Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

18 серпня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2022 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000422 від 11.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Задоволено клопотання прокурора Рівненської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_7 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 30 вересня 2022 року включно. Одночасно визначено заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 47 580 грн. В разі внесення застави покладено на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Не погодившись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою. Вказує, що стороною обвинувачення не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та з покладенням на останнього відповідних обов`язків, не може запобігти заявленим у клопотанні ризикам.
Вважає, що подальше тримання ОСОБА_6 під вартою буде порушувати розумні строки дії найбільш суворого запобіжного заходу, оскільки останній утримується під вартою понад 9 місяців. Наголошує, що обвинувачений має постійне місце проживання, є співвласником житла, в якому може перебувати цілодобово та в якому проживає мати та менший брат, які надали свою згоду на проживання там обвинуваченого.
Просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2022 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати останньому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.
Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 місцевим судом були дотримані в повній мірі.
При розгляді в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що застосований до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що вірно встановив суд.
Так, як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , з яким погоджується і колегія суддів, мотивував тим, що ризики, вказані в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися, а інших обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, не наведено.
Також встановлено, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали наявність обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про наявність ризику переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Крім того, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю доказів, зібраних у кримінальному провадженні, зокрема, протоколом огляду місця події, протоколами допитів потерпілої, свідка, висновком експерта за результатами проведення судової дактилоскопічної експертизи та іншими матеріалами кримінального провадження, які в подальшому підлягають детального дослідження.
Доводи захисника про те, що тривале перебування ОСОБА_6 під вартою є невиправданим, колегія суддів вважає необґрунтованими, позаяк при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження суд врахував особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою, обставини справи в сукупності з особою обвинуваченого, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
На переконання колегії суддів апеляційного суду, з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання дані обставини не змінилися та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не може забезпечити більш м`який запобіжний захід.
Також з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 24.11.2020 року за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, однак продовжив злочинну діяльність та скоїв нові злочини, що свідчить про можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Окрім цього, при постановленні ухвали слідчий суддя з врахуванням вимог ч.3 ст.183 КПК України визначив розмір застави з врахуванням тяжкості інкримінованого злочину та наявних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, який достатньою мірою гарантував би виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Отже, обставини, на які посилається апелянт, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Будь-яких інших доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2022 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні 0000422 від 11.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.185 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3