Справа № 559/330/22
Провадження № 1-кп/559/111/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2022 р. м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинувачено- адвоката ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Дубно Рівненської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дубно, Рівненської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України,
встановив:
на розгляді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.
Захисник у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про повернення обвинувального акту через невідповідність його вимогам КПК України, позаяк з аналізу викладених у ньому обставин кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 вбачається, що останню сторона обвинувачення віднесла до категорії службових осіб, оскільки вона на момент вчинення злочину займала посаду завідувача відділенням «Електрифікація» Мирогощанського аграрного фахового коледжу і при цьому була наділена організаційно-розпорядчими повноваженнями. Однак в обвинувальному акті, описуючи об`єктивну сторону інкримінованого злочину, прокурор зазначає, що ОСОБА_4 , будучи керівником дипломного проекту ОСОБА_6 та заступником голови державної екзаменаційної комісії МАФК 141 за освітньо-професійною програмою «Монтаж, обслуговування та ремонт електротехнічних установок в агропромисловому комплексі» вчинила дії щодо погодження та допуску дипломного проекту для розгляду державною екзаменаційною комісією без фактичного виготовлення його студентом та у подальшому сприянні в його успішному захисті.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що на думку прокурора з об`єктивної сторони фактично незаконні дії ОСОБА_4 як службової особи полягали в тому, що вона, будучи керівником дипломного проекту студента заочного відділення коледжу ОСОБА_6 , надала останньому дипломний проект з відгуком керівника проекту про якість та готовність його до захисту та вказана зазначити датою його розроблення 21.10.2021, поставити свій підпис про отримання завдання, а також надала короткий текст з доповіддю по дипломному проекту та запитання, які будуть завдані під час проведення захисту. А в подальшому, будучи вже заступником голови державної екзаменаційної комісії, вжила всіх необхідних дій, спрямованих на успішний захист ОСОБА_6 дипломного проекту.

При цьому для сторони захисту залишилися незрозумілими та нероз`ясненими стороною обвинувачення наступні питання: 1) чи вчиняла ОСОБА_4 зазначені вище дії щодо погодження та допуску дипломного проекту для розгляду державною екзаменаційною комісією, без фактичного виготовлення його студентом, та у подальшому сприянні в його успішному захисті, використовуючи службове становище завідувача відділення «Електрифікація», чи вона їх вчиняла, використовуючи повноваження керівника дипломного проекту та заступника голови ДЕК; 2) якщо вона використовувала повноваження керівника дипломного проекту та заступника голови ДЕК, то чи дають при цьому її повноваження можливість віднести її до категорії службових осіб?; 3) якщо прокурор вважає, що будучи керівником дипломного проект та заступником голови ДЕК ОСОБА_4 є службовою особою, то які саме її повноваження дають підстави для такого висновку?

Також стороні захисту незрозуміло, в чому конкретно полягають незаконні дії, які вчиняла ОСОБА_4 , будучи заступником голови ДЕК. Так, описуючи фактичні дані правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 , як заступнику голови ДЕК, прокурор зазначає, що вона сприяла успішному захисту дипломного проекту ОСОБА_6 , однак яким саме чином це відбувалося прокурор не вказує.

Обвинувачена у підготовчому судовому засіданні підтримала клопотання свого захисника.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заперечував проти заявленого захисником клопотання, вказавши на необгрунтованість та безпідставність доводів сторони захиту, стверджуючи, що в обвинувальному акті викладені усі необхідні фактичні обставини, а вказані зауваження захисту мають бути уточнені і з`ясовані при розгляді справи по суті безпосередньо судом.

Заслухавши клопотання захисника, а також думку обвинуваченої та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, має містити, крім іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом. Разом з цим ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню , зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

На підставі ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за результатами якого, у разі визнання особи винуватою, мотивувальна частина вироку має містити, як на тому наголошується в п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, зокрема формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення та статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
При цьому суд звертає увагу, що важливим є виклад у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому, про що також наголошується у постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 у справі № 5-328кс16.
У той же час з обвинувального акту, який надійшов до суду вбачається, що в ньому належним чином не викладені фактичні обставини та зокрема спосіб вчинення обвинуваченою інкримінованого кримінального правопорушення. Так, в обвинувальному акті зазначається, що обвинувачена «вжила всіх необхідних дій, спрямованих на успішний захист ОСОБА_6 дипломного проекту», однак жодним чином не конкретизується, які самі дії були вчинені ОСОБА_4 .
Також в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_4 , використовуючи надане їй службове становище, висловила ОСОБА_6 прохання надати їй неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 3500 грн, проте не вказані час і місце вчинення обвинуваченою відповідних дій. Водночас в обвинувальному акті зазначається, що 25.10.2021 приблизно о 13:37 год про необхідність мати із собою відповідні грошові кошти для виготовлення дипломного проекту та його успішного захисту ОСОБА_6 повідомила інша особа ОСОБА_7 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження.
Неконкретність обвинувачення порушує права обвинуваченого на захист вже з моменту надання йому копії обвинувального акта, оскільки захищатися від неконкретного обвинувачення неможливо, з урахуванням ст. 42 КПК України, яка передбачає, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
У той же час підставою для зміни прокурором обвинувачення в суді (що є правом, а не обов`язком прокурора) є лише встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначається, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
При цьому суд вважає не випадковим зазначення у тексті статті вимог щодо негайності та детальності інформування обвинуваченого про характер обвинувачення у їх сукупності вказане свідчить про те, що суть обвинувачення має бути детально викладена та доведена до відома особи, стовно якої висунуто обвинувачення, ще до початку судового розгляду для того, щоб підсудний мав можливість одразу визначити для себе максимально ефективну лінію захисту та сформулювати її на початковій стадії судового провадження, зокрема до початку дослідження доказів.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України», зазначається, що обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» вказано, що обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
За таких обставин, оскільки судом було встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне повернути цей обвинувальний акт прокурору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 291, 314, 337, 369-372 КПК України, суд
ухвалив:
обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду шляхом подання безпосереднього або через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів із дня отримання копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1