ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2047/22 Справа № 185/6513/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
потерпілого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),
представника потерпілого ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001570 від 08 серпня 2019 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлограді, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
Цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 623 096 грн. 00 коп. та моральної шкоди у розмірі 120 000 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. та стягнення щомісячно 15% від п`яти мінімальних заробітних плат з обвинуваченого ОСОБА_7 заявлений, потерпілим ОСОБА_9 задоволено частково
Стягнено з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 145 792,48 грн.
Стягнено з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 119 000 грн.
Стягнено з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 щомісячно 15% від п`яти мінімальних заробітних плат.
В іншій частині позову відмовлено.
Згідно з обставинами, встановленими судом, 08 серпня 2019 року близько 12.26 години ОСОБА_7 , без посвідчення водія відповідної категорії, так як не отримав його у встановленому порядку, керуючи, технічно-справним автомобілем марки «BMW 316» реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на території Республіки Польща, який на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 належить громадянину республіки Польща ОСОБА_12 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , рухався по лівій полосі проїзної частини вулиці Дніпровської міста Павлограда Дніпропетровської області зі сторони вулиці Комарова у напрямку вулиці Центральної. Під час руху, в районі будинку № 381 ОСОБА_7 , керуючи вказаним автомобілем, рухався зі швидкістю не менше 122,2... 127,5 кілометрів на годину, що перевищує максимально допустиму швидкість у населеному пункті (50 км/год), чим позбавив себе можливості при виникненні небезпеки для руху своєчасно зупинити керований ним автомобіль, тим самим грубо порушив Правила дорожнього руху України. В процесі подальшого руху, керуючи вказаним автомобілем, маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості для руху, не врахував дорожню обстановку та маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху у вигляді зміни напрямку руху ліворуч велосипедиста ОСОБА_9 , який керуючи велосипедом «Corratec x-vert Motion» білого кольору рухаючись по правій полосі, попереду автомобіля «BMW 316», у попутному напрямку почав виконувати маневр повороту ліворуч, водій ОСОБА_7 , не вжив заходів на зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу внаслідок чого допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним автомобіля «BMW 316» з лівою боковою частиною велосипедиста «Corratec x-vert Motion».
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій велосипеда ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження.
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, в якому вказано:
п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали.
Невиконання водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної події, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді переломів 9-10-11 ребер зліва, уламкового переломі лівої лопатки, гемопневмотораксу зліва, відкритого уламкового перелому нижньої третини лівої гомілки зі зміщенням та дефектом кісткової тканини, множинних забоїв та саден м`яких тканин лівої верхньої кінцівки, спини та обличчя. За своїм характером вищезазначені тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та змінити на більш м`яке покарання, цивільний позов в частині стягнення на користь потерпілого щомісячно 15% від п`яти мінімальних заробітних відмовити.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_7 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. На переконання обвинуваченого, суд не надав оцінки тим обставинам, що він визнав свою вину та щиро розкаявся. ОСОБА_7 просить врахувати відсутність скарг за місцем його мешкання, його відношення до скоєного та щире каяття. Окрім наведеного, обвинувачений вважає, що суд безпідставно ухвалив рішення про стягнення з нього 15 % від п`яти мінімальних заробітних плат. Апелянт зазначає, що потерпілим не надано документів на підтвердження продовження праці за трудовим договором або трудовий договір, довідки про доходи з ДФС, трудову книжку, яка підтверджує трудову діяльність.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_13 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_7 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Прокурор вважає, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_7 не мав права керування транспортними засобами та сів за кермо свідомо створивши загрозу для інших учасників руху. При цьому, обвинувачений рухався з перевищенням швидкості, що унеможливлює керованість транспортного засобу. Окрім того, з моменту ДТП останній відшкодував потерпілому лише 1000 грн., що може свідчити про відсутність усвідомлення обвинуваченим своєї причетності до наслідків злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримав та заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілого та його представника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинувачених та на кваліфікацію їхдій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , за доводами прокурора та обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, обставини його вчинення, характер допущених порушень ПДР та наслідки, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та не встановив таких, які б в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжували.
Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього за умови призначення покарання у виді позбавлення волі на визначений судом строк колегія суддів погоджується.
На переконання колегії суддів, судом з достатньою повнотою враховано ті обставини, що ДТП сталось внаслідок грубого порушення обвинуваченим ПДР України, що спричинило тяжкі наслідки, а також й те, що останній не відшкодував потерпілому шкоду. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції сторони не заперечували, що відшкодовано обвинуваченим шкода в розмірі 1000 грн.
За цих умов, у суду відсутні підстави для визнання обґрунтованими доводи прокурора та призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання.
Водночас, колегія суддів не вбачає підстав й для його пом`якшення, за доводами обвинуваченого.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, відверто зловживаючи ПДР України, завдану шкоду не відшкодував, його виправлення можливе лише за умови ізоляції від суспільства, а тому призначене судом покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, слід вважати справедливим.
З огляду на викладене, доводи прокура та ОСОБА_7 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, як через суворість, так і внаслідок м`якості, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Перевіряючи правильність вирішення судом цивільного позову, зокрема в частині задоволених судом вимог потерпілого про щомісячне стягнення з обвинуваченого 15% від п`яти мінімальних заробітних плат, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною 5 статті 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування стороннього догляду тощо.
Відповідно до частини другої цієї статті, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Таким чином, виходячи з вимог ч. 2 ст. 1195, ч. 1 ст. 1197 ЦК України, втрачений заробіток особи визначається у відсотковому співвідношенні між середньомісячною заробітною платою та ступенем втрати потерпілим загальної працездатності.
При цьому, середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
На переконання колегії суддів, наведені вимоги закону обґрунтовано враховані судом при вирішенні цивільного позову.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що внаслідок ДТП потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження та втратив 15 % стійкої професійної працездатності (т. 2, а.п. 141-150).
Водночас, з огляду на надані потерпілим розрахунки, середньомісячний заробіток останнього був меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого щомісяця 15 % саме від п`яти мінімальних заробітних плат.
Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений не оскаржує розмір втраченого потерпілим заробітку за період з 08 серпня 2019 року до 30 квітня 2022 року, проте не погоджується лише з щомісячним стягненням з нього 15 % від п`яти мінімальних заробітних плат.
За цих умов, суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_7 , що він не позбавлений права звернутись до суду в порядку цивільного судочинства для перерахунку суми стягнення у разі відновлення працездатності потерпілого.
Доводи обвинуваченого про те, потерпілим не надано доказів на підтвердження здійснення ним трудової діяльності суд розцінює як безпідставні, оскільки останні суперечать долученій до позовної заяви копії трудової книжки. При цьому, жодних доказів, які б ставили під сумнів наведені обставини, обвинуваченим надано не було.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку в частині задоволеного судом цивільного позову, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4