Справа № 488/2931/21
Провадження № 1-кп/488/136/22 р.
УХВАЛА

23.06.2022 року м. Миколаїв

Корабельний районний суду м. Миколаєва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

в ході розгляду кримінального провадження, що внесене до ЄРДР за №0000418 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

16.06.2022 року у даному кримінальному провадженні прокурором подане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .

В судовому засіданні 23.06.2022 р. прокурор, участь якої, за її клопотанням, в судовому засіданні дозволена шляхом відеоконферентзв`язку з огляду на ситуацію у м.Миколаєві, що склалась у зв`язку з воєнним станом, вказане клопотання підтримала, просила продовжити відносно обвинуваченого обраний раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на продовження існування ризику переховування обвинуваченого від суду. Зазначала, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя людини, та розуміючи тяжкість покарання може переховуватись від суду. Також на обгрунтованість свого клопотання вказувала, що ОСОБА_5 негативно характеризується за місцем проживання, має зв`язки з особами, що схильні до вчинення злочинів, раніше відносно нього порушувались кримінальні провадження та наразі на розгляді Центрального районного суду м.Миколаєва відносно нього перебуває кримінальне провадження, посилалась на відсутність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків, які б утримували його від втечі.
Враховуючи, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», запроваджено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого продовжена до 23.08.2022 р., а також приймаючи до уваги, що м.Миколаїв знаходиться у значній близькості до території активних бойових дій, приймаючи до уваги дальність розташування ДУ Миколаївський слідчий ізолятор від будівлі Корабельного районного суду м.Миколаєва, для забезпечення безпеки як самого обвинуваченого ОСОБА_5 , так і осіб, які забезпечують супровід обвинуваченого до суду, судом роз`яснено можливість обвинуваченому ОСОБА_5 на прийняття ним участі в судовому засіданні шляхом відеоконферентзв`язку з ДУ Миколаївський слідчий ізолятор, та на що ОСОБА_5 надав свою письмову згоду.

В ході судового засідання, обвинувачений ОСОБА_5 у задоволенні вказаного клопотання просив відмовити, посилаючись на покази свідка ОСОБА_7 , який зізнався у скоєнні злочину, що ставиться його ( ОСОБА_5 ) в провину. Вказував безпідставні посилання прокурора у клопотанні щодо його поведінки після вчинення злочину, стверджуючи, що останнього не вчиняв. Просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю.

Участь захисника ОСОБА_6 за її клопотанням щодо її часті в судовому засіданні шляхом відеоконферентзв`язку на порталі vcz.court.gov.ua, мотивоване воєнними діями та постійними обстрілами м.Миколаєва, забезпечена шляхом відеоконферентзв`язку, в тому числі з урахуванням роз`яснень, наведених у п. 7 листа Верховного Суду від 03.03.2022 р. №1/0/2-22.

Висловлюючи свою позицію щодо клопотання прокурора, захисник ОСОБА_6 просила у його задоволенні відмовити як безпідставного, вказуючи на те, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, адже раніше він не перебував у розшуку, не намагався виїхати з країни після події, що ставиться йому у провину.

Вказує на те, що тяжкість покарання за висунутим обвинуваченням не може бути підставою для обрання міри запобіжного заходу. Посилалась на безпідставність тверджень у клопотанні про наявність у ОСОБА_5 зв`язків з особами, схильними до вчинення злочинів. За вказаного просила змінити йому міру запобіжного заходу на іншу, не пов`язану з триманням під вартою, в тому числі у виді домашнього арешту з цілодобовим носінням електронного браслету.

У разі обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просила визначити її підзахисному розмір застави, вказуючи на те, що при цьому ОСОБА_5 також може бути зобов`язаний здати документ, що надає право виїзду за кордон.

Вирішуючи питання щодо вказаного клопотання, суд виходить з такого.

Відповідно до приписів ч.4 ст.199 та ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За приписами ч.3 ст.199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Стосовно обґрунтованості підозри, то у відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Щодо посилання прокурора на продовження існування ризику переховування обвинуваченого від суду, який наразі не зменшився, а з урахуванням перебування держави в умовах воєнного часу, навпаки збільшився, суд вважає слушними вказані доводи прокурора, а також неможливість з обранням більш м`якого виду запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризику його переховування від суду.

Так, ОСОБА_5 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у насильницькому злочині із застосуванням ножа, зокрема закінченому замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 , тобто у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя людини.

У разі доведеності вини обвинуваченого, покарання за такий злочин передбачається виключно у виді позбавлення волі, з урахуванням санкції ч.1 ст.115 КК України та положень ст.68 КК України, на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, істотно впливає на оцінку ризиків переховування від суду, на що скеровує і усталена практика ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ від 20.05.2020 р. у справі Москаленко проти України, від 26.07.2001 р. у справі Ілійков проти Болгарії).

У сукупності з іншими обставинами, зокрема приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 є громадянином іншої держави, та не обмежений у праві виїзду за межі України у період воєнного стану, на даний час відносно обвинуваченого також порушене кримінальне провадження за ч.2 ст.189 КК України, розгляд якого здійснюється Центральним районним судом м.Миколаєва, також, враховуючи, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, зокрема не одружений, дітей немає, до обрання міри запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні, офіційного місця роботи не мав, що вказує на відсутність чинників, які б утримали обвинуваченого від втечі, розуміючи тяжкість покарання у разі доведення його вини.

При цьому, наведені вище обставини свідчать, що ризик переховування обвинуваченого від суду є настільки реальним, що жоден інший, більш м?який запобіжний захід, не зможе йому запобігти, в тому числі такий як цілодобовий домашній арешт з обов`язком носіння електронного браслету, враховуючи перебування України в умовах воєнного стану та право особи слідувати до укриття у випадку повітряної тривоги чи інших обставин, повязаних з військовим станом, що загрожують його життю чи здоровю, та що фактично унеможливлює контроль за виконанням обвинуваченим умов домашнього арешту та запобіганню ризику його втечі.

За наведеного, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню, в тому числі, і щодо строку, на який сторона обвинувачення просить продовжити відносно ОСОБА_5 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляду на стадію кримінального провадження, в якій ще не завершено дослідження письмових доказів, не допитано обвинуваченого, а також враховуючи умови воєнного стану, у якому здійснюється на даний час розгляд справи.
Щодо посилань захисника на те, що відсутні докази заявленого ризику з огляду на те, що ОСОБА_5 у розшуку не був та не здійснював спроб до переховування, то з обвинувачення слідує, що дії, які ставляться у провину ОСОБА_5 мали місце 15.05.2021 р., а вже 16.05.2021 р. обвинуваченого було затримано.

Стосовно посилань обвинуваченого на покази свідка ОСОБА_7 , то оцінка показам свідків, як і іншим доказам у справі, може бути надана судом лише при прийнятті остаточного рішення у справі.

Щодо визначення застави, то, враховуючи, що ОСОБА_5 інкриміноване діяння щодо вчинення особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, тому, керуючись п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд не призначає застави, адже вважає, що остання не здатна запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду, в тому числі у разі покладення зобов`язання здати на зберігання документ, що надає право виїзду за межі України, адже таке переховування не виключається і на території України.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 331 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

Продовжити відносно ОСОБА_3 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 21 серпня 2022 року включно, без визначення застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, та її оскарження не зупиняє такого виконання.

Суддя ОСОБА_1