Справа № 373/1393/21
Номер провадження 1-кп/373/132/22
УХВАЛА
10 червня 2021 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, що здійснюється у формі приватного обвинувачення, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000098 від 21.07.2021 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рибінськ, Ярославської області, Росія, громадянки України, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт складено прокурором Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_3 20.08.2021 та скеровано до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області 26.08.2021.
Після задоволення самовідводу судді у даному кримінальному провадженні та повторного автоматизованого розподілу справи між суддями ухвалою судді від 06.05.2022 призначено підготовче засідання у кримінальному провадженні № 0000098.

За змістом обвинувального акту ОСОБА_4 19.07.2021 близько 17:00 год, знаходячись поблизу під`їзду №2 будинку 13/15 по вул. Мазепи в м. Переяславі Бориспільського району, побачила малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у неї стався словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_4 підійшла до малолітнього ОСОБА_6 , який стояв до неї лівим боком та схопила останнього обома руками за вуха і почала їх викручувати.
Посилаючись на такі обставини та на опис виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень з зазначенням їх ступеню тяжкості у висновку експерта №147 від 22.07.2021, прокурор висунув обвинувачення ОСОБА_4 у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Захисник ОСОБА_5 подав клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, яке мотивував невідповідністю його змісту вимогам закону та порушенням права обвинуваченої на захист від конкретного обвинувачення.
Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала свого захисника та зазначила, що їй не зрозуміло у чому саме її обвинувачують. Повідомила, що вона не отримала від прокурора обвинувальний акт, а в розписці підписалася там де їй сказав прокурор, вважаючи що так підтверджує свою участь на бесіді з прокурором. Про право на перекладача їй, як російськомовній громадянці, не було роз`яснено прокурором, а також не забезпечено це право.
Прокурор вважає, що обвинувальний акт складено у відповідності до вимог закону, зміст його роз`яснений обвинуваченій російською мовою, будь яких скарг чи клопотань вона не висловлювала, а тому підстав для повернення обвинувального акта прокурору немає.

Суд вирішив питання повернення обвинувального акта, керуючись наступним.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

У п.1 ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
У п.2 та п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню також винуватість обвинуваченого, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому йдеться про право особи бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (також рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79).
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Отже, обвинувальний акт і додані до нього обов`язкові документи повинні відповідати вимогам КПК України, оскільки, за змістом процесуального закону, це забезпечує процес змагальності сторін та сприяє виконанню завдань, визначених в ст. 2 КПК України, відповідно до яких: забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вислухавши учасників кримінального провадження, врахувавши наведені норми права та висновки ЄСПЛ, суд находить клопотання захисника в більшій мірі обґрунтованим, оскільки судом встановлена невідповідність змісту обвинувального акта вимогам закону.

Так, прокурором в порушення п.2 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не вірно зазначені анкетні відомості обвинуваченої ОСОБА_4 в частині дати її народження та не зазначено фактичне місце проживання обвинуваченої.

Також прокурором також не виконані вимоги п.5 ч.2 ст. 291 КПК щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке має відповідати правовій кваліфікації кримінального правопорушення.
У цій частині процесуальних вимог до обвинувального акта судом виявлені наступні недоліки.
По-перше, в обвинувальному акті зовсім не зазначено час та місце застосування фізичної сили (хватання за вуха та викручування їх) до малолітнього потерпілого, а вказано лише час та місце словесного конфлікту між обвинуваченою та потерпілим, який за змістом та послідовністю викладу обставин, передував активним діям обвинуваченої та/або супроводжував її дії, що також не конкретизовано. При цьому, місце події: на вулиці біля багатоповерхового будинку прокурор не пов`язав ні з місцем проживання малолітнього потерпілого, ні з умислом обвинуваченої, спрямованим на ті чи інші дії, ні з будь-якими іншими обставинами, які мають визначальне значення для формулювання обвинувачення.

По-друге, в обвинувальному акті взагалі не викладені наслідки кримінально караних дій обвинуваченої, які за об`єктом посягання кримінального правопорушення, що їй інкримінується, є шкода здоров`ю потерпілого, а також не розкрито причинний зв`язок між діями обвинуваченої та відповідними наслідками для потерпілого.
У цьому аспекті Суд зауважує, що наведена в обвинувальному акті частина висновку експерта №147 від 22.07.2021 про різновид та кількість тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого та їх ступінь тяжкості, не пов`язаний прокурором з діями обвинуваченої, а є розкриттям змісту одного з доказів, що статтею 291 КПК не передбачено та повинно з`ясовуватись судом лише на стадії дослідження доказів.

По-третє, в обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення не зазначені форма вини та характер умислу (прямий чи не прямий), мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та взагалі не розкрито предмет посягання, тобто спрямованість умислу.
Зазначення таких відомостей у формулюванні обвинувачення є необхідним не лише для захисту особи від конкретного обвинувачення, а й для розмежування умисного нанесення тілесних ушкоджень від хуліганства, де предмет посягання є іншим, при тому, що протиправні дії за змістом цього обвинувального акта відбувались на вулиці біля багатоповерхового житлового будинку.

По-четверте, в обвинувальному акті за обвинуваченням ОСОБА_4 у вичинені кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, прокурор в порушення п.6 ч.2 ст. 291 КПК відхиляє цю обставину, як таку, що передбачена п.6 ст. 67 КК України, не зазначає її та ніяк не мотивує таке своє рішення.

Отже, суд дійшов висновку про допущення прокурором істотних порушень положень ст. 291 КПК України, у змісті обвинувального акта, які виразились в неповному викладі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення (місце та час, обстановка події, а також обставини які спонукали особу до вчинення протиправних дії тощо). Також істотним порушенням при формулюванні обвинувачення судом визнається не зазначення прокурором мети, мотиву, характеру та спрямованість умислу на конкретний об`єкт посягання, який охороняється законом; не зазначення в обвинувальному акті наслідків протиправних дій для потерпілого (шкода, завдана кримінальним правопорушенням) та не розкриття взаємозв`язку між діями обвинуваченої та наслідками для потерпілого.
Крім того, суд зауважує, що прокурором до обвинувального акта в якості розписки про отримання обвинувального акта підозрюваною ОСОБА_4 , додано друкований текст, фактично бланк документа, де обвинувачена поставила дату та підпис, а також вписала у спеціально відведений рядок своє прізвище, ім`я, по батькові. Такий документ по своїй природі не є розпискою, текст якої особа має писати власноруч.
Всі вищезазначені судом недоліки обвинувального акта призвели до неконкретності висунутого обвинувачення, що в свою чергу порушує право обвинуваченої на ефективний захист та є перешкодою для прийняття обвинувального акта до судового розгляду, який згідно приписів ст. 337 КПК України здійснюється судом виключно в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
З цією метою процесуальним законом передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд досліджує обвинувальний акт на його відповідність вимогам закону та вирішує питання можливості призначення справи до судового розгляду за висунутим обвинуваченням.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 20- 22, 291, 314 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 , задовольнити.

Обвинувальний акт в кримінальному провадженні, ЄРДР № 0000098 від 21.07.2021 відносно ОСОБА_4 , яка обвинувачується за ч.1 ст. 125 КК України повернути прокурору для приведення його у відповідність до вимог закону.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1