Справа № 629/7186/18
УХВАЛА

07.10.2022 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України, та ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 187 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:
Прокурор в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою на 60 днів.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували та просили змінити на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 його захисник ОСОБА_7 проти задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Прокурор заперечував проти клопотань обвинувачених та їх захисників про зміну запобіжних заходів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на домашній арешт.

Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на 60 днів, вважає клопотання прокурора такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Як зазначено в ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Отже, суд приймає до уваги тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що підвищує ризик зникнення обвинуваченого від правосуддя.
У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
Згідно зі змістом обвинувального акту ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , обидва обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину проти власності, а саме: у скоєнні розбою, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я потерпілого та погрозою його застосування.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується ще у вчиненні кількох нетяжких злочинів та у вчиненні кримінального проступку, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 317 КК України.

Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання останніх винуватими у кримінальних правопорушенях, останні, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, можуть переховуватися від суду, можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Крім того, судовий розгляд по даній справі ще не розпочатий, не досліджені всі докази, не допитані потерпілі та свідки, що вказує на наявність ризику впливу обвинувачених на зазначених осіб.
Вирішуючи питання про доцільність зміни запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченим на будь-який інший, не пов`язаний з позбавленням волі, або його продовження, суд бере до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який, у разі доведеності їх вини, їм може загрожувати покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.
На думку суду вже лише ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).
При цьому, не будучи самостійною підставою для утримання особи під вартою, тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, що ґрунтується на позиції в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», у відповідності з якою суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Також суд враховує й дані про особи обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які офіційно не працюють, не мають тісних соціальних зв`язків, і те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують на даний час існувати.
Суд приймає до уваги принцип невинуватості особи, враховує повагу до особистої свободи і недоторканості особи, однак зважує ці принципи у сукупності із цілями і завданнями кримінального провадження, якими у відповідності до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З огляду на зазначене, суд вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на 60 днів та відмовити в клопотанні обвинувачених та їх захисників про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Керуючись ст.ст. 110, 314, 369, 371, 372 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 та обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05 грудня 2022 року включно.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05 грудня 2022 року включно.
В задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і їх захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про зміну запобіжних заходів обвинуваченим відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченими, їх захисниками, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суддя: