ФАЙНЕНСИС ЛИМИТЕД (REKSAL INTELLECTUAL FINANCES LIMITED, W67DJ,186 Hammersmith Road London) та ОСОБА_23 від імені компанії Танбрідж дівелопментс Лімітед.
Таким чином, ОСОБА_13 фактично одноосібно прийняв рішення про вихід РЕКСАЛ ІНТЕЛЛЕКТУАЛ ФАЙНЕНСИС ЛИМИТЕД (REKSAL INTELLECTUAL FINANCES LIMITED, W67DJ,186 Hammersmith Road London) з ТОВ «Аллея-парк» та про передачу 100 % корпоративних прав компанії на користь Танбрідж дівелопментс Лімітед, від імені якої діяла ОСОБА_23 довірена особа ОСОБА_13 .
В подальшому реалізовуючи свій злочинний план 20.06.2012 на загальних зборах ТОВ «Алея-парк» за участі довіреної особи ОСОБА_13 ОСОБА_23 було незаконно усунуто від виконання обов`язків директора ОСОБА_21 та призначено в.о. директора ОСОБА_25 , а в подальшому ОСОБА_21 було незаконно звільнено з посади директора, що підтверджено рішенням Святошинського районного суду м. Києва про поновлення останнього на посаді директора ТОВ «Алея-парк».
Всі дії по реєстрації статутних змін здійснювала за вказівкою ОСОБА_13 , ОСОБА_23 .
Одноосібне прийняття рішення про вихід із учасників ТОВ «Алея-парк» та введення до складу учасників підконтрольного лише йому підприємства-нерезидента, а також призначення підконтрольного ОСОБА_13 директора ОСОБА_25 дало змогу ОСОБА_13 заволодіти в т.ч. нерухомим майном ТОВ «Аллея-парк», а саме: приміщенням за адресою: м. Київ, вул. Терещенківська, 8, а також часткою у статутному капіталі в розмірі 4 млн 130 тис грн.
В подальшому, з метою приховування слідів злочину, частка у статутному капіталі ТОВ «Алея-парк» була відчужена на користь компанії-нерезидента, кінцевим бенефіціарним власником якої є ОСОБА_13 та який діяв від імені неї на території України на підставі генеральної довіреності, а саме: на користь Джі Пі Ай Дівелопментс Лімітед.
Перехід корпоративних прав відбувся на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Алея-парк» від 01.11.2013, на яких були присутні від імені компанії Танбрідж Дівелопментс Лімітед сестра ОСОБА_13 нотаріус ОСОБА_24 , а від імені Джі Пі Ай Дівелопментс Лімітед ОСОБА_26 , яка також є довіреною особою ОСОБА_13 .
Після заволодіння активами ТОВ «Алея-парк» та РЕКСАЛ ІНТЕЛЛЕКТУАЛ ФАЙНЕНСИС ЛИМИТЕД (REKSAL INTELLECTUAL FINANCES LIMITED, W67DJ,186 Hammersmith Road London) з метою подальшого приховування слідів злочину 16.12.2013 на загальних зборах ТОВ «Алея-парк» за участю довіреної особи ОСОБА_13 ОСОБА_26 та директора ОСОБА_25 прийнято рішення про припинення ТОВ «Алея-парк» шляхом ліквідації.
Крім того, внаслідок шахрайських дій з боку ОСОБА_13 , а саме: також було без попередньої згоди ОСОБА_11 поза його волею незаконно виведено із засновників ТОВ «Пивний клуб «Стаканофф» компанію РЕКСАЛ ІНТЕЛЛЕКТУАЛ ФАЙНЕНСИС ЛИМИТЕД та в подальшому відчужено майно на користь ТОВ «Малениця»(компанію афілійовану ОСОБА_13 ), що стало наслідком заволодіння майном приміщенням за адресою: м. Київ, вул. Жилянська 101.
Таким чином, ОСОБА_13 шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_11 вчинив заволодіння майном, а саме: двома приміщеннями ресторанного господарства за адресами: м. Київ, вул. Терещенківська, 8а та АДРЕСА_3 .
Аналогічна ситуація склалась і по ТОВ «Інтер`єр-Аеропорт», а саме: заволодіння майном, яке знаходилось в кафе «Бон-Вояж», режимна зона другого поверху терміналу «В» ДП «МА «Бориспіль».
Учасниками даного підприємства було підприємство, власником якого є ОСОБА_11 ДП з іноземними інвестиціями «Інтер`єр» (50 % корпоративних прав), а іншим власником нерезидент «Солтберн Пропертіз Лімітед» (Англія), від імені якого діяв ОСОБА_13 ДП «Інтер`єр» придбало майно для діяльності кафе на загальну суму 20 253, 10 Євро, за рахунок якого було повністю декоровано кафе та встановлено меблі. Після того, як кафе розпочало свою роботу та почало приносити прибуток, - ОСОБА_13 приймає рішення про призначення нового директора ОСОБА_27 та за вказівкою ОСОБА_13 було повністю демонтовано майно кафе та вчинено заволодіння ним.
Предметом злочину передбаченого ст. 190 КК України є майно здобуте завідомо злочинним шляхом.
На даний час, у ході досудового розслідування виникла необхідність такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вказаних земельних ділянок, з метою уникнення можливості їх відчуження, забезпечення збереження речових доказів, що були об`єктом кримінально протиправних дій.
02.11.2021 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України та прийшов до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважав наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.
Приходячи до такого висновку, слідчий суддя також врахував й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 10 ст. 171 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно можливо може бути майном, яке могло зберегти на собі сліди злочину та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею арешт накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Враховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.
Твердження апелянта про те, що у період з 04.10.2021 року по 08.11.2021 року ОСОБА_6 на підставі оплатних нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу землі, були придбані зазначені вище земельні ділянки та ОСОБА_6 є добросовісним набувачем нерухомого майна, яке придбано на підставі оплатних договорів купівлі-продажу землі оформлених у встановлений законодавством спосіб, також не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали з урахуванням вимог абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України згідно якого не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4