ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/8244/21 Номер провадження 11-кп/814/1540/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурораОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харків від 22 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, засудженого вироком Київського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року за ч.2 ст.307, ст.69 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,

відмовлено у задоволенні спільного подання начальника Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 та голови спостережної комісії у Новобаварському районі м. Харкова виконавчого комітету Харківської міської ради ОСОБА_9 про умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_7 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.
За змістом апеляційної скарги засуджений просить звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.
При цьому зазначає, що після дисциплінарного стягнення його поведінка змінилась на краще і отримав три заохочення.
Звертає увагу, що ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення визначено як низький.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Доводи апеляційної скарги засудженого про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є непереконливими.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_7 вироком Київського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року засуджений за ч.2 ст.307, ст.69 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.
В Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» утримується з 27 листопада 2017 року.
Дійсно, останнім часом засуджений в цілому характеризується позитивно і працевлаштований на посаді перукаря.
Проте, заохочення до нього застосовані лише після виникнення права на умовно-дострокове звільнення від покарання, а до цього він характеризувався досить посередньо.
Більше того, 11 березня 2021 року, тобто незадовго до звернення адміністрації установи з поданням про умовно-дострокове звільнення, стосовно ОСОБА_7 застосовано стягнення у виді догани за порушення режиму відбування покарання.
Хоча це стягнення і погашене в подальшому, після чого засуджений заохочувався, наведені обставини свідчать, що поведінка ОСОБА_7 є нестабільною.
Таким чином, у поведінці засудженого дійсно мають місце позитивні тенденції, проте у своїй сукупності вони не доводять, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки його поведінка за час відбування покарання не була стабільною та завжди сумлінною.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.
Також колегія суддів враховує, що згідно з довідкою в.о. начальника відділу Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» від 06 липня 2022 року за вих.№12/12-5115/Гн, ОСОБА_7 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання.
Отже, апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Жовтневогорайонного суду м. Харкова від 22 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4