Справа № 157/137/20 Провадження №11-кп/802/392/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.121 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04 лютого 2022 року

В С Т А Н О В И В

Вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04 лютого 2022 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, непрацевлаштованого, раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.ст. 75, 76 КПК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого про відшкодування майнової шкоди в сумі 17 216 гривень 86 копійок та моральної шкоди в розмірі 140 000 гривень- задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 відшкодування майнової шкоди в сумі 16 416 гривень 86 копійок та 60 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.
В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено питання про речові докази.

Згідно із вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він 17 вересня 2019 біля 20 години 30 хвилин, знаходячись поблизу бару «Видричі», що на вул. Центральна, 57 в с. Видричі Камінь-Каширського району Волинської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, невстановленим у ході досудового розслідування металевим предметом умисно наніс ОСОБА_7 не менше чотирьох ударів у ділянку голови, чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді забійних ран у ділянці носа, підборіддя та кінчика язика, середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді внутрішньосуглобового перелому голівки суглобового відростку нижньої щелепи справа, а також тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя, у вигляді важкої закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку з субдуральною гематомою лобно-тім`яно-скроневої ділянки справа.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зазначає про безпідставне й невмотивоване призначення надто м`якого покарання та застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України, не надання належної правової оцінки ступеню тяжкості та характеру суспільної небезпечності вчиненого. Судом не з достатньою повнотою враховано ставлення обвинуваченого до вчиненого та наслідків, а також позицію потерпілого, який наполягав на призначенні максимально суворого покарання. Обвинувачений не розкаявся у вчиненому, не засудив своєї протиправної поведінки та не усунув заподіяну шкоду і наслідки, а отже необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 покаранням є позбавлення волі, яке слід відбувати реально. Крім того, не встановлено жодної пом`якшуючої покарання обставини, свою вину обвинувачений вперто заперечує, вважає заяву потерпілого про вчинення кримінального правопорушення та показання останнього помстою, також ОСОБА_9 створено штучні покази власної непричетності до скоєного злочину. Також судом при звільненні останнього від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку не враховано особи обвинуваченого та фактів, які свідчать про вперте небажання ОСОБА_9 дотримуватись правил на норм поведінки в суспільстві, відсутності моральних якостей та психологічних установок на дотримання вимог діючого правопорядку, впевненість у безкарності своїх дій. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

-потерпілий не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок в частині призначеного покарання через його невідповідність особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого, внаслідок м`якості, а також в частині вирішення цивільного позову. Вказує, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, судом не з достатньою повнотою враховано обставини вчиненого систематичне неодноразове нанесення ударів металевим предметом, які спричинили ряд тілесних ушкоджень, жорстокість та вчинення кримінального правопорушення умисно з мотивів помсти.Вважає обвинуваченому має бути призначене покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, характеристику особи обвинуваченого та обставини, що обтяжують покарання. А при частковому задоволенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди, не враховано вимоги розумності та справедливості, пережитий фізичний біль та страждання. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням та вирішення цивільного позову скасувати та призначити ОСОБА_9 покарання, яке за своїм видом та розміром є явно співмірним вчиненому обвинуваченим злочину та його особі. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 відшкодування майнової шкоди в сумі 17 216 гривень 86 копійок та моральної шкоди в розмірі 140 000 гривень.
-захисник в інтересах обвинуваченого оскаржує вирок через невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Вказує на нечіткість сформульованого обвинувачення в частині зазначення кількості нанесених потерпілому ударів, неконкретизованість дати та часу, мотиву та мети вчинення злочину. Вважає що обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях та суперечить дослідженим в ході судового розгляду доказам: показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , даним слідчого експерименту, висновкам експертів, нелогічність дій і неспроможність показів головного свідка ОСОБА_14 . Потерпілий надав різні за своїм змістом покази, при цьому не заперечуючи факт, перебування у стані алкогольного сп`яніння, що не виключає ймовірність викривлення його спогадів. З огляду на те, що в ході судового розгляду не встановлені достатні докази для доведення наявності події та складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_9 , який категорично заперечив свою причетність, просить вирок з вищенаведених мотивів скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок, а кримінальне провадження закрити.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, прокурора та потерпілого, які подані ними апеляції підтримали, апеляцію захисника обвинуваченого заперечили, міркування обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу захисту підтримали та в задоволенні апеляційних скарг прокурора та потерпілого просили відмовити, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за який його засуджено.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_9 своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України не визнав, його винуватість доведена зібраними у провадженні доказами, які обґрунтовано враховані судом.

Потерпілий в судовому засіданні показав, що 08 вересня 2019 року в нього виник конфлікт з обвинуваченим ОСОБА_9 , який побив його сина ОСОБА_15 . Під час конфлікту ОСОБА_9 пригрозив йому, що поб`є його, як і його сина, на що потерпілий, не стримавши своїх емоцій, вдарив ОСОБА_9 , а пізніше викликав працівників поліції, яким повідомив про побиття свого сина. 17 вересня 2019 року ввечері він знову побачив ОСОБА_9 в місцевому барі, але, не бажаючи повторення сварки, попрямував додому. Пройшовши приблизно 100-150 метрів від бару в напрямку свого дому, побачив ОСОБА_9 , який наніс йому удари металевим предметом в голову, від яких він упав на землю. Після цього ОСОБА_9 почав наносити йому удари ногами в голову. Підвівшись, потерпілий сказав ОСОБА_9 , що той відповість за свої дії. У відповідь обвинувачений повторно наніс йому два удари рукою в голову, від чого потерпілий знову впав на землю. Більше ударів обвинувачений не наносив. Також додав, що ОСОБА_9 усі удари наносив металевим предметом, оскільки відчувався пекучий біль.

Свідок ОСОБА_16 підтвердив інцидент з обвинуваченим 08 вересня 2019 року. Останній обіцяв помститися йому. 17 вересня 2019 року зі слів батька дізнався про побиття його ОСОБА_9 .

Достовірність показів свідка ОСОБА_16 підтвердили свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 також вказали на наявність тілесних ушкоджень в ОСОБА_7 та побиття обвинуваченим зі слів самого потерпілого.

Згідно висновку експерта №140 від 13 листопада 2019 року та додаткової судово-медичної експертизи №159 від 16 грудня 2019 року у потерпілого виявлено тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя та, які виникли від дії тупого предмету.

Експерт ОСОБА_22 підтвердив висновки вищевказаних експертиз.

Висновок комісійної судово-медичної експертизи №83 від 11 грудня 2020 року підтверджує заподіяння тяжких тілесних ушкоджень вказаних у попередніх висновках та можливе за необхідності нанесення не менше п`яти контактів, як в результаті прямої травмуючої дії тупих предметів в ділянку голови так і під час падіння з висоти власного зросту з раніше наданим прискоренням.

Під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 27 листопада 2019 року, потерпілий чітко вказав місце та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, в судовому засіданні такі покази підтвердив. У зв`язку з наведеним твердження захисника про зміну показань потерпілим ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

Доводи захисника про нечіткість сформульованого обвинувачення в частині зазначення кількості нанесених потерпілому ударів є безпідставні.
Зазначений час вчинення злочину підтверджується інформацією наданою КП «Волинський обласний центр екстреної допомоги та медицини катастроф», де зазначено про виїзд 17 вересня 2019 року в 21 годині 47 хвилин до громадянина ОСОБА_7 . Також дані обставини підтверджуються показами свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_16 , які вказували, що потерпілий повернувся додому біля 21 години з наявними тілесними ушкодженнями.

За таких обставин, показання потерпілого, свідків, які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, а також дані, що містяться у протоколах проведення слідчих експериментів, висновках експертів, переконливо свідчать про те, що дії ОСОБА_9 були цілеспрямованими, тоді як нанесені потерпілому удари металевим предметом були значної сили та направлені в ділянку голови, від яких ОСОБА_7 не втримався на ногах і впав на землю, а також кілька ударів ногами по тілу,коли потерпілий знаходився в положені лежачи на землі, а тому беззаперечно вказують на умисне нанесення потерпілому ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження та не викликають сумнівів у правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України.
Встановлені судом мотив і мета при заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , як встановлено з показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, злочин був вчинений з мотивів помсти.
Версія захисника про заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень іншою особою під час апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшла та спростовується матеріалами справи.

При перевірці кримінального провадження апеляційним судом не виявлено даних, які могли б свідчити про проявлену судом необ`єктивність при його розгляді чи допущені істотні порушення кримінального процесуального закону при збирані й оцінці доказів у справі, на що у апеляційній скарзі посилається захисник обвинуваченого.
Враховуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та доведеність скоєння ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, апеляційний суд вважає, що апеляція захисника обвинуваченого до задоволення не підлягає.
Разом з тим, твердження прокурора та доводи потерпілого про безпідставне звільнення ОСОБА_9 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного судом покарання є обґрунтованими.

Згідно із приписами ст.ст.50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Ст. 75 КК України визначено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який згідно з вимогами ст.12 КК України є тяжким, і за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_9 мінімального розміру покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.
Водночас, свого рішення про його ж звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України суд належним чином не мотивував, не обґрунтував підстав, на підставі яких дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та його наслідків, а саме спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Поза належною увагою суду залишилася і позиція потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання у виді позбавленні волі.
З урахуванням вказаних обставин, на думку апеляційного суду, застосування щодо ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України є необґрунтованим, й таким, що не сприяє меті покарання - виправленню обвинуваченого і попередженню вчинення ним нових злочинів.
За таких обставин, вирок суду в частині звільнення від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим через неправильне застосування Закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, у зв`язку з чим, його слід скасувати та ухвалити новий вирок.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст.121 КК України, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, який, будучи особою молодого віку, офіційно не працює, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо. Враховує апеляційний суд і позицію потерпілого ОСОБА_7 , який наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, а також ставлення самого обвинуваченого до вчиненого, який свою винуватість в суді не визнав, як в ході досудового розслідування, так і судового розгляду, не намагався відшкодувати потерпілому заподіяну злочином шкоду, хоча мав для цього більше ніж достатньо часу. Жодної допомоги у лікуванні та реабілітації ОСОБА_7 не надав, що і спонукало потерпілого в рамках даного кримінального провадження пред`явити цивільний позов, вибачення не попросив, намагався примиритись, у вчиненому не розкаявся.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, у зазначеному випадку, відсутні.

А тому, приймаючи до уваги викладене, ОСОБА_9 слід призначити мінімальний розмір безальтернативного виду покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, яке слід відбувати реально.
На думку апеляційного суду таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів.
Щодо відшкодування матеріальних збитків, апеляційний суд вважає, що місцевим судом задоволено витрати потерпілого на лікування, які підтвердженні документально. З таким рішенням погоджується й апеляційний суд.

Розмір моральної шкоди в сумі 60 000 гривень, на думку апеляційного суду, не відповідає тим фізичним та психічним стражданням, які потерпілий переніс внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень.

Враховуючи глибину та тривалість душевних страждань, які потерпілий переніс, вимоги розумності та справедливості, апеляційний суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 140 000 (сто сорок тисяч) гривень, які слід стягнути з ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_7 .

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04 лютого 2022 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України скасувати.

Визнати ОСОБА_9 засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок в частині цивільного позову змінити. Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_7 до 140 000 (сто сорока тисяч) гривень.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді