Провадження № 11-кп/4808/305/22
Категорія ст.331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 червня 2022 року задоволено частково клопотання прокурора. Застосування запобіжного заходу обраного щодо ОСОБА_10 відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2021 року у виді тримання під вартою без визначення розміру застави - продовжено до 12 серпня 2022 року включно. Застосування запобіжного заходу обраного щодо ОСОБА_11 відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2021 року у виді тримання під вартою продовжено до 12 серпня 2022 року включно. Визначено обвинуваченому ОСОБА_11 заставу в розмірі 150 (сто п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі - 372 150 (триста сімдесяти двох тисяч ста п`ятдесяти) грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурор відділу обласної прокуратури ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 червня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою визначити розмір застави ОСОБА_10 у межах, встановлених ч. 5 ст. 182 КПК України.

Зокрема, захисник вказує на упереджене ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_10 . Так, в даному провадженні іншому обвинуваченому при аналогічному клопотанні прокурора, за наявності в останнього більш тяжкої кваліфікації, суд визначив розмір застави, а обвинуваченому ОСОБА_10 , який раніше не судимий, без будь якого належного обґрунтування, не визначив розмір застави.

Крім того захисник вважає, що заявлені прокурором ризики, передбачені п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є припущенням. Стороною обвинувачення не доведено, що для запобігання ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду не може бути застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту чи застави. А ризик можливого впливу на свідків і потерпілого повністю спростовується поведінкою обвинуваченого, оскільки немає жодних відомостей про спроби такого впливу, попри можливість таких дій, оскільки всі свідки в даному кримінальному провадженні працівники УВП №12. При цьому, допитаний в судовому засіданні потерпілий пояснював, що протягом цього часу зі сторони ОСОБА_10 ніякого впливу і тиску щодо зміни його показів, не було.

Прокурор відділу обласної прокуратури ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 червня 2022 року про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою, як необґрунтовану, в частині визначення розміру застави 372150 гривень, внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадженні. Постановити нову ухвалу, якою продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 , терміном до 12.08.2022 року, без визначення розміру застави.

В обґрунтування апеляційних доводів, прокурор вказує на те, що під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати на даний час. Враховуючи наявні ризики, особу обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належне виконання обов`язків обвинуваченим ОСОБА_11 , шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не можливо. Крім того, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України та тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст. 189, ч. 2 ст. 307 КК України. Водночас, відповідно до п.4 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 КК України. Однак, суд не врахував цих положень закону визначив розмір застави, та не навів в ухвалі обґрунтувань щодо визначення застави саме такого розміру. Вважає, що визначений альтернативний запобіжний захід не може забезпечити виконання обвинуваченим покладених обов`язків та не виключає можливості вчиняти вплив на свідків з метою схиляння їх до дачі в суді показань в його користь, та не виключає інші встановлені у провадженні ризики.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора;

- прокурор підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, заперечив проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України та ОСОБА_11 - за ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 307 КК України.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відповідно до ст.12 КПК України, є тяжкими та особливо тяжким злочинами.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави, у зв`язку з тим, що строк запобіжного заходу закінчується 04 липня 2022 року, а встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Оскаржуваною ухвалою продовжено до 12 серпня 2022 року включно застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 без визначення розміру застави. Цією ж ухвалою продовжено до 12 серпня 2022 року застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 . Визначено обвинуваченому ОСОБА_11 заставу в розмірі 150 (сто п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі - 372 150 (триста сімдесяти двох тисяч ста п`ятдесяти) грн.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, суд першої інстанції врахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , особи обвинувачених та ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, які не зменшилися, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує їх тримання під вартою та унеможливлює застосування до них більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 про те, що відсутні докази існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_10 , суд враховував не лише тяжкість злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою. Посилання захисника на певні дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, передбаченого статтями 255-2553 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з ч. 5 ст. 182 КК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора в частині обрання обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави не може бути розглянута в суді апеляційної інстанції, оскільки подана без врахування вимог ч. 3 ст. 392 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 року.

На виконання вимог відповідного рішення Конституційного суду України статтю 392 КПК України було доповнено новою частиною, відповідно до якої ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, діючий кримінальний процесуальний закон дозволяє оскаржувати в апеляційному порядку тільки рішення щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не дозволяють оскаржувати рішення, які стосуються обрання інших альтернативних більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому, колегія суддів вважає, що при продовженні обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом правильно не застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, оскільки ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду сторона захисту не навела переконливих доводів та не надала жодних доказів на підтвердження того, що існують виключні обставини, за яких необхідно визначити такий альтернативний запобіжний захід.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про їх особи, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинувачених, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційних скаргах, не встановлено, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 331,376,404,405,407,418,419,422-1КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора відділу обласної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5