УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2022 року

м. Київ
справа № 295/1341/18
провадження № 51-2777ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 9 серпня 2022 року щодо нього,
встановив:
За вироком Богунського районного суду м. Житомира від 25 січня 2021 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 9 серпня 2022 вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він

22 вересня 2017 року близько 10:15, знаходячись у коридорі Корольовського районного суду м. Житомира, після закінчення розгляду справи за клопотанням слідчого ОСОБА_5 про накладення на ОСОБА_4 грошового стягнення у зв`язку із невиконанням ним обов`язків потерпілого у кримінальному провадженні

№ 0005467, достовірно знаючи, що ОСОБА_5 є працівником правоохоронного органу та виконує покладені на нього законом службові обов`язки, умисно з метою заподіяння слідчому тілесних ушкоджень, штовхнув його, і цим спричинив потерпілому легке тілесне ушкодження у вигляді синця у проекції передньої поверхні лівого плечового суглобу.
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та надає власну оцінку доказів. Зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), повторно не дослідивши усіх доказів про які просив захисник.
Перевіривши доводи, зазначені в касаційній скарзі та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Слід зауважити, що суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надана оцінка доказам не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій.
У касаційній скарзі засуджений, надаючи власну оцінку доказам, заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірки з огляду на ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також

у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд у ході перевірки матеріалів провадження за скаргою встановив, що суд дотримався вимог зазначеного закону.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону суд зробив із додержанням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного зясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог кримінального процесуального закону, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Місцевим судом враховано те, що ОСОБА_4 заперечував свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 345 КК, але суд дійшов висновку, що його винуватість підтверджується сукупністю досліджених і оцінених судом доказів, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_5 про обставини події; свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; висновками судово-медичних експертиз від 25 вересня № 2051, 27 жовтня 2017 року № 2317 та 4 листопада

2019 року № 3468, згідно з якими у ОСОБА_5 виявлено легке тілесне ушкодження у вигляді синця в проекції передньої поверхні лівого плечового суглобу, протоколами огляду від 23 жовтня 2017 року CD дисків з камери телефону

ОСОБА_5 та відео з камери відеоспостережння у Корольовському районному суді, з яких убачається, як ОСОБА_4 накинувся на слідчого, який хотів вручити йому повістку та іншими наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.
Крім того, аналогічні за змістом із касаційною скаргою доводи були переглянуті і

в апеляційному порядку. Колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку, що рішення місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є законним. Всі докази у даній справі є належними та зібрані у встановленому законом порядку.
Апеляційним судом визнано необґрунтованими доводи апеляційних скарг сторони захисту про недопустимість наявних у справі доказів, які було повторно досліджено судом апеляційної інстанції за клопотанням сторін.
Отже, апеляційний суд не порушив положень ст. 405 КПК, належним чином перевірив доводи, викладені у апеляційних скаргах, проаналізував і дав на них переконливі відповіді та дійшов правильного висновку, що у задоволенні апеляційних скарг засудженого та його захисника слід відмовити, з чим погоджується і Верховний Суд.
Що стосується доводів засудженого про те, що суд апеляційної інстанції повторно не дослідив усіх доказів у цьому кримінальному провадженні, а тому порушив вимоги кримінального процесуального законодавства, слід зазначити наступне.
Повторне дослідження усіх доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання про повторне дослідження усіх доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.
Усупереч доводам, наведеним у скарзі засудженого, під час здійснення кримінального провадження місцевий та апеляційний суди не порушили загальних засад, закріплених у ст. 7 КПК, а з огляду на положення ст. 404 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не був зобов`язаний повторно досліджувати усі зібрані у справі докази.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.
Касаційна скарга засудженого не містить інших доводів, які би свідчили про допущення судом апеляційної інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, що є істотним та перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, і з огляду на положення статей 412414 КПК і можуть бути підставами для скасування цього рішення відповідно до ст. 438 вказаного Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 9 серпня 2022 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3