Номер провадження: 11-кп/813/1968/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2022 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002668 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2022 року, відносно:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.5 ст.191, ч.1 ст.366, ч.2 ст. 357 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 09 вересня 2022 року відносно ОСОБА_10 під час судового розгляду продовжений строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07 листопада 2022 року включно із заставою у розмірі 33 928 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 59 781 136 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_10 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою змінити на міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та звільнити його з під варти.

Вказує, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Досліджені судом докази(документи), надані прокурором у копіях, не відповідають вимогам ст.ст. 93, 98-100 КПК України та не доводять обґрунтованість обвинувачення у будь-якій частині.
В порушення вимог ст. 199 КПК України прокурором не викладені обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали суду про тримання під вартою.
Стороною обвинувачення навмисно затягується розгляд справи, не було надано суду ряд процесуальних документів.
Прокурором в порушення вимог ст. 199 КПК України не було доведено, що раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики.
Підставою для продовження строку тримання під вартою стало клопотання прокурора із зазначенням про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, проте суд в оскаржуваній ухвалі вказав, що прокурором заявлено три ризики, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та встановлення судом наявності двох ризиків, передбачених п.п.1,3 ст. 177 КПК України.
Судом розгляд клопотання було здійснене формально, без посилання на докази, які могли б впевнити незалежного спостерігача в законності тривалого утримання обвинуваченого під вартою.
Суд не надав жодної оцінки доводам захисника, які були викладені в запереченнях на клопотання прокурора.
Нехтування судом вимог ст.194, 370, 372 КПК України в даному випадку є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до ухвалення незаконного, необґрунтованого та невмотивованого рішення, висновки якого не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду та які крім тяжкості ймовірного покарання не вмотивовані.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_10 утримується під вартою більше 4 років та вказує, на можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, де проживав разом із малолітнім сином, якого повністю утримував та за місцем проживання характеризувався позитивно.
Судом не надано жодної оцінки захворюванню ОСОБА_10 , який потребує термінового лікування.
Суд першої інстанції не надав оцінки доводам сторони захисту про те, що: вже досліджені судом докази не відповідають вимогам ст. 98 КПК України; суду не надані процесуальні рішення про визнання наявних у матеріалах досудового розслідування копії документів речовими доказами; стороною обвинувачення не надані документи, які підтверджують повноваження слідчого на здійснення досудового розслідування; не надані витребувані судом від прокурора докази, які свідчать про виконання стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України; що суд та сторона обвинувачення досі вважає потерпілим від кримінального правопорушення громадянина ОСОБА_11 , який в судовому засіданні заявив про відсутність у нього будь яких вимог до ОСОБА_10 , проте ним подана заява з вимогами до ТОВ «Капіталстрой».

Також судом не надана оцінка сторони захисту про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Адвокат ОСОБА_9 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Прокурор та представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційних вимог захисника.
ОСОБА_10 заяву про участь в судовому засідання не подавав.
Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг , колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
У відповідності до приписів ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вбачається, що на розгляді Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002668 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч.5 ст.191, ч.1 ст.366, ч.2 ст. 357 КК України.

На теперішній час у даному кримінальному провадженні судовий розгляд не закінчено, строк тримання під вартою ОСОБА_10 за попередньою ухвалою був продовжений до 18.09.2022 року.
Як видно, суд відповідно до приписів ст. 331 КПК України розглянув клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу в судовому засіданні 09.09.2022 року , та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для його задоволення.
Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
Доводи апеляційної скарги адвоката про те, що підставою для продовження строк утримання його під вартою стала лише тяжкість покарання , що загрожує, є безпідставними.
Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_10 суд виходив із того, судовий розгляд кримінального провадження не завершено, він обвинувачується у вчиненні сукупності злочинів передбачених ч.4 ст. 190, ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 357 КК України, частина з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та носять підвищену суспільну небезпеку та врахував інші відомості, що передбачені ст. 178 КПК, дані про особу обвинуваченого, та його процесуальну поведінку на стадії досудового розслідування, яку не можна визнати сумлінною.
Зокрема суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_10 переховувався від органу досудового розслідування та був оголошений у розшук, що вказує на вірогідність існування ризику переховуватися від суду і на даній стадії судового розгляду.
ОСОБА_10 на час затримання проживав не за місцем реєстрації, не має достатньо міцних соціальних зв`язків, які б мали реальний вплив на його поведінку та слугували б стримуючим запобіжником його поведінки.

Ці обставини у сукупністю з тяжкістю покарання, що загрожує у разі доведення винуватості доводять продовження існування ризику переховування від суду , про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Жодних відомостей чи доказів того, що на даний час у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися істотні зміни , які б давали підстави для висновку про зменшення існуючого ризику захисником до апеляційної скарги не додано.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

На переконання судової колегії , зазначені вище обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування до ОСОБА_10 на даній стадії судового розгляду кримінального провадження більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із тримання під вартою, як на тому наполягає апелянт, не зможе запобігти ризику переховування від суду , який продовжує існувати .
Наведені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути визнані запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_10 під час подальшого судового розгляду та не зменшують суспільну небезпечність особи обвинуваченого, а відтак не можуть бути визнані достатньою підставою для зміни запобіжного заходу відносно нього на більш м`який.
В суді першої інстанції, як видно, триває судовий розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 а тому встановлення на даному етапі його вини у вчиненні інкримінованого злочину відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.
Перевірка достатності доказів для постановлення обвинувального вироку не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу до закінчення судового розгляду.
Апеляційний суд, до ухвалення рішення суду першої інстанції по суті, позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні, в тому числі на предмет їх допустимості, а також робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи.
Тому посилання захисника в апеляційній скарзі як на підставу для зміни запобіжного заходу на більш м`який, на те , що надані прокурором докази не доводять пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення , колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доведеність чи недоведеність обвинувачення не є предметом апеляційного розгляду в межах апеляційного перегляду ухвали суду щодо запобіжного заходу.
З цих же підстав не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта про те, що судом при вирішенні питання щодо продовження строку застосування запобіжного заходу не було надано оцінку доводам сторони захисту про те, що досліджені судом докази не відповідають вимогам ст. 98 КПК та про ненадання стороною обвинувачення документів , що підтверджують повноваження слідчого і т.п.
Всі ці питання підлягають вирішенню та оцінці судом при ухваленні остаточного рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження.
Відповідно апеляційним судом не надаються висновки щодо наявності чи відсутності повноважень слідчого , що ухвалював рішення на стадії досудового розслідування , зокрема про оголошення ОСОБА_10 у розшук, на що вказував захисник під час апеляційного розгляду.
Посилання апелянта на те, що судом не було враховано наявність у обвинуваченого захворювання, яке потребує термінового лікування не може слугувати самостійною підставою для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який , оскільки будь-яких відомостей про те, що стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює його подальше перебування в умовах установи попереднього ув`язнення матеріали провадження не містять.
До апеляційної скарги не додано доказів критичного погіршення стану здоров`я обвинуваченого та неможливості його перебування в установі попереднього ув`язнення.
В умовах слідчого ізолятора медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

У разі існування потреби в наданні медичної допомоги обвинуваченому, він не позбавлений можливості звернутися до установи попереднього ув`язнення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню обвинуваченого під вартою, обвинувачений або його захисник не позбавлені права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України.
Посилання захисника на те , що у ОСОБА_10 на утриманні є малолітній син не можуть бути визнані такими чинниками, які свідчать про існування у обвинуваченого таких соціальних зв`язків, міцність яких би нівелювала ризик переховування від суду на даній стадії судового розгляду кримінального провадження.
Посилання апелянта ,як на підставу скасування ухвали суду, на те, що у клопотанні прокурора вказаний лише один ризик , а в ухвалі суду вказано , що продовжують існувати два ризики, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки це не призвело до неправильності висновків суду щодо наявності підстав для продовження тримання обвинуваченого під вартою, так як ризик переховування обвинуваченого, який вказано у клопотанні прокурора та встановлений судом є ще досить значним, що зумовлює необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали.

Враховуючи викладене , колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.
Доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК судом першої інстанції , а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
Також апеляційний суд відмічає, що обвинувачений ОСОБА_10 тривалий час перебуває під вартою, судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання приписів ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК про здійснення судового розгляду протягом розумного строку .
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2022 року, якою під час судового розгляду відносно ОСОБА_10 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 та 318 КПК України під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 .
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4