Справа № 541/1805/22
Провадження № 1-кс/541/584/2022
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000224 від 10.08.2022,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2022 року прокурор Миргородської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно вилучене в ході огляду місця події 15.08.2022, а саме: металевий шампур сірого кольору, що належать ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання вказував, що у провадженні СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань10.08.2022, № 0000224 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.08.2022 близько 00:30 год. ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , в ході сварки, тримаючи в руках металевий шампур, нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_4 , у вигляді поверхневої різаної рани.

У ході досудового розслідування 15.08.2022 на підставі добровільної згоди власника домоволодіння під час проведення огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 , за участю власника домоволодіння ОСОБА_3 , та в присутності понятих, в кухонній кімнаті будинку на кухонному столі, за вищезгаданою адресою, виявлено металевий шампур сірого кольору.

В ході огляду вищевказаний шампур вилучено та поміщено до камери зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, постановою дізнавача від 15.08.2022 визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0000224 від 10.08.2022.

В ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане вилучене майно, оскільки дані речові докази мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у даному кримінальному провадженні. Арешт вказаного майна є необхідним для забезпечення його зберігання до закінчення проведення відповідних слідчих дій, а його повернення може перешкоджати всебічному, повному та об`єктивному дослідженню обставин кримінального провадження.

В судове засідання прокурор не з`явився, просив розглянути клопотання за його відсутності та задовольнити його.

Власник майна ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася.

Вивчивши клопотання та дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за №0000224 від 10.08.2022року за ч. 1 ст. 125 КК України.

15.08.2022 дізнавачем ВД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області проведено огляд місця події за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого на підставі письмової заяви ОСОБА_3 про проведення огляду місця події, було оглянуто домоволодіння і в приміщенні кухонної кімнати в житловому будинку вилучено зазначений у клопотанні металевий шампур сірого кольору.

Постановою дізнавача від 15.08.2022 визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0000224 від 10.08.2022 металевий шампур сірого кольору та визначено місце зберігання, камера зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зважаючи на сукупність наявних доказів, прокурор у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, правильно звернувся з клопотанням про накладення арешту на металевий шампур з тих підстав, що він є речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У даному кримінальному провадженні є розумні підстави вважати, що металевий шампур сірого кольору може бути переданий, пошкоджений або знищений. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна і не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи. На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження майном, з метою запобігання знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпеченням забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак перераховані основоположні суспільні інтереси, переважають принцип мирного володіння майном.

Прокурор надав достатні дані:витяг з ЄРДР, результати зафіксовані в протоколі огляду місця події, протокол допиту потерпілого, заяву користувача житлового будинку про дозвіл на проведення огляду місця події , що може бути підставою для застосування арешту майна. Слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик знищення майна, є достатніми умовами для застосування щодо цього рухомого майна співмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно.

Вказаний прокурором захід забезпечення кримінального провадження, на думку слідчого судді, є в даному випадку співмірним з тими обмеженнями, які існують під час згаданого досудового розслідування, необхідними для всебічного, повного встановлення обставин кримінального правопорушення. Незастосування арешту згаданих речей може призвести до знищення, відчуження або настання інших наслідків, що перешкоджатимуть кримінальному провадженню, оскільки відносно даних речей є необхідність у проведенні слідчих дій та експертних досліджень.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання є обґрунтовани, однак підлягає частковому задоволенню, оскільки місце зберігання речового доказу визначено постановою дізнавача СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 15.08. 2022.
Керуючись ст. ст. 8, 86, 89, 94, 98, 170, 171-173 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області про накладення арешту на майно задовольнити частково .

Накласти арешт, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування власни ком та користувачами наступним майном: металевий шампур сірого кольору, який був вилучений 15.08.2022 в ході огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 , залишивши його на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за адресою м. Миргород, вул. Я. Усика, 34, визначеного постановою дізнавача СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 15.08.2022.
Копію цієї ухвали для виконання вручити прокурору, який звернувся з даним клопотанням.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1