Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа 511/1847/21
Номер провадження: 1-кп/511/62/22
01 листопада 2022 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000003 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.03.2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, утриманців не має, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, маючого інвалідність 1 групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Органами досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що в травні місяці 2019 року, більш точного часу не встановлено, у нього виник злочинний намір, спрямований на дачу завідомо неправдивих показів, для штучного створення доказів стороні захисту, шляхом дачі показань під час допиту його в якості свідка в судовому засіданні по справі № 505/3577/18 по матеріалам кримінального провадження №0000570 ви 02.05.2018 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме у умисному вбивстві ОСОБА_6 , вчиненого з корисливих мотивів.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на штучне створення доказів стороні захисту, усвідомлюючи противоправний характер своїх діянь, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_4 06 травня 2019 року в денний час, перебуваючи у залі судового засідання №3 який розташований у приміщенні Роздільнянського районного суду Одеської області, за адресою: м. Роздільна, вулиця Європейська, 37-А, під час судового розгляду по справі № 505/3577/18, склавши присягу свідка та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, умисно надав суду завідомо неправдиві свідчення в якості свідка з метою створення штучного алібі обвинуваченому ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_4 знаходячись під присягою свідка, суду заявив, що обвинувачений у навмисному вбивстві ОСОБА_8 01.05.2018 року близько з 18:45 годин по ранок 02.05.2018 чергував з ним на ставку в с. Коси Подільського району Одеської області, що суперечить обставинам справи, оскільки саме в цей час ОСОБА_8 перебував в с. Глибочок Подільського району Одеської області і не мав реальної можливості одночасно перебувати в двох місцях.

Разом з цим, згідно вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року, що вступив в законну силу 20.04.2021 року, покази свідка ОСОБА_4 судом не були прийняті у зв`язку з його зацікавленістю та відсутністю безсторонності.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, як введення в оману суду, тобто завідомо неправдиві показання свідка, поєднане зі штучним створенням доказів стороні захисту у особливо тяжкому злочині.

Відповідно до вимог ст.2 КК України - підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, притаманних даному, конкретному злочину, описаному в диспозиції особливої частини КК.

У відповідності до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Суд, згідно ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з частиною 3 статті 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд відповідно до статті 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив усі необхідні умови для реалізації сторонами під час розгляду кримінального провадження в суді їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків з тим, щоб провадження було здійснено на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Цим правом сторони скористались сповна, надавши на їх розсуд, для дослідження всі докази, які мали в своєму розпорядженні та заявили про відсутність у них інших. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 здійснював свій захист самостійно, оскільки його захисник адвокат ОСОБА_9 , якій діяв на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру ОД №658732 від 02.09.2021 року, на підставі витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №20 від 26.02.2022 року був призваний до ЗСУ. Від послуг іншого захисника, обвинувачений ОСОБА_4 відмовився.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, виходячи з положень закону, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, та прийшов до висновку про відсутність як доказів вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочині, так і відсутності в його діях складу цього злочину.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, не визнав та суду пояснив, що у 2018 році він та ще деякі його знайомі жителі села Глибочок Подільського району Одеської області входили до складу ГО «Оберіг» та з метою виявлення браконьєрів, чергували на ставку в селі Коси Подільського району Одеської області. Так, 01.05.2018 року він разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (наразі покійний) вони заступили на чергування на водоймі. До членів ГО «Оберіг» також входив Подручний ОСОБА_13 , однак 01.05.2018 року він з ними разом не поїхав на ставок, оскільки у його онука був день народження. Близько 19.00 20.00 год. на ставок приїхали Подручний ОСОБА_13 , якій був зі своїм сином - ОСОБА_14 . Після 20 години приїхав бригадир ОСОБА_15 , який проводив інструктаж. Того ж вечора до них на човні приплили «Турмен» и «Кузнец», а також приїхав ОСОБА_16 . На ставку вони жарили замариноване м`ясо, яке привіз ОСОБА_17 . Вони всі разом сиділи, їли, дивилися за порядком. Спиртне не вживали. Потім кожний займався своїми справами. Так, наприклад ОСОБА_14 уходив ловити рибу, його не було якійсь час, потім він повертався, але, він за часом не слідкував, а тому яка була година часу, він сказати не може. З 23.00 до 01.00 години його не було на березі і він не може сказати, залишився там на ставку Подручний ОСОБА_14 чи ні, оскільки він разом з ОСОБА_18 вийшли на човні на воду, щоб виявити сітки браконьєрів. Після свого повернення він бачив як всі інші були на місці, хтось був біля костра, хтось сидів у вагончику, Подручний ОСОБА_13 сидів біля машини, а де був Подручний ОСОБА_14 , він точно сказати не може, оскільки не бачив його, але його батько Подручний ОСОБА_13 повідомив, що той спав в машині, це було біля 2 години ночі. Вранці він разом з ОСОБА_19 поїхали додому.

Відповідаючи на запитання сторони обвинувачення, ОСОБА_4 , пояснив, що про вбивство ОСОБА_6 йому, як і іншим стало відомо 02 травня 2018 року, однак на досудовому слідстві його, як свідка слідчий не викликав та не допитував. Йому не було відомо що у вбивстві ОСОБА_6 звинувачували Подручного ОСОБА_14 , поки до нього не прийшов Подручний ОСОБА_13 з адвокатом ОСОБА_20 та які повідомили, що необхідно прийти до суду та розповісти про події 01 травня 2018 року. Особисто адвокат з ним не спілкувався, ніякі грошові кошти йому не пропонували, а просто ОСОБА_13 Подручний попросив розповісти в суді що 01.05.2018 року його син ОСОБА_14 був присутній на чергуванні в с.Коси. Він погодився прийти до суду та надати такі покази, оскільки дійсно так і було.

Також, відповідаючи суду, ОСОБА_4 , пояснив, що с. Коси, де знаходиться ставок, на якому відбувалось чергування, та с. Глибочок, в якому вбили ОСОБА_6 , знаходяться в одному районі, на відстані, приблизно 3 км. Подручного ОСОБА_14 постійно в полі свого зору він не бачив. В судовому засіданні по справі ОСОБА_5 , він допитувався лише один раз, де будучи під присягаю розповідав все як було, те що бачив, не збираючись спотворювати алібі, тобто надавав правдиві покази. Зараз не розуміє чому його звинувачують у наданні неправдивих показів.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_4 повністю заперечував той факт, що надавав завідомо неправдиві покази поєднанні зі штучним створенням доказів сторони захисту у особливо тяжкому злочині.

Свідки судом не допитувались, оскільки стороною обвинувачення не заявлялись.
На підтвердження обставин вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, стороною обвинувачення були надані письмові докази, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

Витяг з ЄРДР за №0000003 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.03.2021 року, з якого вбачається, що на підставі рапорту прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_21 , внесені відомості за правовою кваліфікацію ч.1 ст.384 КК України за фактом надання завідомо неправдивих показів ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000570 по обвинуваченню ОСОБА_5 , (а.с. 49,50,52).

Електронний рапорт, з якого вбачається, що 03.03.2021 року відомості за фактом надання громадянином ОСОБА_4 завідомо неправдивих показів, зареєстровані в ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України» Подільського ВП ГУНП в Одеській області за №2633 (а.с.51).

Постанова старшого дізнавача СД Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області від 12.04.2021року про зміну кваліфікації кримінального правопорушення, відповідно до якої кваліфікація кримінального провадження №0000003 за ч.1 ст.384 КК України змінена на ч.2 ст.384 КК України (а.с.53).

Рапорт прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_21 від 31.03.2021 року згідно якого, останній повідомив керівника Подільської окружної прокуратури ОСОБА_22 , що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000003 та судового розгляду у кримінальному провадженні №0000570 встановлено, що стороною захисту, з метою довести невинуватість ОСОБА_5 та штучно створити алібі обвинуваченому заявила клопотання про допит свідків, серед яких є ОСОБА_4 (а.с.54-56).

Протокол огляду від 11.05.2021 року, з якого вбачається, що слідчим було проведено огляд речей, а саме цифрового оптичного компакт диску DVD-R, об`ємом пам`яті 4,7 гб з позначкою на диску «Довідка по трафікам ОСОБА_5 » (а.с.57-58) Після чого своєю постановою від 11.05.2021 року слідчий визнав зазначений диск речовим доказом у кримінальному проваджені №0000003 від 30.03.2021 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України ( а.с. 59-60,61)

Ухвала слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.04.2021 року, згідно якої надано тимчасовий доступ до речей та документів, які місять охоронювану законом таємницю та інформацію, яка зберігається у оператора телекомунікаційної мережи ПрАТ «ВФ Україна» (а.с.62-63), зазначена інформація була вилучена, що підтверджується протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 28.04.2021року та відповідним описом (а.с.64-66,67).

Протокол огляду від 21.05.2021 року, з якого вбачається, що слідчим було проведено огляд речей, а саме цифрового оптичного компакт диску DVD-R, об`ємом пам`яті 4,7 гб від 23.04.2021р., на якому міститься текстовий файл, в якому міститься інформація по абонентському номеру НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 (а.с.68-70). Після чого своєю постановою від 21.05.2021 року слідчий визнав зазначений диск речовим доказом у кримінальному проваджені №0000003 від 30.03.2021 року за ознаками складу злочину , передбаченого ч.2 ст.384 КК України ( а.с. 71-72,73).

Ухвала слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.05.2021 року, згідно якої надано тимчасовий доступ та можливість вилучити завірених належним чином копій матеріалів кримінального провадження по справі №505/3577/18, номер провадження 1-кп/511/12/20, а саме: запис судового засідання від 06.05.2019 року, копію журналу судового засідання 06.05.2019 року; копію вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року; копію ухвали Одеського апеляційного суду від 20.04.2021 (а.с.74-75) зазначена документи були вилучені, що підтверджується протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 24.05.2021року та відповідним описом (а.с.76-78,79).

Протокол огляду від 24.05.2021 року, з якого вбачається, що слідчий провів огляд цифрового оптичного компакт-диску DVD-R, об`ємом пам`яті 4,7 гб з позначкою «06.05.2019 №505/3577/18» з записом судового засідання від 06.05.2019 року; копію журналу судового засідання 06.05.2019 року; копію вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року; копію ухвали Одеського апеляційного суду від 20.04.2021, копію розписки ОСОБА_4 та копію паспорту ОСОБА_4 (а.с.80-81). Після чого своєю постановою від 24.05.2021 року слідчий визнав зазначений диск та копії документів із судової справи №505/3577/18 речовими доказами у кримінальному проваджені №0000003 від 30.03.2021 року за ознаками складу злочину , передбаченого ч.2 ст.384 КК України ( а.с. 82-83).

Компакт- диск DVD-R, об`ємом пам`яті 4,7 гб з позначкою «06.05.2019 №505/3577/18» з записом судового засідання від 06.05.2019 року, в якому було проведено допит свідка ОСОБА_4 , зазначений диск був відтворений в судовому засіданні (а.с.84).

Крім того, сторона обвинувачення просила, приєднати до матеріалів справи копії обвинувальних актів у кримінальних провадженнях: 1) №0000002 від 30.03.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_23 за ч.2 ст.384 КК України, 2) №0000005 від 30.03.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_24 за ч.2 ст.384 КК України, 3) №0000006 від 30.03.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_25 за ч.2 ст.384 КК України, в якості доказу того, що обвинувачений ОСОБА_4 надавав неправдиві покази разом з іншими особами, відносно яких також є кримінальні провадження (а.с.161-164,165-167,168-170).

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню та становлять предмет доказування, передбачені як процесуальні джерела доказів у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Однак, аналіз досліджених доказів з дотриманням вимог ч.1 ст.337 КПК України про судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, переконав суд у тому, що жоден з доказів, запропонований стороною обвинувачення і перевірений в судовому засіданні, як окремо так і в сукупності, не можуть бути покладені в безпосереднє підтвердження того, що обвинуваченим ОСОБА_4 при надані ним показів в якості свідка, в судовому засіданні 06.05.2019 року, вчинені дії за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.384 КК України.

До такого висновку суд приходить з наступних міркувань.
Диспозиція ч.2 ст.384 КК України передбачає відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка чи потерпілого під час провадження досудового розслідування, поєднане з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині або із штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів.
Об`єктивна сторона злочину за ст. 384 КК характеризується активною поведінкою - діями, які виявляються зокрема, в неправдивих показаннях свідка.

За статтею 384 КК встановлено відповідальність за злочин із формальним складом, який визнається закінченим із моменту вчинення будь-якої із зазначених дій.

Відповідальність за ст. 384 КК настає, якщо показання є неправдивими, тобто такими, які повністю або хоча б частково не відповідають дійсності.

Показання (ст. 95 КПК) свідка (ст. 65 КПК) є неправдивими (лжесвідчення), якщо полягають у повідомленні недостовірних відомостей про факти та обставини, що мають значення для відповідного провадження.

Злочин може бути вчинений лише шляхом активної поведінки - дії, бо для його об`єктивної сторони необхідно, щоб свідок у своїх показаннях діяв певним чином, тобто повідомляв неправдиві відомості, які стосуються тих чи інших обставин здійснюваного провадження.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є певна обстановка його вчинення, оскільки передбачені в ст. 384 КК дії мають бути здійснені лише при провадженні дізнання, досудового слідства, судового чи виконавчого провадження або здійсненні розслідування тимчасовою слідчою комісією ВРУ (ст. 89 Конституції України).

Відповідальність за ст. 384 КК настає лише за умови, якщо свідка було попередньо попереджено про кримінальну відповідальність за давання неправдивих показань (статті 67, 224 КПК).
Аналізуючи висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ч.2 ст.384 КК України, суд вважає його неконкретним, оскільки, в ньому взагалі не зазначено в чому полягають завідомо неправдиві показання, надані ОСОБА_4 , з огляду на таке.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 знаходячись під присягою свідка, суду заявив, що обвинувачений у навмисному вбивстві ОСОБА_8 01.05.2018 року близько з 18:45 годин по ранок 02.05.2018 чергував з ним на ставку в с. Коси Подільського району Одеської області, що суперечить обставинам справи, оскільки саме в цей час ОСОБА_8 перебував в с. Глибочок Подільського району Одеської області і не мав реальної можливості одночасно перебувати в двох місцях. Разом з цим, згідно вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року, що вступив в законну силу 20.04.2021 року, покази свідка ОСОБА_4 судом не були прийняті у зв`язку з його зацікавленістю та відсутністю безсторонності.

Однак, відтворивши диск з відеофіксацією судового засідання від 06.05.2019 року, в якому було проведено допит свідка ОСОБА_4 , судом встановлено, що в ході його допиту як свідка по справі ОСОБА_5 та протягом всього судового розгляду справи в якій ОСОБА_4 є обвинуваченим, останній послідовно і логічно надавав показання з приводу обставин його особистого перебування 01 травня 2018 року на ставку в с.Коси Подільського району Одеської області, розповідав, що разом із ним в той же час й на тому ж місці, перебували і інші особи, в тому числі й Подручний ОСОБА_14 , якій приїхав разом зі своїм батьком ОСОБА_13 Подручним.

В судовому засіданні ОСОБА_4 неодноразово наполягав на тому, що при допиті його в якості свідка по справі ОСОБА_5 , він не спотворював останньому алібі, а розповідав, що той приїхав зі своїм батьком Подручним ОСОБА_13 , був присутній деякий час, потім відлучався, ходив рибалити, потім повертався. При цьому ОСОБА_4 зазначав, що і сам деякий час був відсутній на ставку, оскільки від`їжджав на човні разом з ОСОБА_26 , а тому не міг весь час бачити Подручного ОСОБА_14 .

До того ж, ОСОБА_4 , пояснив, що про вбивство ОСОБА_6 йому, як і іншим стало відомо 02 травня 2018 року, однак на досудовому слідстві його, як свідка слідчий не викликав та не допитував. Йому не було відомо що у вбивстві ОСОБА_6 звинувачували Подручного ОСОБА_14 , поки до нього не прийшов Подручний ОСОБА_13 з адвокатом, які повідомили про необхідність прийти до суду та розповісти про події 01 травня 2018 року.

Також, в ході судового розгляду, ОСОБА_4 , звернув увагу суду на те, що с. Коси, де знаходиться ставок, на якому відбувалось чергування, та с. Глибочок, в якому убили ОСОБА_6 , знаходяться в одному районі, на відстані одне від одного приблизно не більш 3-х км., при цьому підтвердив, що колегії суддів, він розповідав, що Подручного ОСОБА_14 постійно в полі свого зору він не бачив.

Отже провівши аналіз наданих ОСОБА_4 показів в якості свідка та в якості обвинуваченого, суд дійшов до переконання, що такі ж самі, логічні й послідовні покази, ОСОБА_4 надавав при його допиті в якості свідка, що вбачається з відтвореного в судовому засіданні диском с видео фіксації судового засідання від 06.05.2019 року по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 ,

Таким чином, суд вважає, що формулювання обвинувачення в тому, що « ОСОБА_4 знаходячись під присягою свідка, суду заявив, що обвинувачений у навмисному вбивстві ОСОБА_8 01.05.2018 року близько з 18:45 годин по ранок 02.05.2018 чергував з ним на ставку в с. Коси Подільського району Одеської області, що суперечить обставинам справи, оскільки саме в цей час ОСОБА_8 перебував в с. Глибочок Подільського району Одеської області і не мав реальної можливості одночасно перебувати в двох місцях» в частині наданні ним неправдивих показів та створенні алібі ОСОБА_5 , не знайшло свого підтвердження.

Так, з показань ОСОБА_4 , судом встановлено, що він дійсно знаходився в с.Коси на ставку 01 травня 2018 року, разом з іншими особами, серед яких був також і Подручний ОСОБА_14 , якого в полі свого зору в період часу з 18:45 годин по ранок 02.05.2018, як то зазначено в обвинувальному акті, він бачив, але не постійно, оскільки той відлучався та повертався.

Вивчивши особу обвинуваченого ОСОБА_4 , якій своєї вини у наданні завідомо неправдивих показах та створенні алібі, не визнав, є інвалідом 1 групи за загальним захворюванням, позитивно характеризується за місцем мешкання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також враховуючи соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, викладену в досудовій доповіді Подільського районного відділу №2 філії ДУ «Центр пробації в Одеській області» (а.с.125-129), суд вважає, що ОСОБА_4 будучи під присягою свідка, та повністю розуміючи наслідки кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві покази, не міг створювати алібі ОСОБА_5 та щось вигадувати, а розповідав лише тільки ті обставини, свідком яких він був.

Згідно ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року.

Як визначив Європейський суд з прав людини (справа Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, п.150, заява №42310/04), суд при оцінені доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумними сумнівом» і «така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

При цьому суд враховує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зі змісту ч. ч. 1 і 2 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п.п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Отже, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_4 на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні ОСОБА_4 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України.

По даному кримінальному провадженню запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 368, 370, 373, 374, 392, 393 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 384 КК України та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Речові докази: цифровий оптичний компакт диск DVD-R, об`ємом пам`яті 4,7 гб з позначкою на диску «Довідка по трафікам ОСОБА_5 », - цифровий оптичний компакт диск DVD-R, об`ємом пам`яті 4,7 гб від 23.04.2021р., на якому міститься текстовий файл, в якому міститься інформація по абонентському номеру НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , - цифровий оптичний компакт-диск DVD-R, об`ємом пам`яті 4,7 гб з позначкою «06.05.2019 №505/3577/18» з записом судового засідання від 06.05.2019 року; копію журналу судового засідання 06.05.2019 року; копію вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року; копію ухвали Одеського апеляційного суду від 20.04.2021, копію розписки ОСОБА_4 та копію паспорту ОСОБА_4 , - після набрання вироком законної сили, зберігати в матеріалах справи.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1