КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання у ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_7 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки кожного разу після його звільнення, останній вчиняв нові умисні кримінальні правопорушення та незважаючи на неодноразово проявлений судом гуманізм, ОСОБА_7 кожного разу після звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, умовно-достроково, не виправдовував довіру суду, порушував умови звільнення від відбування покарання з випробуванням та умовно-дострокового звільнення, вперто не ставав на шлях виправлення, виявляв свою злочинну спрямованість поведінки, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , тобто підстав, які б беззаперечно вказували, що останній своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2022 року та постановити апеляційним судом нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що винесена з грубим порушенням кримінального-процесуального закону, принципу верховенства права та дотримання людської гідності.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що стаття 81 КК України, якою передбачено умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою діючого законодавства України, яка має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, щирого каяття та можливості звільнення умовно-достроково і ця можливість створює виховний вплив як на самого засудженого так і на інших осіб.
На переконання апелянта, відмовляючи йому у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд вийшов за межі своїх повноважень, порушив вимоги діючого законодавства та трактував положення закону на свій розсуд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції,перевіривши матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_7 № 1-в/357/26/22 та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів провадження № 1-в/357/26/22 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно - дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Згідно ч.1 ч. 2 ст. 81 КК України до осіб які відбувають покарання зокрема у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття засудженим строку покарання, визначеного у частині 3 цієї статті.

Під час розгляду вказаного клопотання, судом встановлено, що ОСОБА_7 чотири рази засуджувався за умисні кримінальні правопорушення. Неодноразово до нього застосовувалося звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, раніше звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково. Однак кожного разу після звільнення знову вчиняв нові умисні кримінальні правопорушення. У теперішній час відбуває покарання у ДУ «Білоцерківська ВК № 35» за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2016 р. за ст. 289 ч.1 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки. 16.05.2018 року за ухвалою Оболонського районного суду м. Києва іспитовий строк скасований і направлений в місця позбавлення волі.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_7 26.11.2012 року був звільнений умовно-достроково з місць позбавлення волі, але після цього останній на шлях виправлення не став, а продовжив свою злочинну спрямованість поведінки, вчинивши новий умисний злочин, передбачений ч.1 ст. 289 КК України.Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2016 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України до 4 років позбавлення волі. При цьому, суд, проявляючи до нього гуманізм, звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, однак останній не лише не став на шлях виправлення, а став на шлях порушення умов його звільнення від відбування з випробуванням, який за час перебування на обліку в органах пробації неодноразово не з`являвся на виклики до Оболонського РС Київського МВ з питань пробації, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

За приписами п.2 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вирішуючи питання за клопотанням засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення, оскільки незважаючи на неодноразово проявлений судом гуманізм до ОСОБА_7 , звільнення його від відбування покарання з випробуванням та з місць позбавлення волі умовно-достроково, останній не виправдовував довіру суду та знову вчиняв злочини, що є свідченням тривалого злочинного спрямування його поведінки, впертого небажання стати на шлях виправлення, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 щодо незаконності оскаржуваного судового рішення, оскільки стаття 81 КК України, якою передбачено умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою і ця можливість створює виховний вплив як на самого засудженого так і на інших осіб, а тому, на переконання апелянта, відмовляючи йому у задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд вийшов за межі своїх повноважень та трактував положення закону на свій розсуд, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки положення ст. 81 КК України надають суду право, а не покладають на нього обов`язок щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання, про що також обгрунтовано зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Також колегія суддів відмічає, що згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Виконання призначеного покарання має своєю метою не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також попередження нових злочинів і основною підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання, зокрема виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці, проте матеріали даного судового провадження не містять даних, які б беззаперечно вказували, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, аналіз матеріалів даного судового провадження дає підстави вважати, що хоча у поведінці засудженого ОСОБА_7 мають місце позитивні тенденції, проте у своїй сукупності вони не доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки наявність позитивної характеристики, кількість заохочень (3), які отримав засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання в ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35», а також наявність гарантійних листів про працевлаштування останнього після його звільнення, не можуть свідчити про наявність достатніх підстав для звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково.

За викладеним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 та вважає, що оскаржуване рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення ухвалено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому не вбачає підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі ОСОБА_7 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2022 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3