ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1767/22 Справа № 215/1724/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:
прокурора(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
захисника(в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Нова Каховка Херсонської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України, -

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2022 року клопотання прокурора задоволено, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 строком на 60 днів, до 31 липня 2022 року включно.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив про неможливість запобігання заявленим ризикам у інший спосіб, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства, та може переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення відповідальності. Також враховано відсутність в нього постійного джерела доходу, що свідчить про ризик продовження злочинної діяльності з метою відшукання коштів для проживання. Визначення менш обтяжливого запобіжного заходу, як про це просили захисник та обвинувачений, на думку суду, не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2022 року,скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, а заявлені ризики є недоведеними. Зазначає, що його необгрунтовано звинувачують у вчиненні інкримінованих злочинів, при цьому докази вчинення ним злочину не були досліджені судом, оскільки прокурор не надав жодних матеріалів. Вважає, що судом порушено розумність строків тримання його під вартою, оскільки він перебуває в статусі обвинуваченого вже чотири роки та шість місяців. Одночасно вказує, що судом було проігноровано його заяву про заміну адвоката.

Заслухавши суддю-доповідача; вислухавши обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, просили апеляційну скаргу задовольнити та змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання; прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України, справа перебуває у стадії судового розгляду і причетність останнього до інкримінованих діянь є достатньо вірогідною для вирішення питання про застосування до нього запобіжного заходу.
Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, точність кваліфікації дій обвинуваченого, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінального правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 і грунтовно встановив, що раніше встановлені щодо цього обвинуваченого процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання останнього під вартою.
Так, відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких кримінальних правопорушень, серед яких кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 115 КК України, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, та спрямувати свої дії для реалізації поставленої мети.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Оцінюючи ризик переховування в сукупності з іншими обставинами, що мають значення, колегія приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 легального джерела доходу та міцних соціальних зв`язків не має, а також зареєстрований у м. Нова Каховка Херсонської області, що на даний час є тимчасово непідконтрольною владі України територією, та приходить до висновку, що такий ризик існує і є вагомим.
Також обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків у даному провадженні, оскільки йому їх повні анкетні дані та місце їх проживання, а тому ризик незаконного впливу на них з метою примушування до надання тих чи інших показів також існує.
Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення клопотання прокурора, оскільки останній довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Колегія суддів звертає увагу на доводи апелянта щодо тривалості тримання його під вартою, втім вважає, що сама по собі ця обставина, з урахуванням вищенаведених обставин та відомостей про особу обвинуваченого, не спростовує необхідності подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою.
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4