Справа № 950/18/22
Провадження № 1-кп/950/83/22
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2022 року м. Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Лебедині кримінальне провадження № 0000018, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.07.2020 за обвинуваченням

ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянин України, уродженець м. Краматорськ, Донецької області; освіта середня; зареєстрований та фактично проживає: АДРЕСА_1 ) раніше судимого:

- 05.12.2012 Приморським районним судом м. Маріуполя, Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді одного року позбавлення волі, на підставі ст. ст. 104, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком в 1 рік, вирок від 05.12.2012 приєднано до вироку від 12.07.2013;

- 12.07.2013 Жовтневим районним судом, м. Маріуполя, Донецької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі;

- 30.01.2013 Жовтневим районним судом м. Маріуполя, Донецької області за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі;

- 18.12.2013 Приморським районним судом м. Маріуполя, Донецької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано покарання у вигляді 6 місяців позбавлення волі по вироку Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.01.2013 до відбуття покарання рахувати 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, та за вироком цього ж суду за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі частково приєднано не відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя, Донецької області від 30.01.2013 та остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна, звільнений з місць позбавлення волі 19.05.2019.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 190 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:
01.07.2020 року ОСОБА_4 перебуваючи у м. Лебедині, Сумської області в мережі Інтернет на платформі онлайн-оголошень «OLX» помітив оголошення про продаж дитячої коляски, де був зазначений номер мобільного телефону ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 . Зателефонувавши на вказаний номер мобільного телефону, продавець товару ОСОБА_5 повідомив йому, що дійсно має намір продати дитячу коляску за указану в оголошенні суму в розмірі 2600,00 грн. Цього ж дня, у ОСОБА_4 , який мав навики використання сучасних технологій, виник злочинний корисливий умисел, спрямований на протиправне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , шляхом обману останнього.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне збагачення та вчинення шахрайських дій стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння ОСОБА_5 матеріальної шкоди, з метою незаконного збагачення шляхом обману, назвався вигаданим представником фірми «Галакс» ОСОБА_6 та попросив номер банківської картки, на яку ніби то бажає перевести грошові кошти в сумі 2600,00 грн. як попередню плату за товар - дитячої коляски.

У свою чергу ОСОБА_5 , довіряючи ОСОБА_4 , з метою отримати грошові кошти за товар, назвав номер своєї банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 та за проханням ОСОБА_4 в період часу з 14 год. 49 хв. до 15 год. 50 хв. зняв у найближчому банкоматі АТ КБ «ПриватБанк», розташованому у м. Суми по вул. Троїцькій, 26, грошові кошти в розмірі 14000,00 грн. Після чого, шляхом обману ОСОБА_5 , ОСОБА_4 повідомив, що в найближчому терміналі самообслуговування для оплати послуг готівкою, необхідно зняті кошти перевести на номер НОМЕР_3 оператора ПрАТ «ВФ Україна», нібито для виконання транзакції по перерахуванню грошових коштів в сумі 2600,00 грн. за придбаний ОСОБА_4 товар.

У подальшому, ОСОБА_5 , через термінал самообслуговування для оплати послуг готівкою (IBOX), який розташований по вул. Троїцькій, 29 у м. Суми, за вказівкою ОСОБА_4 виконав 9 транзакцій, перерахувавши на номер ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_3 грошові кошти з урахуванням комісії банку: о 14 год. 50 хв. 01.07.2020 - 1880,00 грн., о 14 год. 55 хв. - 565,00 грн., о 15 год. 14 хв. - 1880,00 грн., о 15 год. 21 хв. - 940,00 грн., о 15 год. 32 хв. - 188,00 грн., о 15 год. 34 хв. - 1880,00 грн., о 15 год. 37 хв. - 1880,00 грн., о 15 год. 40 хв. - 752,00 грн., о 15 год. 53 хв. - 1316,00 грн. Таким чином ОСОБА_5 перерахував на абонентський номер ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 11280,00 грн.

Указані грошові кошти, ОСОБА_4 в період з 01.07.2020 по 26.09.2020 за допомогою мобільного додатку «SharePay», який завантажив через «Play Market», із застосуванням платіжного сервісу «Global 24», перевів на банківську картку АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_4 , емітовану на своє ім`я, та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вищевказану суму.

За встановлених обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України, а саме шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, кваліфікуючою ознакою якого є «вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки» та «вчинене повторно».

У судовому засіданні ОСОБА_4 вину визнав повністю, покаявся та пояснив, що у червні 2020 року захворіла його дружина і йому потрібні були кошти на утримання сім`ї. Перебуваючи у пошуках додаткового заробітку, ОСОБА_4 на платформі «YouTube» знайшов відео, де була описана схема заробітку. Потім на платформі онлайн-оголошень «OLX» він знайшов декілька об`яв про продаж майна та зателефонував за такими номерами. Одним із продавців був потерпілий ОСОБА_5 , якому ОСОБА_4 назвався вигаданим ім`ям ОСОБА_6 , представником фірми «Галакс». У подальшому попросив потерпілого підійти до банкомата та зняти кошти, які потім останній перерахував на номер мобільного телефону, сім-картка якого була наявна у ОСОБА_4 . Необхідність перерахування коштів саме на номер мобільного телефону ОСОБА_4 пояснив потерпілому тим, що будучи представником фірми, йому необхідні чеки із банкомата, з якого потерпілий знімав кошти. А оскільки в той день банкомат не видав ОСОБА_5 чеків, попросив перерахувати кошти на мобільний номер телефону, з якого у подальшому мали бути перераховані зазначені кошти. В подальшому за допомогою легального додатка, завантаженого на телефон, ОСОБА_4 перерахував кошти із мобільного номера на свою картку в АТ «Універсал Банк», якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Ураховуючи визнання вини обвинуваченим, зважаючи на те, що учасники судового розгляду не оспорювали обставини, викладені в обвинувальному акті, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючи його даних.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів з урахуванням особи винного, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з п. 1 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Вчинений ОСОБА_4 злочин, з урахуванням положень ст. 12 КК України, є тяжким.

Згідно з висновком досудової доповіді від 14.02.2022, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі можливе, але може становити небезпеку для суспільства у тому числі для окремих осіб. Виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому випадку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення особи та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, зазначені у досудовій доповіді висновки суд оцінює разом з іншими обставинами, передбаченими ст. 65 КК України.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування потерпілому завданої шкоди. Також в якості обставини, що пом`якшує покарання суд враховує позицію потерпілого, який у письмових заявах, направлених до суду зазначив, що ОСОБА_4 відшкодував йому шкоду в повному обсязі, просив покарання за таких обставин пом`якшити.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого, суд приймає до уваги, що за місцем проживання він характеризується посередньо, зі слів працює неофіційно, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Суд зазначає, що у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 міру покарання відповідно до санкції ч. 3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 20.03.2018 по справі № 302/904/16-к загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи окрім тяжкості вчиненого злочину, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність претензій з боку потерпілого, наявність сім`ї та утриманців, позицію прокурора, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання та звільнення його від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Також додатково суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Під час досудового розслідування запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався, підстави для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, встановивши йому іспитовий строк на 2 (два) роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1