Справа № 467/435/20
Провадження № 1-кп/467/10/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2022 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка кримінальне провадження

№ 0000084, внесене до ЄРДР 21 лютого 2020 року по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Благодатне Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, маючого неповну середню освіту, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-19 червня 1995 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ч.4 ст. 81, ч.2 ст. 140, ч.3 ст. 140 КК України з застосуванням ст. 43 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 10 липня 2000 року звільнений умовно-достроково згідно постанови Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2000 року на 2 місяця 29 днів;
-10 квітня 2002 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ст. 395 КК України до 1 місяця арешту;
-03 жовтня 2002 року Єланецьким районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України 1 рік;
-17 грудня 2002 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 289 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 13 червня 2006 року на 1 рік 7 місяців 3 дні;
-14 квітня 2009 року Братським районним судом Миколаївської області за ст. 198 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до 1 року 5 місяців 29 днів позбавлення волі;
-18 серпня 2011 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 162 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України 2 роки;
-24 листопада 2011 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України 3 роки. 05 лютого 2013 року ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області звільнення від відбування покарання з випробуванням скасовано, засуджений направлений для відбування покарання у місця позбавлення волі, 17 листопада 2015 року звільнений умовно-достроково на підставі постанови Казанківського районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2015 року на 1 рік 3 місяці 12 днів;
-11 травня 2018 року Южноукраїнским міським судом Миколаївської області за ч.1 ст. 186 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.;
-21 червня 2018 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, 23 серпня 2019 року на підставі ухвали Новобугського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2019 року звільнений умовно-достроково на 7 місяців 13 днів

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Благодатне Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, маючого неповну середню освіту, жителя АДРЕСА_1 , судимість в силу ст. 89 КК України погашена
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України

В С Т А Н О В И В :

Судом визнано доведеним, що 21 лютого 2020 року у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , знаходячись на ґрунтовій дорозі, що проходить біля території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , вступили між собою у злочинну змову з метою відкритого викрадення майна, а саме: мобільного телефону, належного ОСОБА_13 .

Реалізуючи задумане, діючи умисно, за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, розуміючи протиправність своїх дій їх караність, не маючи речових прав на майно, ОСОБА_5 та ОСОБА_14 , перебуваючи на ґрунтовій дорозі, що проходить біля території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , схопили руками ОСОБА_13 та проти волі силоміць, маючи значну фізичну перевагу потягли до вищевказаного будинку, де в одній із кімнат кинули його на підлогу, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя чим здоров`я потерпілого, нанесли останньому не менше трьох ударів ногами в різні ділянки тіла, спричинивши сумісними діями тілесні ушкодження у вигляді забійної рани потилиці, забою м`яких тканин обличчя, шиї, остистого відростку С6, після чого відкрито викрали мобільний телефон марки «Redmi» моделі «Note 4» чорного кольору вартістю 5850 грн., який належить ОСОБА_13 та в подальшому розпорядились викраденим майном на власний розсуд.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 показав, що 21 лютого 2020 року близько 21 години вечора він прийшов додому до ОСОБА_6 . До них прийшов ОСОБА_13 , який купляв для них пиво і цигарки. Вживали пиво вони у дворі ОСОБА_13 ОСОБА_13 на мотоциклі поїхав та придбав ще пиво, яке вже вони разом вживали біля двору ОСОБА_6 . Далі ОСОБА_13 запропонував продати свій мобільний телефон за 200 грн., на що він погодився та домовився гроші віддати пізніше. Після цього ОСОБА_13 втретє придбав пиво, мобільний телефон залишив у дворі на лавці, а сам пішов до будинку. ОСОБА_6 забрав телефон чорного кольору сенсорний собі, однак за його ( ОСОБА_15 ) вимогою віддав ОСОБА_13 . Далі вчетверте ОСОБА_13 запропонував піти до магазину разом. ОСОБА_13 сказав, що він замерз і вони з ОСОБА_6 обмінялись жилетками. У магазині ОСОБА_13 купив пива, цигарки. Далі ОСОБА_13 махав сокирою, яку він відібрав у нього та дав йому ляпаса. Після цього він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_13 пішли до провулку, де пили пиво близько 30 хвилин. Там їх бачив ОСОБА_16 . З ними була його вівчарка, яку ОСОБА_13 вдарив ногою, бо та гавкала. За що він його вдарив двічі в обличчя і ногою по його нозі. Після цього ОСОБА_13 запокоївся. Далі ОСОБА_6 і ОСОБА_13 пішли до будинку, поскільки почався дощ, а він залишився, бо йому було погано. Коли він зайшов до розваленого будинку через 5-10 хвилин, то побачив, що ОСОБА_6 сидить на дверях, а ОСОБА_13 навприсядки з голим торсом. ОСОБА_6 це пояснив тим, що він забрав у нього светр і побив його. Після цього ОСОБА_13 вискочив і побіг. Розмови між ОСОБА_6 і ОСОБА_13 він не чув так як знаходився від них на відстані більше 20 метрів. Далі він з ОСОБА_6 поїхали на автомобілі до м.Первомайськ вживати алкогольні напої, при цьому ОСОБА_6 їхав у своєму светрі. ОСОБА_6 запропонував поїхати до району «Скала» до знайомого. З автовокзалу вони поїхали до знайомого на таксі. Товариша не було вдома, тому вони знову поїхали на автовокзал, де він знову пішов пити, а з водієм таксі розраховувався ОСОБА_6 у його відсутність. Про те, що він відібрав у потерпілого мобільний телефон ОСОБА_6 йому не говорив. Коли він пив горілку у приміщенні автовокзалу, до нього підійшов ОСОБА_6 та попрохав його сказати про те, що його хтось вдарив і відібрав 1500 грн. Далі приїхали працівники поліції і затримали їх.

У судовому засіданні 02 червня 2022 року ОСОБА_5 провину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнав повністю, вказав, що погоджується з обставинами вчинення кримінального правопорушення, вказаними у обвинувальному акті. Показав, що під час перебування у будинку він приймав участь у нанесенні ударів потерпілому ОСОБА_13 , вдарив кулаком декілька разів потерпілого. Він бачив як одяг у потерпілого відбирав ОСОБА_6 . Йому було відомо про те, що ОСОБА_6 розрахувався з таксистом викраденим у потерпілого мобільним телефоном.

Обвинувачений ОСОБА_6 показав, що 21 лютого 2020 року о 9 ранку до нього додому прийшов ОСОБА_5 , а за ним ОСОБА_13 , який запропонував їм вжити алкогольні напої. Для чого ОСОБА_13 з його братом на мотоциклі поїхали до магазину, де придбали горілку та закуску. Далі вони всі разом вживали алкогольні напої, при цьому ОСОБА_13 декілька разів їздив до магазину по алкоголь. Потім ОСОБА_13 зателефонувала якась жінка і він став психувати. Тоді ОСОБА_5 наказав занести телефон ОСОБА_13 до будинку, бо останній кидався битися. Він заніс телефон до будинку. ОСОБА_13 розплакався і ОСОБА_5 сказав віддати йому телефон. Далі вони пішли втрьох до магазину. По дорозі за 500-600 м до перехрестя він дав ОСОБА_13 жилетку, а той йому светр. Разом з ОСОБА_13 він зайшов до магазину, а ОСОБА_5 залишився надворі. У магазині ОСОБА_13 купив солодощі, цигарки, пиво. Коли вони вийшли то магазину, до них підійшов ОСОБА_16 , у руках якого була сокира. ОСОБА_13 вихватив у того з рук сокиру та почав кидатися битися до нього, на що ОСОБА_5 його заспокоїв. Далі вони пішли через дорогу, зупинились у перевулку, де пили пиво. При цьому ОСОБА_5 сидів, а він грався з собакою. Коли ОСОБА_13 вдарив собаку, то ОСОБА_5 вдарив його в обличчя. Далі вони всі продовжили вживати пиво. Коли розпочався дощ, то ОСОБА_5 залишився на вулиці, а вони з потерпілим зайшли до розваленого будинку.

У потерпілого він хтів забрати власну жилетку, якою він помінявся з ним по дорозі до ларька. Коли вони зайшли до будинку, то він почав у потерпілого вимагати свою жилетку. Однак той почав на нього кидатися, на що він вдарив кулаком в обличчя його двічі, ногою в ногу і забрав жилетку. Далі ОСОБА_5 його забрав, а ОСОБА_13 пішов на вулицю. Більше вони його не бачили. Він та ОСОБА_5 пішли на зупинку, щоб поїхати до м.Первомайськ. Приїхавши до м.Первомайськ, вони взяли на вокзалі таксі до району «Скала» за 250 грн. ОСОБА_5 сидів позаду, а він спереду. Поскільки знайомого не було вдома, то вони повернулись до вокзалу. ОСОБА_5 виліз з автомобіля, а він дав таксисту телефон ОСОБА_13 , повідомивши його про те, що телефон крадений. Те, що телефон знаходиться у внутрішній кишені жилетки він виявив тоді, коли вони їхали у таксі, останній був на вібрації. На автовокзал приїхали працівники поліції, які їх затримали.

ОСОБА_13 був одягнутий у светр та футболку, а він у светр, футболку та жилетку. Він дав потерпілому жилетку і светр, а той йому светр. Коли зайшов ОСОБА_5 , то потерпілий був у футболці і штанах. Светр він потерпілому віддав. Мав з собою 800 грн. при поїздці до м.Первомайськ. ОСОБА_5 не було відомо про те, що у нього є телефон потерпілого.
У судовому засіданні, яке відбулось 04 січня 2022 року, обвинувачений ОСОБА_6 провину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнав повністю, дав показання, аналогічні попереднім, окрім подій, які сталися за його участю у будинку. Щодо подій у приміщенні будинку ОСОБА_6 показав, щоу будинку він почав вимагати у потерпілого повернути йому його власну жилетку, однак той не хтів це робити. Тоді він вдарив потерпілого кулаком в груди, ногами бив в голову, вдарив разів 5-6 в тулуб. Від ударів потерпілий впав у кучу цегли. Після цього він забрав у потерпілого кросівки та жилетку. Оскільки він раніше бачив у потерпілого мобільний телефон, то він, виходячи з будинку, розумів, що у жилетці знаходиться мобільний телефон потерпілого. Коли зайшов ОСОБА_5 до будинку, то потерпілий сидів навприсядки. Далі вони всі пішли з будинку.

Крім визнавальних показань обвинувачених, їх провина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що взимку 2020 року вдень він перебував у себе вдома в АДРЕСА_2 до того часу, поки до нього не прийшли обвинувачені ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . З ними він сидів на лавці біля двору, розпивали разом пиво. Потім він поїхав разом з ОСОБА_6 на мотоциклі по пиво і продовжив з ними розпивати пиво на лавці. Через деякий час він виявив, що його мобільний телефон«Redmi», який був на мотоциклі, зник. З цього приводу він звернувся до обвинувачених. За вимогою ОСОБА_5 . ОСОБА_6 виніс телефон з будинку, який він поклав у кишеню жилетки. Далі вони знову продовжили випивати. Він їздив на мотоциклі по ключі та повернувся знову на лавку. Після цього вони втрьох пішли до ларьків, де придбали алкогольні напої та перейшли через дорогу до покинутого будинку. Біля будинку ОСОБА_5 виказав претензії про те, що він обіцяв йому 100 грн., на що він почав з ним сперечатися. ОСОБА_6 стояв у цей час збоку та вдарив його кулаком в обличчя за відмову надати 100 грн. Далі він встав, однак хтось його вдарив по голові ззаду, чим сказати не може, від чого він впав на коліна на землю. Після того як він впав, він їх облич не бачив, однак впевнений у тому, що їх точно було двоє. Далі його потягнули до будинку та кинули на підлогу. Тягнули його метрів 20-30. Там його били по голові, по тулубу, ногах з обох боків. Він чув їх розмову між ними про те, що необхідно подивитись у кишені. Хтось почав з нього знімати жилетку, штани, кросівки, труси. Він вдавав, що лежить без свідомості. Після цього він швидко встав і побіг. Чи хтось його наздоганяв він не пам`ятає. До його будинку з місця події близько 200 метрів. Вдома його матір викликала поліцію і «Швидку», яка повезла його до лікарні. У час, коли він лікувався у лікарні, його дружина бачила ОСОБА_6 у його кросівках. Також у нього пропали грошові кошти у розмірі 1100-1200 грн.
З протоколу прийняття заяви ОСОБА_13 про вчинене кримінальне правопорушення від 21 лютого 2020 року вбачається, що 21 лютого 2020 року близько 15 години на території покинутого будинку в с. Благодатне із застосуванням фізичного насильства ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (том 2 а.с.42) незаконно заволоділи його речами: грошовими коштами, мобільним телефоном, ключами від будинку та навушниками. На підставі даної заяви 21 лютого 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України та розпочато досудове розслідування.

У відповідності до протоколу огляду місця події від 21 лютого 2020 року з фототаблицею оглянуто домоволодіння по АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 48 - 63). В ході огляду було виявлено та вилучено: на ґрунтовій дорозі на землі чоловічу кепку синього кольору, яка з задньої частини має сітку білого кольору, два полімерних прозорих пластикових стакани; в приміщенні будинку: чоловічі штани коричневого кольору в брудному стані, чоловічу жилетку чорного кольору з червоними вставками ззаду та на ворітнику на вставці на спині з написом на іноземній мові, чоловічі труси чорного кольору, стіл з полімерною плівкою з наявними плямами бурого кольору, фрагмент каменя (цеглини) з плямою речовини бурого кольору, фрагмент тканини з слідами бурого кольору. Окрім цього, на фотозображеннях за №№ 7, 8 зафіксовані сліди волочіння біля вказаного будинку .
Огляд проводився з письмового дозволу Благодатненської сільської ради від 21 лютого 2019 року, в якому зазначено також, що право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за жодною особою не зареєстроване, колишній власник будинку ОСОБА_19 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємці у померлої відсутні.
Суд не приймає до уваги твердження сторони захисту про визнання цього доказу недопустимим, виходячи з наступного.
У статті 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено право кожного мирно володіти своїм майном.

Положенням ч. 2 ст. 30 Конституції України заборонено проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 13 КПК не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Тобто, законодавцем, окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме, можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

ЄСПЛ у рішенні від 7 листопада 2013 року у справі «Бєлоусов проти України» зазначив, що будь-яке втручання згідно з п. 1 ст. 8 Конвенції повинно бути виправданим у розумінні п. 2 як таке, що здійснюється «згідно із законом» і є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення однієї або більше законних цілей, що в ньому наводяться. Формулювання «згідно із законом» вимагає від оскаржуваного заходу як підґрунтя в національному законодавстві, так і його відповідності принципові верховенства права. Головною метою ст. 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання державних органів. У цьому рішенні ЄСПЛ дійшов висновку, що огляд працівниками міліції житла заявника не проводився згідно із законом, оскільки дозвіл на огляд отримано за обставин, в яких були відсутні процесуальні гарантії, що захищають його здатність висловлювати свою справжню думку.

Поскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що колишній власник будинку ОСОБА_19 померла, спадкоємці у померлої відсутні, суд вважає, що при наданні дозволу працівникам поліції на доступ до домоволодіння сільська рада діяла як правонаступник майнових прав свого померлої та потенційний власник цього майна.
Після отримання зазначеного дозволу слідчий провів огляд місця події та склав відповідний протокол.
Виходячи із аналізу кримінальних процесуальних норм, які містяться у ч. 1 ст. 233, ч. 2 ст. 234 та ч. 2 ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє (є власником чи користується на праві оренди іншому праві оплатного чи безоплатного передання у користування та володіння), за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди.
Добровільність надання сільською радою згоди на проведення огляду будинку сумніву у суду не викликає, сторонами кримінального провадження не надано суду доказів на підтвердження протилежного, тобто було забезпечено всі процесуальні гарантії, які захищали здатність сільської ради. висловлювати свою справжню думку, а тому підстав сумніватися у законності проведення зазначеної слідчої дії, а також вважати протокол огляду від 22 травня 2019 року недопустимим доказом, у суду немає.
У зв`язку з тим, що огляд місця події від місця події від 21 лютого 2020 року здійсненний відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому докази отриманні в результаті проведення зазначеної слідчої дії є належними та допустимими.
Відповідно до висновку експерта № 166 від 10.04.2020 року, виконаного на підставі постанови слідчого СВ Арбузинського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_20 від 10 квітня 2020 року лікарем судово-медичним експертом Первомайського МРВ Миколаївського ОБСМЕ ОСОБА_21 , у ОСОБА_13 виявлено: забійну рану потилиці, забій м`яких тканин обличчя, шиї, остистого відростку С6. Дані тілесні ушкодження могли утворитися 21.02.2020 року від дії тупого (их) твердого (их) предмету (ів), яким може бути кулак, взута нога і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином потерпілому нанесено не менше 2-3 ударів в різні ділянки тіла (обличчя, шийний відділ хребта) ( т.2 а.с.71-73).
04 березня 2020 року прокурором Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 винесена постанова про відібрання біологічних зразків крові у потерпілого ОСОБА_13 з метою проведення судових експертиз. У відповідності до протоколу від 11 березня 2020 року за участю медичного працівника ОСОБА_22 вказані зразки крові були відібрані.

Відповідно висновку експерта № 232-і від 18 березня 2020 року, виконаного на підставі постанови слідчого СВ Арбузинського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_23 від 11 березня 2020 року лікарем судово-медичним експертом імунологом відділення судово-медичної імунології Миколаївського обласного бюро СМЕ ОСОБА_24 , кров ОСОБА_13 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО ( т.2 а.с. 78-80).
Згідно висновку експерта № 232-і від 27 березня 2020 року, виконаного на підставі постанови слідчого СВ Арбузинського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_23 від 11 березня 2020 року, лікарем судово-медичним експертом імунологом відділення судово-медичної імунології Миколаївського обласного бюро СМЕ ОСОБА_25 , кров ОСОБА_13 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО. На фрагменті полімерної тканини (поліетиленової плівки), фрагменті синтетичної прозорої тканини, фрагменті цегли, наданих на експертизу, знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А, Н з ізогемаглютиніном анти-В в об.№3 ізосерологічної системи АВО. Походження крові не виключається від особи (осіб) з групою А з ізогемаглютиніном анти-В супутнім антигеном Н, в тому числі від ОСОБА_13 ( т.2 а.с. 84-87).
З заяви ОСОБА_26 від 22 лютого 2020 року видно, що він добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон«Redmi» моделі «Note 4» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , яким з ним розрахувались 21 лютого 2020 року біля 18 години на автовокзалі в м.Первомайськ двоє чоловіків (т.2 а.с.92).

З протоколу огляду предмету від 22 лютого 2020 року: мобільного телефону марки «Redmi» моделі «Note 4» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 вбачається, що всередині його наявна картка мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_3 та чохол до нього чорного кольору, який добровільно видав ОСОБА_26 (т.2 а.с.93-96).

Під час слідчого експерименту, зафіксованого протоколом проведення слідчого експерименту від 16 березня 2020 року та відеозаписом, що досліджені судом, було встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 розказав і показав на місці обставини вчинення кримінального правопорушення. Так, ОСОБА_6 показав, де вони разом з ОСОБА_27 та ОСОБА_28 зупинились перед поворотом біля домоволодіння АДРЕСА_1 , показав місце, де розпочався конфлікт між ОСОБА_27 і ОСОБА_28 з приводу грошей, як в зазначеному місці ОСОБА_18 наніс рукою один удар в обличчя потерпілому, від чого той присів, а ОСОБА_18 присів біля нього та почав його душити. Далі ОСОБА_6 показав як вони втрьох на пропозицію ОСОБА_29 прослідували до приміщення будинку за вказаною вище адресою, де в коридорі ОСОБА_30 вдарив ОСОБА_5 головою в область носа, від чого той присів на землю, а коли піднявся, вдарив ОСОБА_29 кулаком у обличчя, від чого той впав на цеглу. Показав, куди ОСОБА_30 , роздягаючись за наказом ОСОБА_5 , кидав свої речі: жилетку, штани, светр червоного кольору, футболку та кросівки, де випав з кишені його телефон, який ОСОБА_18 забрав та поклав до кишені своєї куртки. Показав, як він та ОСОБА_18 наносили удари руками область тулуба ОСОБА_29 , від чого потерпілий впав на підлогу та вони продовжували наносити удари в область його тулуба ногами, після чого ОСОБА_18 стягнув з потерпілого труси. Також ОСОБА_6 показав місце на підлозі будинку, де залишився лежати потерпілий, коли вони з ОСОБА_27 покинули будинок та пішли на трасу до автобусної зупинки і на маршрутному таксі поїхали до м. Первомайська (т.2 а.с. 100-111).
Вирішуючи питання про допустимість такого доказу як протокол слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_6 , суд враховує правові позиції Верховного Суду, зокремапостанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року про справі № 740/3597/17 провадження № 51-6070кмо19, та приходить до висновку про те, що слідчий експеримент відповідає вимогам процесуального закону, зокрема, положенням статей 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України.
Метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.
Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань.
Отримання від підозрюваного, обвинуваченого відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом.
При проведенні слідчого експерименту участь підозрюваного, обвинуваченого не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження. Слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, має розцінюватися як повторний допит, що не може мати в суді доказового значення з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно з якою суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.
В даному випадку, в ході слідчого експерименту, що зафіксований протоколом слідчої дії, підозрюваний ОСОБА_6 в деталях розповів та показав на місці подіїмісце розташування будинку, у якому відбулось кримінальне правопорушення, показав місце і спосіб нанесення ударів потерпілому обвинуваченими, а також місце, де обвинувачені залишили потерпілого.

ЄСПЛ наголошує на необхідності застосування процесуальних гарантій забезпечення справедливості кримінального провадження в цілому та порядку (процедури) проведення слідчої (розшукової) дії, під час якої від особи отримуються відомості (права на справедливий суд, на захист, на мовчання і права не свідчити проти себе тощо). За умови застосування передбачених національним законодавством гарантій, що мають відповідати Конвенції, ЄСПЛ не ставить під сумнів допустимість протоколу слідчої (розшукової) дії як доказу, оскільки це питання перебуває в площині регулювання національного законодавства.
За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на підозрюваного, обвинуваченого, за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому.
До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої (розшукової) дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтоване роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту.
Суд вважає необґрунтованими посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на застосування щодо нього недозволених методів слідства у зв`язку з чим він себе обмовив під час слідчого експерименту, як підставу для визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що слідчий експеримент з підозрюваним ОСОБА_6 проведений в присутності його захисника ОСОБА_11 , за участі, в тому числі, понятих ОСОБА_31 , ОСОБА_32 . До початку слідчої дії підозрюваному роз`яснено його права, передбачені процесуальним законом, в тому числі, щодо участі в слідчій дії за його волею та вільним волевиявленням з використанням права мовчати і не свідчити проти себе. При перегляді відеозапису, на якому зафіксовано перебіг слідчого експерименту видно, що обвинувачений детально розповідав та показував про обставини вчинення кримінальних правопорушень вільно і спокійно. Даних про те, що ОСОБА_6 заявляв про застосування до нього недозволених методів слідства під час проведення слідчого експерименту, матеріали кримінального провадження не містять.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 січня 2021 року Державному бюро розслідування в особі його територіального управління, розташованого у м.Миколаїв доручено перевірити заяву обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування до нього незаконних методів досудового розслідування працівниками Арбузинського відділення поліції Братського відділу поліції ГУПН у Миколаївській області.
Постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві від 15 червня 2021 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000117 від 27 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності складу вказаного кримінального правопорушення в діях працівників Арбузинського відділення поліції Братського відділу поліції ГУПН у Миколаївській області.
Стороною обвинувачення в якості доказів справі надано два протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 лютого 2020 року, за змістом яких свідок ОСОБА_26 впізнав на фотознімках за №1 осіб, яких він підвозив та які розрахувалися з ним мобільним телефоном «Redmi Note 4» (т.2 а.с.88-89, 90-91).

Разом з тим, у вказаних протоколах пред`явлення особи для впізнання по фотографіям відсутній опис усіх осіб, які пред`являлися для впізнання за номерами від одного до чотирьох, а також не зазначено про те, хто є тією особою (прізвище, ім`я, по батькові), яку свідок впізнав на відповідних фото.

З урахуванням викладеного, а також правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду від 21 липня 2020 року по справі № 331/2390/17, суд вважає вказані протоколи недопустимими доказами, поскільки їх зміст суперечить вимогам статті 228 КПК України.

Свідок ОСОБА_33 суду показала, що навесні 2020 року біля 16 години вона працювала в магазині в с.Благодатне. Туди прийшли ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 в стані алкогольного сп`яніння та купили алкогольні напої і цигарки. За придбане розрахувався ОСОБА_13 , після цього всі троє пішли у провулок, далі вона їх не бачила.
Свідок ОСОБА_34 показав, що навесні 2020 року він бачив ОСОБА_6 , ОСОБА_5 і ОСОБА_13 в провулку в с.Благодатне. ОСОБА_6 грався з собакою, а ОСОБА_5 розмовляв з потерпілим. Потім потерпілий сів на землю. Що було далі йому невідомо.
Свідок ОСОБА_35 показав, що він бачив, коли йшов до товариша, що на провулку в с.Благодатне стояли ОСОБА_6 , ОСОБА_5 і невідомий чоловік. Коли він повертався назад, то нікого там не бачив.
Свідок ОСОБА_13 показала, що біля 17 години 21 чи 22 лютого 2020 року вона була вдома, коли прибіг її син ОСОБА_13 оголений повністю і побитий та повідомив їй про те, що його побили ОСОБА_6 , ОСОБА_5 . Вона викликала поліцію, «Швидку», сина госпіталізували. Потім вона разом з донькою та працівниками поліції поїхали на місце події. Там знайшли куртку та труси сина, з місця події також вилучили цеглину. Зі слів сина їй відомо, що він разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 випивали, а потім вони забрали у нього телефон та грошові кошти у сумі більше 1000 грн. У ОСОБА_6 її невістка бачила кросівки та светр її сина.
Свідок ОСОБА_36 суду показала, що у лютому 2020 року ввечері їй зателефонувала її матір та повідомила про побиття її брата ОСОБА_37 . Коли вона приїхала додому, то брата там не було, а були працівники поліції. Вона приймала участь у ході проведення огляду місця події будинку, де були вилучені речі брата жилетка і штани, а також камінь. У подальшому у лікарні брат їй повідомив особисто про те, що його побили ОСОБА_6 , ОСОБА_5 . Спочатку його хтось вдарив, від чого він втратив свідомість, а потім його побили та роздягли. Брат прийшов у свідомість, однак не подав ознак цього.
Свідок ОСОБА_26 суду показав, що у кінці лютого у другій половині дня він приїхав на автовокзал м.Первомайська, де до нього підійшло два чоловіки, яких він впізнав у судовому засіданні як обвинувачених, та попрохали підвезти його у район «Скали». Під`їхавши до місця вони вийшли, а потім повернулись через деякий час та знову поїхали на автовокзал. Там виявилось, що у них відсутні кошти для оплати проїзду і вони запропонували розрахуватися мобільним телефоном, пояснюючи, що це особистий телефон, і пообіцявши залишити у кіоску коробку від нього. ОСОБА_6 показав йому мобільний телефон сенсорний чорного кольору, який був вимкнутий. Розмова про телефон була у його присутності та обох обвинувачених. Телефон дав йому ОСОБА_6 , а він дав йому здачу мілкими купюрами. Вранці до нього приїхали працівники поліції, який він віддав придбаний телефон.
Свідок ОСОБА_38 суду показав, що одного дня ввечері, коли не пам`ятає, він йшов на АЗС та біля розваленого будинку у провулку с.Благодатне побачив сидячих ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , які розмовляли, біля них стояв ОСОБА_6 і дражнив собаку. Він підняв руку та привітався з ними. Коли він повертався назад з АЗС через годину, то побачив на тому місці одного ОСОБА_5 , який блював навприсядки, дав йому закурить та пішов звідти. До розваленого будинку він не заходив.
Враховуючи викладені обставини справи, суд у межах пред`явленого обвинувачення кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст. 186 КК України як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб, а також дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

За змістом ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченим суд керується ст.ст. 50, 65 КК України, правовими позиціями викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд враховує те, щовін не був працевлаштований, не був одружений, раніше судимий, вчинив злочин у період невідбутої частини покарання після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, за місцем проживання характеризується негативно, намагався відшкодувати потерпілому моральну шкоду у грошовому виразі, однак потерпілий відмовився від її прийняття, скоїв тяжкий злочин, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, та вважає достатнім і доцільним для виправлення та перевиховання призначити йому покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст. 71 КК України з частковим приєднанням покаранням, призначеного за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської областівід 21 червня 2018 року.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує особу обвинуваченого, який до затримання працівниками поліції не працював, має погашену судимість, за місцем проживання характеризується негативно, скоїв тяжкий злочин, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває,беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, який прийшов до висновку про наявність високого ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та високого ризику небезпеки для суспільства та вважає достатнім і доцільним для виправлення та перевиховання призначити йому покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судом не встановлено.

Обраний по справі запобіжний захід у виді тримання під вартою по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає залишенню до вступу вироку у законну силу.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 по справі не раніше обирався. Суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому до вступу вироку у законну силу запобіжний захід у вигляді утримання під вартою за клопотанням прокурора з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого.

Питання про речові докази підлягає вирішенню на підставі ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської областівід 21 червня 2018 року і за сукупністю вироків остаточно визначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишити без змін - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня його затримання, тобто з 21 лютого 2020 року.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

До вступу вироку у законну силу обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді утримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня винесення вироку, тобто з 03 червня 2022 року.
У строк відбуття покарання ОСОБА_6 врахувати його перебування під вартою з 21 лютого 2020 року по 24 лютого 2020 року.
Речові докази по справі:

чоловічу кепку синього кольору, яка з задньої частини має сітку білого кольору, чоловічі штани коричневого кольору в брудному стані, чоловічу жилетку чорного кольору з червоними вставками ззаду та на ворітнику на вставці на спині з написом на іноземній мові, чоловічі труси чорного кольору, мобільний телефон марки «Redmi» моделі «Note 4» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з карткою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_3 та чохол до нього чорного кольору, які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Первомайського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області повернути потерпілому ОСОБА_13 ;
два полімерних прозорих пластикових стакани, фрагмент поліетиленової плівки з плямами бурого кольору, фрагмент каменя (цеглини) з плямою речовини бурого кольору, фрагмент тканини з слідами бурого кольору, які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Первомайського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області знищити;
мобільний телефон «Бравіс» з акумуляторною батареєю, грошові кошти у сумі 26 грн. номіналом 1-20 грн., 1-5 грн., 1-2 грн., 4-1 грн., товарний чек, вилучені під обшуку затриманої особи ОСОБА_5 від 22.02.2020 року - повернути обвинуваченому ОСОБА_5 ;
грошову купюру номіналом 200 грн., купюру номіналом 50 грн., 3 купюри по 10 грн., 5 купюр по 5 грн., 3 купюри по 2 грн., 11 купюр по 1 грн., чоловічі джинси синього кольору з плямами бурого кольору на поверхні, вилучені під час обшуку затриманої особи ОСОБА_6 від 22.02.2020 року повернути ОСОБА_6 ;

Учасниками процесу на вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області, а обвинуваченими - в такий же строк з дня отримання копії вироку.

Суддя ОСОБА_1