Справа № 159/3052/19 Провадження №11-кп/802/69/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2021 року

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Скулин Ковельського району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, приватного підприємця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він об 16 год. 26 квітня 2019 року, перебуваючи на земельній ділянці біля ставка, що у АДРЕСА_1 , на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин з односельчанкою потерпілою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході словесної суперечки з останньою, умисно схопив її однією рукою за шию, позбавивши тим самим можливості вивільнитись, та потягнув у напрямку до себе, після чого, відпустивши шию, схопив рукою за потилицю голови і нахилив до землі та, приклавши фізичне зусилля, штовхнув, від чого остання впала на землю і, таким чином, отримала тілесні ушкодження у вигляді забою, садна обличчя, шиї, правого променево-зап`ястного суглобу, середньої третини правого стегна, які згідно висновку експерта №86 від 23.05.2019 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, істотними процесуальними порушеннями вимог КПК України.

Посилається на невірну оцінку судом першої інстанції наданих доказів, зокрема показанням свідків. Жоден із допитаних судом свідків не був очевидцем події кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінується обвинуваченому, а тому висновок суду про те, що показаннями цих свідків підтверджується його винуватість є необґрунтованими. З метою перевірки їх показань орган досудового розслідування мав можливість провести слідчий експеримент, однак не зробив цього.

Натомість свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були очевидцями конфлікту, однак їх показання в належний спосіб судом не оцінені.

Окрім того, свої висновки про винуватість ОСОБА_7 суд побудував на недопустимих доказах, зокрема, витягу з журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів за 2019 рік, висновок експерта №86 від 23.05.2019 року.

Загалом, як вважає захисник, обвинувачення висунуте ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України базується на непідтверджених припущеннях органу досудового розслідування та потерпілої, які не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Посилаючись на вищенаведене, захисник просить скасувати оскаржуваний вирок, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України, - закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливості їх отримати.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляцію в повному обсязі, прокурора, яка вважала скаргу безпідставною та просила залишити без задоволення, а судове рішення, - без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального проступку за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.125 КК України, як вчинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Обставини, встановлені у вироку ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину у вчиненні злочину не визнав. При цьому, окрім іншого, суду надав показання про те, що між ним і потерпілою до дня події конфліктів не було. Його матір попросила аби він встановив огорожу на її земельній ділянці, яка раніше була встановлена неодноразово, однак, стовпці були, то вирвані, то викопані і закинуті у ставок. У зв`язку з цим, він запитував потерпілу, навіщо вона викопує стовбці, проте, вона його ображала та виганяла. Незадовго до Пасхи 26 квітня 2019 року, він із двома своїми синами, взявши 5 6 кілків, знову ж пішов ставити цю огорожу. До них туди ж прийшла потерпіла, яка почала кричати та ображати їх. Коли вони поставили один кілок, то двоюрідна сестра потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_12 сказала йому, що він порушив межу земельної ділянки. Під час того як він нахилився, то потерпіла знаходилася вже біля нього. Підбігши, вона забрала (вирвала) у нього з лівої руки рулетку та запитала, що він тут огороджує, а також почала ображати. Коли потерпіла відступила крок, то він відразу наздогнав її, забрав рулетку та повернувся на місце. Однак, потерпіла будучи збудженою знову ж підбігла впритул до нього невідомо з якою ціллю, і він, припускаючи, що вона може його вдарити лопатою, що там стояла, машинально схватив потерпілу за потилицю ззаду, внаслідок чого з у неї з голови впала хустинка, а сама вона відразу похилилась і впала, після чого стала на поліна. При цьому, він потерпілу до землі за потилицю не притискав, а лише тримав за шию. Він їй сказав, що якщо вона ще буде заважати, то скине її у ставок, а спір за землю нехай іде вирішувала у сільраду. Після цього, потерпіла почала кричати: «Катя, рятуй мене». У ставок потерпілу він не штовхав і вона у ньому не була, так як до нього від місця події була відстань в 1,5 м. Потерпілу також він не душив та не намагався втопити у ставку, а також жодних тілесних ушкоджень їй не наносив. Вважає, що у той час коли потерпіла впала чи падаючи, - обіперлась на коліна внаслідок чого у неї виникли синці, у тому числі на стегнах, оскільки там лежала лопата, а також корінь дерева. При цьому, додав, що коли потерпіла бігала у будинок, то йому було чутно гуркіт металевих відер, за які вона, як він вважає, перечепилась. На місце події до них прибігла також дочка потерпілої та намагалась його вдарити, однак він схопив її за руку і сказав аби вона забрала матір і не заважали їм. Коли вони пішли, то ними було встановлено 5 кілків. Ззовні у потерпілої жодних синців не було. При виниклому конфлікті один з синів стояв він нього на відстані близько 3 м, а інший 20 м. Свідка ОСОБА_13 на місці події не було. Про кримінальне провадження йому стало відомо через місяць після події.

Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення наступними доказами:

Показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні надала показання про те, що 26 квітня 2019 року об 16 год. обвинувачений разом із своїми синами прийшов ставити встановлювати стовпчики для огорожі. Тоді вона підійшла до них та повідомила обвинуваченому, що це її земельна ділянка, про що йому добре відомо, однак він це заперечив. Стоячи біля ставка на своїй земельній ділянці, вона схопила рулетку, яку тримав у руці обвинувачений. Після цього, він штовхнув її, схопив за шию однією рукою і відштовхнув внаслідок чого вона впала. Додала, що при цьому вона за коріння не перечіплювалась. Під час падіння на сторону вона вдарилась правою ногою об землю. Обвинувачений взяв її ззаду за потилицю і горло та штовхав у ставок, а її хустинка впала з голови у воду, яку пізніше він сам дістав та повернув їй. При цьому, він погрожував, що втопить. Коли вона почала кричати, то з будинку вибігла її дочка, яку обвинувачений також схопив за руку, внаслідок чого у неї були синці. На місце події прийшов також її двоюрідний брат та робив зауваження обвинуваченому, однак останній ображав його. Проходила також поміж них і її двоюрідна сестра, яка повідомляла обвинуваченому, що він знаходиться не на своєму городі. Внаслідок дій обвинуваченого вона отримала тілесні ушкодження. При цьому, додала, що вона ніде не перечіплювалась та не падала. Під час конфлікту обвинувачений їй удари кулаками не наносив та не бив, а лише штовхав за шию та за потилицю, відштовхував у ставок. Вона не захищалась від дій обвинуваченого, оскільки відразу ж впала від його поштовху. Подію, що відбулась бачили два сини обвинуваченого, які були на відстані біля 20-50 м від них. Чи бачили подію інші особи, їй не відомо. Коли вона почала кричати, то із будинку вибігли ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які бачили, що вона була брудна та без хустинки на голові. Відразу ж після конфлікту, вона, будучи забрудненою, із своєю дочкою пішли у медпункт, що у с.Скулин, де її обстежила ОСОБА_16 і при цьому, дані щодо тілесних ушкоджень внесла у медичну картку. Крім того, ОСОБА_16 повідомила про те, що їй необхідно поїхати в травмпункт у м.Ковель, про що видала відповідне направлення. Переодягнувшись вдома, вона разом з дочкою маршруткою поїхали у м.Ковель, де її було обстежено травматологом, якому вона повідомляла обставини отримання тілесних ушкоджень. Про проведене обстеження, лікар видав їй медичну довідку. Працівників поліції викликали працівники лікарні, про що їй повідомили. Вона не заперечувала і зачекала на їх приїзд. Коли прибули поліцейські, то вона з ними добровільно, разом із дочкою, автомобілем поїхала у відділення поліції, де нею була написана заява про злочин за зразком, а у неї відібрано письмові пояснення з приводу обставин отримання тілесних ушкоджень, які нею підписані. Тут же вона надала довідку травматолога. Після цього, вона вже за направленням поліції пішла на обстеження, яке провів судово-медичний експерт та зробив відповідні записи. Огляд її проводився у той час коли вона ще на її тілі були ознаки тілесних ушкоджень. Вона вважає, що обвинувачений, як односельчанин, знав про її інвалідність.

Показаннями свідка ОСОБА_17 (дочка потерпілої), яка суду показала, що вона перебувала в будинку у потерпілої. Обвинувачений з двома своїми синами огороджували земельну ділянку, яка на її переконання, належить потерпілій. Коли у двір зайшла потерпіла, то відразу ж підійшла до обвинуваченого та почала пояснювати йому про те, що він неправильно встановлює стовпи для огорожі, тобто виходить за межі, що вона почула з будинку через відчинене вікно кімнати, яке виходило у сторону, де відбувся конфлікт (відстань біля 5м). Вона також чула, що між ними відбулася сварка, нецензурні висловлювання. Пізніше вона почула крики потерпілої: «Допоможіть, рятуйте мене, спасайте, бо зараз мене втоплять!»., яку обвинувачений душив за шию та нахиляв до землі стоячи обличчям до потерпілої, що вона бачила особисто. Коли саме потерпіла впала на землю, вона не бачила, так як у той момент бігла в приміщенні будинку, і до них дісталась десь через 1 хв. Вибігши з будинку, вона побачила як потерпіла вилазила із ставка, вже піднімалась із землі. Обвинувачений у той час був знервований, сердитий та агресивний та продовжував конфліктувати. При цьому, він також хапав і її за руку. Поряд із обвинуваченим перебувала потерпіла, а сини першого один на відстані біля 6 кроків, інший на відстані біля 2 м. Пізніше на місце події прийшов її дядько. Потерпіла пішла у будинок, умилась, переодягнулась і разом з нею пішла до медпункту, де у потерпілої було зафіксовано тілесні ушкодження. Крім того, лікар видала направлення у травмпункт в м.Ковель, куди вони поїхали того ж дня об 18 год. 15 хв. У лікарні потерпілу було обстежено, надано меддопомогу та викликано поліцію. Коли поліція прибула у травмпункт, то вони разом з поліцейськими поїхали у відділок, де потерпіла надала письмові пояснення, а також написала заяву про злочин до поліції у її присутності і вони повернулись додому.

Показаннями свідка ОСОБА_4 , який окрім іншого, суду показав, що потерпілу знає як сусіду і стосунки з нею сусідські, а обвинуваченого - як односельця. У 2019 році він у післяобідню пору приїхав додому у АДРЕСА_1 та коли відчиняв ворота, то почув крики родички потерпілої ОСОБА_18 , яка знаходилась на дорозі. Спочатку він не бачив, до кого вона кричала, а лише потім зрозумів, що це між потерпілою та обвинуваченим був якийсь спір за ставок. Він поставив автомобіль у гараж, вийшов у двір і чув, що крики не припинялись, а посилювались. Він на відстані біля 15 м. бачив потерпілу та обвинуваченого, які стояли один навпроти одного та словесно сперечались. Також там перебували 2 сини обвинуваченого. Обвинувачений схопив потерпілу за шию, а потерпіла почала вириватись і впала та почала зсовуватись у ставок, яку обвинувачений водночас відпихав рукою. Коли потерпіла стала вибиратись із ставка по берегу, то обвинувачений взяв її за потилицю, за голову та відпихав туди ж і, в цей час у неї з голови спала хустинка, яку останній самостійно підняв та віддав їй. При цьому, він не бачив того щоб потерпіла наносила удари обвинуваченому чи виривала з рук рулетку. На місці події також перебували сини обвинуваченого, які лише спостерігали за виниклим конфліктом. Після цього, до них прибігла дочка потерпілої, яка почала захищати останню, проте обвинувачений її також схопив за руку. Коли він зайшов у будинок, то через 7 10 хв. до нього прийшла потерпіла, яка була забруднена, лише почервоніле, плакала, в істериці щось розповідала про подію і, при цьому, вказувала, що боїться обвинуваченого. На шиї, нозі та, як пригадує, на руці, у неї було видно почервоніння.

Показаннями свідка ОСОБА_19 (двоюрідний брат потерпілої), який суду показав, що у квітні 2019 року об 15 год. він велосипедом їхав у магазин і при цьому, почув суперечку та крики потерпілої. Прийшовши у двір потерпілої, він побачив обвинуваченого із двома його синами, які мали кілка і лопату. Обвинувачений знаходячись ставку та взявши потерпілу за шию ззаду, за потилицю, нагинав до води, занурюючи та утримуючи її голову у воді обличчям на протязі біля 1 хв. При цьому, він був на відстані 1-1,5 м він них та робив зауваження обвинуваченому з приводу його дій, однак останній почав і його ображати. При цьому, обвинувачений відпустив потерпілу, яка у руці тримала хустинку, почала підніматись по схилу ставка до верху. Коли він підійшов до потерпілої, то бачив у неї справа під оком синець, вона була мокрою, брудною, плакала та не могла говорити. На місці події перебувала також дочка потерпілої.

Показаннями свідка ОСОБА_16 , яка суду показала, що вона працює сімейним лікарем у Скулинській амбулаторії загальної практики. У другій половині дня, десь після 16 год. 26 квітня 2019 року вона по дорозі з роботи додому зустріла потерпілу. Остання була дуже стривоженою, покликала її і вони разом повернулись у амбулаторію. Потерпіла розповідала, що її скривдив сусід обвинувачений, хотів утопити. При цьому, вона не вказувала, що їй наносились удари кулаками. Оглянувши потерпілу, у неї на шкірі шиї, правого передпліччя і лівого стегна були червоні ділянки, шорсткості, був трішки підвищений тиск, прискорене серцебиття. Вона дала потерпілій заспокійливі препарати і рекомендувала поїхати на травмпункт, де продовжити обстеження в умовах лікарні. Почервоніння на шкірі на стегні, передпліччі могли утворитись і від ударів, і від падіння на землю, а на шиї ні. Синців при огляді вона не виявила. Для утворення синців потрібно біля 2-х годин, якщо тільки немає крововиливу. На обличчі почервоніння, синців інших слідів, що необхідно було б відобразити у меддокументації, у потерпілої не було. Поставлений діагноз: забійні травми ділянок шиї, правого передпліччя і лівого стегна.

В основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

- протоколом прийняття заяви потерпілої про кримінальне правопорушення від 26.04.2019 року, та її заявою про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності (без дати), з яких вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 26 квітня 2019 року повідомила поліцію про нанесення їй обвинуваченим тілесних ушкоджень у вигляді забоїв обличчя та правого плеча у АДРЕСА_1 ;

- довідкою №2566 від 26.04.2019 року, виданою травмпунктом Ковельської ЦРЛ, згідно з якою потерпілій лікарем травмпункту Ковельської ЦРЛ постановлено діагноз: забої, садна обличчя, шиї, правого пром. зап. суглобу; с/3 прав. стегна; гематома правого плеча; рекомендовано на прийом до травматолога 30.04.2019 року;

- журнал реєстрації амбулаторних пацієнтів з якого вбачається, що 26 квітня 2019 року потерпіла зверталась до лікаря у травмпункт Ковельської ЦРЛ, де було проведено її обстеження та встановлено діагноз;

- копією аркушів записів лікаря щодо стану здоров`я потерпілої за 26.04.2019 року (17 год.) у медкартці останньої, які оглядались судом першої інстанції у судовому засіданні, що надана в.о. зав. Скулинською амбулаторією загальної практики сімейним лікарем ОСОБА_16 , з яких вбачається, що у потерпілої сімейним лікарем ОСОБА_16 було зафіксовано скарги на болі у ділянці шиї, передпліччі правої руки, у ділянці лівого стегна від травм, отриманих від сторонньої людини о 16 год. того ж дня. Виявлено при огляді забійні травми ділянки шиї зліва, правого передпліччя та лівої стегнової ділянки;

- протоколом добровільної видачі від 22.05.2019 року з фото-таблицею, відповідно до якого, потерпілою було добровільно видано поліції власну хустинку червоного кольору, у якій вона перебувала під час нанесення їй тілесних ушкоджень о 16 год. 26.04.2019 року, та з якого слідує, що ця хустинка має квітчастий візерунок, містить сліди від трави, реп`яха;

- протоколом огляду від 22.05.2019 року, згідно з яким оглянуто видану добровільно потерпілою хустинку червоного кольору з візерунками та виявлено із її зовнішньої сторони присохлу траву і сліди забруднення від землі, а на внутрішній стороні реп`яхи;

- протоколом огляду мобільного та приєднання фотографій від 27.05.2019 року з фото-таблицею, відповідно до якого було оглянуто належний свідку ОСОБА_17 телефон мобільний марки «Huavei Y 5» 18 р. випуску, моделі DRA - L 21, з ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , сенсорний, чорного кольору, при увімкненні якого ж було встановлено, що наявний ряд фото, серед яких зображення того як потерпіла показує наявність у неї тілесних ушкоджень на шиї, передпліччі, ліктьовому суглобі у вигляді потертостей, почервоніння 26.04.2019 року. Фото роздруковані на принтері та долучено до кримінального провадження;

- висновком експерта №86 від 23.05.2019 року проведеної СМЕ, за яким, з врахуванням даних обстеження та копії меддовідки травмпункту Ковельської НОМЕР_3 на ім`я потерпілої, у останньої виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою, садна обличчя, шиї, правого променево-зап`ястного суглобу, середньої третини правого стегна, гематоми правого стегна, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо як від нанесення ударів руками, кулаками людини, так і при падінні з висоти власного росту з наданням тілу прискорення, в час, вказаний в ухвалі суду та потерпілою, і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження у потерпілої могли утворитись при обставинах, вказаних вище. По тілу потерпілої було нанесено не менше 5 ударів.

Експерт ОСОБА_20 в судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердив свій висновок, а також окрім іншого, показав, що він перед складенням висновку №86 від 23.05.2019 року, досліджував як документи, так і оглядав саму потерпілу. При обстеженні потерпілої 22 - 23.05.2019 року, тілесних ушкоджень у неї виявлено не було, так як садна вже зникли, скарг не було, так як травма була завдана 26.04.2019 року, коли потерпіла зверталась у травмпункт та де її обстежив лікар травматолог і встановив діагноз, про що є відповідні записи. Серед врахованих ним документів була довідка лікаря травматолога, належно оформлена, при оформленні якої у медустанові ведеться відповідний журнал.

При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, які мали місце 26 квітня 2019 року на земельній ділянці біля ставка, що за адресою: АДРЕСА_1 , та вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального проступку, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Крім того, як вбачається із вироку місцевого суду, сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував факту виниклого конфлікту із потерпілою.

Водночас, апеляційний суд критично відноситься до тверджень сторони захисту в тій частині, що матеріали провадження не містять доказів його винуватості у вчиненні умисних легких тілесних ушкоджень потерпілій, оскільки, вони суперечать дослідженим доказам у кримінальному провадженні, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання уникнути чи пом`якшити відповідальності за вчинене.

Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України, а саме: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини і мотив вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

Доводи сторони захисту про те, що показання допитаних судом свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_4 та ОСОБА_17 не можуть бути покладені в основу винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 через те, що вони не були очевидцями ні конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, до уваги судом не беруться, оскільки, усі матеріали кримінального провадження в сукупності вказують про протилежне, і зокрема кожен зі свідків бачив якусь частину конфлікту, про що показали в суді першої інстанції. Підстав ставити під сумнів їх показання у суду не виникає. Водночас, суд зазначив з яких саме мотивів виходив при не прийнятті до уваги певної частини показів допитаних судом свідків.

При цьому, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були також у належний спосіб оцінені показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які, як вказує сторона захисту були безпосередніми очевидцями конфлікту між обвинуваченим та потерпілою.

Крім того, не заслуговують на увагу суду доводи сторони захисту про те, що висновки про винуватість ОСОБА_7 суд побудував на доказах, зокрема витязі з журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів за 2019 рік та висновку експерта №86 від 23.05.2019 року, які на її думку є недопустимими, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вони були здобуті у законний спосіб та підтверджують наявність тілесних ушкоджень у потерпілої, які наряду з іншими доказами, вказують про їх заподіяння саме обвинуваченим при обставинах зазначених у вироку.

При цьому, твердження апелянта про те, що експерт проводив експертизу лише за матеріалами, а не безпосереднім оглядом потерпілої, до уваги судом не беруться, так як повністю спростовані експертом в ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, який підтвердив той факт, що перед наданням висновку, він досліджував як медичну документацію так і оглядав саму потерпілу, у якої з врахуванням спливу часу після події (майже місяць), тілесних ушкоджень виявлено не було - садна зникли.

Сторона захисту ставлячи під сумнів правдивість відомостей зазначених у довідці Ковельської ЦРЛ від 26.04.2019 року щодо огляду потерпілої, виданої лікарем ОСОБА_22 , клопотала про витребування оригіналу журналу амбулаторних пацієнтів, однак апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення цього клопотання, оскільки матеріали кримінального провадження містять витяг з цього журналу, який наданий медичним закладом, та де містяться ті відомості, що стосуються потерпілої. Крім того, у цьому журналі містяться відомості та інформація про інших пацієнтів чи хворих, що фактично становить медичну таємницю і не може бути розголошено.

Підстави для визнання даного витягу з журналу недопустимим доказом, на думку апеляційного суду, відсутні.

Крім того, не заслуговують на увагу суду і твердження обвинуваченого про можливість отримання тілесних ушкоджень у той час коли вона перебувала у своєму будинку та падіння через спотикання, оскільки вони є власними твердженнями і при цьому, жодним чином не підтверджені будь-якими доказами. Заперечила такий факт і сама потерпіла.

На думку апеляційного суду матеріали кримінального провадження не містять даних і не здобуті вони під час судового розгляду про можливість отримання тілесних ушкоджень потерпілою з необережності при падінні.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , як про це просить його захисник, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які при цьому, були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм була надана відповідна юридична оцінка.

Щодо міри призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Так, з урахуванням положень ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, яке вчинив обвинувачений, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, є багатодітним батьком, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, те, що обвинувачений вини у вчиненні злочину не визнав та його відношення до вчиненого, а також думку потерпілої щодо міри покарання, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України саме у виді штрафу, однак в максимальному розмірі - 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду вважає законним вирок в частині звільнення обвинуваченого від призначеного покарання за закінченням строків давності, оскільки він повністю відповідає положенням п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України.

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту.

А тому, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 , без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий

Судді