Дата документу 15.08.2022 Справа № 331/1456/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1085/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/1456/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора з доповненням на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 24 червня 2022 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк покарання 7 місяців 20 днів.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї прокурор просив ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою провадження за клопотанням захисника про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання закрити. Свої вимоги мотивував тим, що з урахуванням судимостей ОСОБА_8 та положень п.2 ч.3 ст.81 КК застосування умовно-дострокового звільнення до нього можливе лише після відбуття ним не менше двох третин строку покарання. Тобто право ОСОБА_8 на застосування умовно-дострокового звільнення наступає після відбуття ним 1 року 10 місяців 15 днів, тобто з 27.06.2022 року. Між тим, станом на день ухвалення судом ухвали відбутий строк покарання становив 1 рік 10 місяців 12 днів. Крім того, суд допустив арифметичну помилку в частині невідбутого строку покарання зазначивши його як 7 місяців 20 днів, тоді як фактично невідбутий строк покарання складає 7 місяців 18 днів. Також рішення суду не відповідає матеріалам справи, які не містять даних про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Оголошені судом матеріали, в тому числі характеристики підготовлені у різні періоди перебування засудженого під вартою, а не під час відбування покарання, характеризують засудженого здебільшого нейтрально та як особу, яка виконує покладені на нього розпорядком дня установи заходи, що є його прямим обов`язком та не свідчить про правослухняну самокеровану поведінку, а також про його виправлення. Крім того, суд належним чином не врахував, що ОСОБА_8 притягався до відповідальності за порушення режиму тримання у виді зберігання мобільного телефону. І хоча це порушення погашене суд мав його врахувати як характеристику поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання. Також матеріали справи взагалі не містять даних щодо сумлінної поведінки та ставлення до праці засудженого. Крім того, під час розгляду клопотання суд з`ясував у представника установи лише ставлення до даного клопотання, проте не з`ясував питання доведення виправлення, що є обов`язковим. Також розпорядження про виконання судового рішення, що набрало законної сили, надійшло до слідчого ізолятора 15.07.2022 року, тобто через 21 день після ухвалення оскаржуваної ухвали суду. Відтак, оскільки ОСОБА_8 не приступив до виконання покарання то суд не мав повноважень розглядати клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 .

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник просив залишити скаргу без задоволення через необґрунтованість наведених в ній доводів, а ухвалу суду залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; захисника та засудженого, які заперечили проти апеляційної скарги та просили ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга з доповненням не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_8 засуджено вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.11.2021 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК із застосуванням ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК остаточно до 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислюється з моменту фактичного затримання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31.01.2019 року - з 12.08.2020 року відповідно до протоколу затримання.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24.05.2022 року вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.11.2021 року щодо ОСОБА_8 залишено без змін.

Захисник ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання.

Суд першої інстанції, задовольняючи дане клопотання, виходив з того, що матеріалами справи підтверджено те, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою довів своє виправлення, а тому до нього можливо застосувати умовно-дострокове звільнення.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 засуджено за вчинення нетяжких злочинів.

Із наявної в матеріалах справи характеристики встановлено, що за час тримання у слідчому ізоляторі ОСОБА_8 мав одне стягнення, яке є погашеним, заохочень не має, за характером не агресивний, конфліктності не виявляє, на заходи виховного впливу реагує задовільно, підтримує суспільно-корисні зв`язки з рідними.

Суд першої інстанції перевіривши з достатньою повнотою наявні в матеріалах справи документи, дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 довів своє виправлення, а відтак підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, належним чином мотивувавши в ухвалі свої висновки.

До заперечень апеляційної скарги прокурора про те, що на день ухвалення оскаржуваної ухвали ОСОБА_8 не відбув необхідний строк, після якого можливе умовно-дострокове звільнення, колегія суддів ставиться критично, оскільки за проведеним підрахунком на момент розгляду клопотання ОСОБА_8 відбув необхідний строк покарання, передбачений ч.3 ст.81 КК. При цьому невідбутий строк покарання судом також визначено правильно.

Відсутність у матеріалах справи даних про ставлення до праці ОСОБА_8 не може бути безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання. Адже із наданої характеристики вбачається, що ОСОБА_8 до суспільно-корисної праці не залучався з незалежних від нього причин.

Сам по собі факт наявності у ОСОБА_8 одного стягнення, яке до того ж є погашеним, не є безумовною перешкодою для застосування умовно-дострокового звільнення.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_8 не відбував покарання, а утримувався у слідчому ізоляторі, а тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення, є непереконливими. Адже строк попереднього ув`язнення зараховується судом у строк відбування покарання, а тому ОСОБА_8 фактично відбував призначене йому покарання, що не виключає можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення. Тривале перебування ОСОБА_8 в місцях попереднього ув`язнення не може бути перешкодою для визначення необхідного для застосування положень ст.81 КК фактично відбутого строку покарання.

Відтак, на переконання колегії суддів, у даній справі не встановлено обставин, які би безумовно свідчили про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За наведених обставин колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі прокурора мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали за наслідками апеляційного розгляду.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора з доповненням залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 24 червня 2022 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4