Справа № 344/4405/20
Провадження № 11-кп/4808/399/22
Категорія ч. 2 ст. 140 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_15.
Суддя-доповідач ОСОБА_10
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_10., ОСОБА_12., ОСОБА_11.,

з участю секретаря ОСОБА_13.,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000970 за апеляційними скаргами прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_14. та потерпілої ОСОБА_1 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 червня 2022 року, згідно з яким

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поляниця Долинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого лікарем-хірургом по наданню екстреної допомоги дітям хірургічного відділення Івано-Франківської обласної дитячої клінічної лікарні, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому за ч. 2 ст. 140 КК України обвинуваченні та виправдати його за цією статтею на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до КНП «Івано-Франківська обласна дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» залишено без розгляду, вирішено питання щодо речових доказів,

за участю прокурора ОСОБА_14.,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України та призначити покарання у виді - 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати почади строком на 3 роки, звільнити від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Вказує, що вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим.

Зазначає, що відповідно до висновку експерта № 52/14 додаткової комісійної судово-медичної експертизи, проведеної Головним бюро судово-медичної експертизи, 09.06.2009 року ОСОБА_3 надійшов до ФОДКЛ для планового оперативного втручання з результатами УЗД органів калитки від 24.04.2009 року, з медичними довідками дільничного педіатра від 09.06.2009 року про проведення щеплень та про те, що інфекційними хворобами упродовж останніх трьох тижнів не хворів, а також з результатами аналізів крові і сечі від 04.06.2009 року. Такі дані не в повній мірі відповідають переліку діагностичних заходів, зазначених у «Протоколі лікування крипторхізму у дітей», затвердженому наказом МОЗ України № 88-АДМ від 30.03.2004 року та Положенні про хірургічне відділення обласної дитячої лікарні, затвердженому головним лікарем ОДКЛ 02.01.2005 року, оскільки передбачене ним дослідження крові на цукор було відсутнє, також при проведенні загального аналізу крові не було визначено кольоровий показник, кількість еритроцитів, тромбоцитів, а при виконанні загального аналізу сечі не було досліджено кетонові тіла. Відсутність зазначених досліджень не перешкоджало госпіталізації дитини для проведення оперативного лікування, оскільки необхідні дослідження можливо було призначити та виконати в умовах стаціонару, але це не було зроблено. Відповідальними за повноту передопераційного обстеження та контроль за результатами лабораторних досліджень є лікар анестезіолог та лікуючий лікар ОСОБА_2 .. При цьому слід відмітити, що кожен лікар, який оглядає пацієнта в стаціонарі, при потребі (у випадку підозри чи виявлення відхилень від норми тощо) має можливість призначити консультації необхідних фахівців, додаткові дослідження (лабораторні, інструментальні) та висловити свою точку зору щодо можливості проведення оперативного втручання. В даному випадку виявлення жорсткого дихання анестезіологом при огляді дитини 09.06.2009 року о 15 год. 50 хв. повинно було його насторожити і для з`ясування причини цього анестезіологу слід було призначити обстеження дитини педіатром, виконати рентген-дослідження органів грудної клітки, що не було зроблено. Лікуючому лікарю-хірургу ОСОБА_2 також слід було звернути увагу на запис анестезіолога про жорстке дихання та врахувати це при прийнятті остаточного рішення щодо готовності дитини до операції. Відповідальними за прийняття рішення про можливість проведення оперативного втручання є лікар-анестезіолог, лікуючий лікар-хірург ОСОБА_2 та завідувач хірургічного відділення.

Слід відмітити, що дітей раннього віку (до 5 років), виходячи з їх анатомо-фізіологічних особливостей, слід оперувати в першу чергу, оскільки у тривалому безводному періоді та відсутності ентерального харчування може виникнути ацетонемічний синдром, розлад водно-електролітного та кислотно-основного балансів. Якщо операція затримується, то для уникнення можливості розвитку таких розладів дитині в день операції слід було призначити проведення інфузії, контролюючи температуру тіла, частоту пульсу, рівень артеріального тиску, частоту дихання, або дозволити прийом легкої їжі і рідини за 4-5 годин до операції, що в даному випадку організовано не було. Отже, планування дитини раннього віку на операцію о 14 год. слід вважати нераціональним, а відсутність за декілька годин до операції інфузії чи пиття (годування) є недоліком передопераційного ведення дитини. На цьому етапі відповідальними за планування черговості виконання операцій та за тактику ведення дитини в передопераційний період є лікуючий лікар ОСОБА_2 , завідувач хірургічного відділення та лікар - анестезіолог.

Слід зауважити, якщо дитина після наркозу прокидається з повним відновленням свідомості, то вона відповідає на питання, виказує свої побажання, рухається без будь-яких порушень, хоче їсти, пити, скаржиться на біль тощо. В даному випадку, як вбачається з медичної карти стаціонарного хворого № 5813/09, після оперативного втручання, яке завершилося о 15 год. 05 хв. лікарем - анестезіологом в протоколі загального знеболення № 645 підкреслено такий текст: «Вихід з наркозу гладкий ОСОБА_4 відновилися повністю... Свідомість відновилася повністю.... Післянаркозний сон поверхневий ...», проте, об`єктивні ознаки, які б підтверджували повне відновлення свідомості не наведені (відсутні відомості про те, що дитина прокинулася, адекватно відповідає чи реагує на огляд, виконує інструкції, почала їсти, відчуває біль в післяопераційній рані). Отже, наявність у дитини поверхневого післяопераційного сну на момент закінчення операції, як про це вказав анестезіолог, є ознакою незавершення дії наркотичних препаратів на функції головного мозку та неповного відновлення свідомості і висновок анестезіолога про те, що у дитини свідомість відновилася повністю свідчить про неправильну оцінку ним стану дитини.

Крім того, в медичній карті відсутні записи про обстеження дитини в післяопераційний період і лікуючим лікарем-хірургом ОСОБА_5 , який виконував свої обов`язки до 20 год. та повинен був контролювати її стан, потребу в знеболенні, стан пов`язок тощо, і якого мала насторожити значна тривалість сну.

Відсутність в медичній карті даних за об`єктивно встановлений факт відновлення свідомості, результатів вимірювання артеріального тиску, оцінки загального стану та неврологічного статусу за шкалою ком Глазго, даних аскультації легень, пульсоксиметрії, стану пов`язок свідчить про те, що ведення дитини після оперативного втручання анестезіологом, який проводив анестезіологічне забезпечення хірургічного втручання, 1.) та черговим анестезіологом з 16 год. 30 хв., лікуючим лікарем-хірургом ОСОБА_2 до 20 год. та черговим хірургом з 20 год. було неналежним.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи те, що об`єктивні ознаки відновлення свідомості у дитини після завершення операції о 15 год. 05 хв. 10.06.2009 року зафіксовані не були, є підстави вважати, що стан дитини в цей період з появою високої температури і судом був проявом розвитку гіпоксичного ураження головного мозку, яке і стало причиною смерті ОСОБА_3 .

Отже, настання смерті ОСОБА_3 обумовлене комплексом недоліків, допущених лікарями ІФОДКЛ при наданні йому медичної допомоги, а саме лікарем-анестезіологом (неадекватний вибір анестезії під час операції, неправильна оцінка стану хворого, відсутність належного медичного догляду за дитиною в післянаркозному періоді та передання її іншим лікарям без об`єктивних ознак повного відновлення свідомості), а також черговим анестезіологом, лікуючим лікарем - хірургом ОСОБА_2 та черговим хірургом (неадекватне ведення ОСОБА_3 в післяопераційному періоді, неправильна оцінка його стану, що обумовило несвоєчасне переведення хворого до відділення анестезіології та пізній початок надання медичної допомоги).

Таким чином, лікар-хірург по наданню екстреної допомоги дітям хірургічного відділення Івано-Франківської ОДКЛ ОСОБА_2 , діючи всупереч інтересам своєї службової діяльності, в порушення функціональних обов`язків, неналежно виконував свої професійні обов`язки, що спричинило тяжкі наслідки - смерть малолітнього ОСОБА_3 .

Наголошує на тому, що надані стороною обвинувачення докази - висновки судових експертиз містять суттєві протиріччя, є нечіткими, нелогічними та неузгодженими між собою, у тому числі з основного питання - причини смерті малолітнього ОСОБА_3 , а отже і того, на якому етані (госпіталізації, передопераційних процедур, операційного втручання чи післяопераційного періоду) та ким з медичних працівників було допущено неналежне надання медичної допомоги ОСОБА_3 .

Зазначає, що лікуючому лікарю хірургу слід було звернути увагу на запис анестезіолога про жорстке дихання. Планування дитини раннього віку на операцію о 14 год. є нераціональним, а відсутність за декілька годин до операції інфузії чи пиття є недоліком передопераційного ведення дитини. Неадекватне ведення ОСОБА_3 в післяопераційному періоді, неправильна оцінка його стану, що обумовило несвоєчасне переведення хворого до відділення анестезіології та пізній початок надання медичної допомоги слід розцінювати, як грубе порушення п. 1.1 посадової інструкції лікаря-хірурга по наданню екстреної допомоги дітям хірургічного відділення Івано-Франківської обласної дитячої лікарні ОСОБА_2 , затвердженої 01.09.2005 року, згідно якого: «Основним завданням лікаря-хірурга по наданню екстреної допомоги є за без печення високої якості і своєчасності прийому ургентних та планових хворих. Їх повноцінне обстеження і проведення ургентних оперативних втручань».

Таким чином вважає доведеним, що у причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_3 разом з діями (бездіяльністю) лікаря-анастезіолога перебувають також дії (бездіяльність) обвинуваченого. Вказані обставини знайшли своє підтвердження у показах потерпілої ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Тому вважає висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Потерпіла у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати.

Винести новий вирок, яким визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України та призначити покарання згідно чинного законодавства. Задовольнити цивільний позов у повному обсязі.

Вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалений в результаті необ`єктивного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Судом не встановлено належного виконання професійних обов`язків лікарем хірургом ні під час госпіталізації, ні в доопераційний період, ні під час проведення операційного втручання, ні в післяопераційний період, що мало наслідком смерть.

Суд невірно посилається на висновки судових експертиз та досліджень, які містять суттєві протиріччя, є нечіткими, нелогічними та неузгодженими між собою.

Зазначає, що суд помилково дійшов до висновку щодо виправдання обвинуваченого, так як суд необ`єктивно і не в повній мірі з`ясував всі обставини справи, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам.

Потерпіла ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції заяву про слухання справи у її відсутності. В даній заяви вказує, що свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.06.2022 року підтримує. Вважає, що ОСОБА_2 , згідно своїх посадових обов`язків як хірург не тільки відповідає за ефективне проведення оперативного втручання, але й несе відповідальність за прийняття рішення про доцільність проведення операції в той чи інший час пацієнту з врахування його стану здоров`я. Перед проведенням оперативного втручання обвинувачений не звернув уваги на стан здоров`я її сина ОСОБА_3 , а здійснив оперативне втручання без проведення обов`язкових аналізів, які проводять в таких випадках (провів операцію по аналізах тижневої давності).

Зазначає, що із судово-медичних висновків які є в матеріалах справи вбачається, що основними причинами смерті її двохрічного сина ОСОБА_3 були:

помилки організаційного та лікувально-діагностичного характеру допущені в хірургічному відділенні Івано-Франківської ОДКЛ лікуючим лікарем хірургом ОСОБА_8 та лікарем анестезіологом ОСОБА_7 , черговими лікарем анестезіологом, черговим лікарем хірургом:

відсутність результатів лабораторного дослідження протягом 1,5 доби перебування сина в стаціонарі і проведення операції на підставі аналізів (і то не всіх) тижневої давності;

відсутність динамічного спостереження за хворим в денний час після проведення 10.06.2009 року операції.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 обвинувачувався у неналежному виконанні своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому (смерть малолітнього ОСОБА_3 ), вчиненому за наступних обставин.

ОСОБА_2 з 1991 року працює на посаді лікаря-хірурга по наданню екстреної допомоги дітям хірургічного відділення Івано-Франківської обласної дитячої клінічної лікарні

Відповідно до посадової інструкції лікаря-хірурга по наданню екстреної допомоги дітям хірургічного відділення Івано-Франківської обласної дитячої лікарні ОСОБА_2 , затвердженої 01.09.2005 року, на нього покладено наступні функціональні обов`язки:

І. Загальна частина

1.1. Основним завданням лікаря-хірурга по наданню екстреної допомоги є забезпечення високої якості і своєчасності прийому ургентних та планових хворих, їх повноцінне обстеження і проведення ургентних оперативних втручань.

1.6. У своїй роботі ургентний хірург відділення керується Кодексом законів про працю, Законом України «Про охорону праці», Положенням про установу, де працює, наказами, розпорядженнями, інструкціями керівника установи та даною інструкцією.

ІІІ. Права

3.9. Приймати рішення в межах, передбаченими даними функціональними обов`язками.

3.12. Приймати рішення у межах своєї компетенції, які передбачені у даній інструкції.

3.13. Отримувати інформацію, необхідну для виконання своїх обов`язків.

ІV. Відповідальність

4.1. Лікар несе відповідальність за проведення лікувальної процедури, діагностичної маніпуляції.

4.2. При невиконанні вимог закону, інструкції з охорони праці та інших підзаконних документів притягається до дисциплінарної, адміністративної, матеріальної і кримінальної відповідальності згідно із законодавством.

V. Повинен знати

Маніпуляції та операції: крипторхізм.

VII. Взаємовідносини (зв`язки) за професією, посадою

7.2. Співпрацює з лікарями стаціонару, лабораторії, рентгенкабінету, кабінету УЗД, ФЕГДС, функціональної діагностики, працівниками кафедри.

7.3. Співпрацює з середнім і молодшим медперсоналом, яким передаються накази та інформація вищих посадових осіб і власні розпорядження.

Так, 09.06.2009 року у хірургічне відділення Івано-Франківської обласної дитячої лікарні з діагнозом: лівобічний крипторхізм, абдомінальна форма, поступив ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був направлений у вказаний лікувальний заклад для проведення оперативного втручання. Перед поступленням ОСОБА_3 у лікарню, його матір домовилася з лікарем-хірургом ОСОБА_2 , що вказану операцію її сину проводитиме саме він.

10.06.2009 року в період часу з 14 год. 10 хв. до 15 год. 05 хв. ОСОБА_3 було проведено оперативне втручання: низведення лівого яєчка з фіксацією по Петривальському. Вказану операцію проводив лікар-хірург по наданню екстреної допомоги дітям хірургічного відділення Івано-Франківської обласної дитячої лікарні ОСОБА_2 .

Після проведення оперативного втручання ОСОБА_3 був переведений в післяопераційну палату хірургічного відділення ОДКЛ. Близько 3 год. 10 хв. ІНФОРМАЦІЯ_4 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_3 переведено з хірургічного відділення у відділення анестезіології та інтенсивної терапії Івано-Франківської ОДКЛ, де останній ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

Згідно висновку експерта №52/14 додаткової комісійної судово-медичної експертизи, проведеної Головним бюро судово-медичної експертизи, 09.06.2009 ОСОБА_3 надійшов до ІФОДКЛ для планового оперативного втручання з результатами УЗД органів калитки від 24.04.2009 року, з медичними довідками дільничного педіатра від 09.06.2009 року про проведення щеплень та про те, що інфекційними хворобами упродовж останніх трьох тижнів не хворів, а також з результатами аналізів крові і сечі від 04.06.2009 року. Такі дані не в повній мірі відповідають переліку діагностичних заходів, зазначених у «Протоколі лікування крипторхізму у дітей», затвердженому наказом МОЗ України № 88-АДМ від 30.03.2004 року та Положенні про хірургічне відділення обласної дитячої лікарні, затвердженому головним лікарем ОДКЛ 02.01.2005 року, оскільки передбачене ним дослідження крові на цукор було відсутнє, також при проведенні загального аналізу крові не було визначено кольоровий показник, кількість еритроцитів, тромбоцитів, а при виконанні загального аналізу сечі не було досліджено кетонові тіла. Відсутність зазначених досліджень не перешкоджало госпіталізації дитини для проведення оперативного лікування, оскільки необхідні дослідження можливо було призначити та виконати в умовах стаціонару, але це не було зроблено. Відповідальними за повноту передопераційного обстеження та контроль за результатами лабораторних досліджень є лікар анестезіолог та лікуючий лікар ОСОБА_2 .. При цьому слід відмітити, що кожен лікар, який оглядає пацієнта в стаціонарі, при потребі (у випадку підозри чи виявлення відхилень від норми тощо) має можливість призначити консультації необхідних фахівців, додаткові дослідження (лабораторні, інструментальні) та висловити свою точку зору щодо можливості проведення оперативного втручання. В даному випадку виявлення жорсткого дихання анестезіологом при огляді дитини 09.06.2009 року о 15 год. 50 хв. повинно було його насторожити і для з`ясування причини цього анестезіологу слід було призначити обстеження дитини педіатром, виконати рентген-дослідження органів грудної клітки, що не було зроблено. Лікуючому лікарю-хірургу ОСОБА_2 також слід було звернути увагу на запис анестезіолога про жорстке дихання та врахувати це при прийнятті остаточного рішення щодо готовності дитини до операції. Відповідальними за прийняття рішення про можливість проведення оперативного втручання є лікар-анестезіолог, лікуючий лікар-хірург ОСОБА_2 та завідувач хірургічного відділення.

Слід відмітити, що дітей раннього віку (до 5 років), виходячи з їх анатомо-фізіологічних особливостей, слід оперувати в першу чергу, оскільки у тривалому безводному періоді та відсутності ентерального харчування може виникнути ацетонемічний синдром, розлад водно-електролітного та кислотно-основного балансів. Якщо операція затримується, то для уникнення можливості розвитку таких розладів дитині в день операції слід було призначити проведення інфузії, контролюючи температуру тіла, частоту пульсу, рівень артеріального тиску, частоту дихання, або дозволити прийом легкої їжі і рідини за 4-5 годин до операції, що в даному випадку організовано не було. Отже, планування дитини раннього віку на операцію о 14 год. слід вважати нераціональним, а відсутність за декілька годин до операції інфузії чи пиття (годування) є недоліком передопераційного ведення дитини. На цьому етапі відповідальними за планування черговості виконання операцій та за тактику ведення дитини в передопераційний період є лікуючий лікар ОСОБА_2 , завідувач хірургічного відділення та лікар - анестезіолог.

Слід зауважити, якщо дитина після наркозу прокидається з повним відновленням свідомості, то вона відповідає на питання, виказує свої побажання, рухається без будь-яких порушень, хоче їсти, пити, скаржиться на біль тощо. В даному випадку, як вбачається з медичної карти стаціонарного хворого № 5813/09, після оперативного втручання, яке завершилося о 15 год. 05 хв. лікарем - анестезіологом в протоколі загального знеболення №645 підкреслено такий текст: «Вихід з наркозу гладкий… Рефлекси відновилися повністю… Свідомість відновилася повністю…. Післянаркозний сон поверхневий….», проте, об`єктивні ознаки, які б підтверджували повне відновлення свідомості не наведені (відсутні відомості про те, що дитина прокинулася, адекватно відповідає чи реагує на огляд, виконує інструкції, почала їсти, відчуває біль в післяопераційній рані). Отже, наявність у дитини поверхневого післяопераційного сну на момент закінчення операції, як про це вказав анестезіолог, є ознакою незавершення дії наркотичних препаратів на функції головного мозку та неповного відновлення свідомості і висновок анестезіолога про те, що у дитини свідомість відновилася повністю свідчить про неправильну оцінку ним стану дитини.

Крім того, в медичній карті відсутні записи про обстеження дитини в післяопераційний період і лікуючим лікарем-хірургом ОСОБА_2 , який виконував свої обов`язки до 20 год. та повинен був контролювати її стан, потребу в знеболенні, стан пов`язок тощо, і якого мала насторожити значна тривалість сну.

Відсутність в медичній карті даних за об`єктивно встановлений факт відновлення свідомості, результатів вимірювання артеріального тиску, оцінки загального стану та неврологічного статусу за шкалою ком Глазго, даних аскультації легень, пульсоксиметрії, стану пов`язок свідчить про те, що ведення дитини після оперативного втручання анестезіологом, який проводив анестезіологічне забезпечення хірургічного втручання, черговим анестезіологом з 16 год. 30 хв. лікуючим лікарем-хірургом ( ОСОБА_2 ) до 20 год. та черговим хірургом з 20 год. було неналежним.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи те, що об`єктивні ознаки відновлення свідомості у дитини після завершення операції о 15 год. 05 хв. 10.06.2009 року зафіксовані не були, є підстави вважати, що стан дитини в цей період з появою високої температури і судом був проявом розвитку гіпоксичного ураження головного мозку, яке і стало причиною смерті ОСОБА_3 .

Отже, настання смерті ОСОБА_3 обумовлене комплексом недоліків, допущених лікарями ІФОДКЛ при наданні йому медичної допомоги, а саме лікарем-анестезіологом (неадекватний вибір анестезії під час операції, неправильна оцінка стану хворого, відсутність належного медичного догляду за дитиною в після наркозному періоді та передання її іншим лікарям без об`єктивних ознак повного відновлення свідомості), а також черговим анестезіологом, лікуючим лікарем - хірургом ( ОСОБА_2 ) та черговим хірургом (неадекватне ведення ОСОБА_3 в післяопераційному періоді, неправильна оцінка його стану, що обумовило несвоєчасне переведення хворого до відділення анестезіології та пізній початок надання медичної допомоги).

Таким чином, лікар-хірург по наданню екстреної допомоги дітям хірургічного відділення Івано-Франківської ОДКЛ ОСОБА_2 , діючи всупереч інтересам своєї службової діяльності, в порушення функціональних обов`язків, неналежно виконував свої професійні обов`язки, що спричинило тяжкі наслідки - смерть малолітнього ОСОБА_3 .

Суд за вказаним обвинуваченням визнав невинуватим ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 140 КК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_2 вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін.,

- прокурор просив вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України та призначити покарання у виді - 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади строком на 3 роки, звільнити від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 підтримав.

- потерпіла просила вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України та призначити покарання згідно чинного законодавства. Задовольнити цивільний позов у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що в їх задоволенні необхідно відмовити, з наступних підстав.

На переконання колегії суддів вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор та потерпіла наголошують на тому, що стороною обвинувачення надано достатньо належних та допустимих доказів для визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України.

В той час, за результатами апеляційного розгляду доводи прокурора та потерпілої не знайшли свого підтвердження.

Так, згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

На недопустимості порушення принципу презумпції невинуватості наголошує Європейський суд з прав людини - особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Однією із загальних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, встановлених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора, а в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів складу кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

На думку суду апеляційної інстанції, виправдувальний вирок ухвалено за наявності достатніх для цього підстав.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виправдувальний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 140 КК України відповідає вимогам закону. Судове рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу . При цьому, вирок містить належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, в тому числі, у відповідності з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Під час розгляду провадження судом першої інстанції забезпечено дотримання принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, передбаченого ст. 22 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У рамках кримінального провадження № 0000970 ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, - неналежне виконання професійних обов`язків медичним або фармацевтичним працівником, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому.

Для встановлення фактичних обставин, які мають значення для цього кримінального провадження, суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_2 , потерпілу, свідків, експертів, дослідив такі письмові докази: обвинувальний акти від 26 березня 2020 року (том 1 а.п. 2-7), витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження № 0000970 (том 1 а.п. 8-21); розписку про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування від 26 березня 2020 року (том 1 а.п. 22), постанову заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури від 20 грудня 201 року про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні (том 1 а.п. 36-37), позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину від 01 червня 2020 року (том 1 а.п. 47-58), заяву Т.В.О. генерального директора ОСОБА_16 від 30 червеня 2020 року (том 1 а.п. 70), заяву обвинуваченого ОСОБА_2 від 08 липня 2020 року (том 1 а.п. 71), досудову доповідь про обвинуваченого у кримінальному провадженні (том 1 а.п. 100-103), постанову про порушення кримінальної справи від 09 вересня 2009 року (том 1 а.п. 104), постанову про порушення кримінальної справи, прийняття її до свого провадження та об`єднання кримінальних справ (том 1 а.п. 105-106), акту комісійного судово-медичного дослідження №88 (том 1 а.п. 108-120), посадової інструкції (том 1 а.п. 121-125), висновку експерта №162/88-Е (том 1 а.п. 131-140), висновку експерта №2/194/162/88-Е/09р-Д (том 1 а.п. 143-154), протоколу огляду речових доказів від 29 березня 2010 року (том 1 а.п. 155-158), постанови про визнання речовими доказами від 29 березня 2010 року (том 1 а.п. 159), протоколу огляду речових доказів від 30 березня 2010 року (том 1 а.п. 164-166), постанови про визнання речовими доказами від 30 березня 2010 року (том 1 а.п. 167), висновку експерта № 102 (том 1 а.п. 172-199), висновку експерта №192-Д (том 1 а.п. 206-231), висновку експерта № 171 (том 2 а.п. 4-117), акту судово-медичного дослідження №13(к) (том 2 а.п. 118-120), постанови про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 20 жовтня 2016 року (том 2 а.п. 139), висновку експерта №52/14 (том 2 а.п. 141-197), висновку експерта №91/18 (том 2 а.п. 209-220), постанови про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 25 листопада 2021 року (том 3 а.п. 65), постанови про зміну групи прокурорів віж 13 грудня 2021 року (том 3 а.п. 80-81).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції належно перевірив надані докази в межах пред`явленого ОСОБА_2 обвинувачення та їх оцінив, як з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що не доведено наявність складу кримінального правопорушення в діянні ОСОБА_2 , що є реабілітуючою обставиною та стало підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

В інших випадках, коли в діях обвинуваченого немає всіх необхідних елементів складу того або іншого злочину за об`єктом, об`єктивною стороною, суб`єктом і суб`єктивною стороною, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що надані стороною обвинувачення докази - висновки судових експертиз містять суттєві протиріччя, є нечіткими, нелогічними та неузгодженими між собою, у тому числі з основного питання - причини смерті малолітнього ОСОБА_3 , а отже і того, на якому етапі (госпіталізації, передопераційних процедур, операційного втручання чи післяопераційного періоду) та ким з медичних працівників було допущено неналежне надання медичної допомоги ОСОБА_3 .

Так, відповідно до акту комісійного судово-медичного дослідження №88 від 26.08.2009 року та №162/88-Е від 20.10.2009 року смерть ОСОБА_3 настала від гіпертермічного синдрому, ймовірно, як наслідок парадоксальної реакції організму на введення одного з медикаментів або їх сукупності, які використовувалися для проведення загальної анестезії 10.06.2009 року; згідно висновку експерта (комісійна експертиза) №2/194/162/88-Е/09р-Д від 12.01.2010 року основною причиною розвитку патологічних змін у післяопераційному періоді у ОСОБА_3 було ненадання у повному обсязі своєчасної кваліфікованої адекватної медичної допомоги у проміжку часу з 22 год. 10.06.2009 року до 03 год. 10 хв. ІНФОРМАЦІЯ_4 року, коли виникли та наростали прояви гіпертермічного синдрому, який привів до розвитку набряку та набухання головного мозку та настання летального наслідку; згідно висновку експерта №102 від 19.07.2010 року - в ранньому післяопераційному періоді внаслідок розвитку у дитини вказаних патологічних процесів, кожний з яких взаємообтяжував загальний стан дитини, розвинулася тяжка гіпоксія головного мозку, що у подальшому обумовило виникнення всього комплексу клінічних та патогістологічних змін, що призвели до розвитку поліорганної недостатності, яка і стала безпосередньою причиною смерті; настання смерті не пов`язане з причиною госпіталізації та проведеним з нею оперативним втручанням; згідно висновку експерта №171 від 27.07.2011 року - смерть ОСОБА_3 настала від планової «операційної травми» 10.06.2009 року, внаслідок якої організм дитини шляхом адаптаційної реакції - відповіді на дію цього чинника у вигляді стресу зірвав компенсаторні можливості своєї «спровокованої» центральної нервової системи; згідно висновку №52/14 від 09.11.2017 року настання смерті ОСОБА_3 обумовлено комплексом недоліків, допущених лікарями ІФОДКЛ при наданні йому медичної допомоги, а саме лікарем-анестезіологом (неадекватний вибір анестезії під час операції, неправильна оцінка стану хворого, відсутність належного медичного догляду за дитиною в післянаркозному періоді та передання її іншим лікарям без об`єктивних ознак повного відновлення свідомості), а також черговим анестезіологом, лікуючим лікарем хірургом та черговим хірургом (неадекватне ведення ОСОБА_3 в післяопераційному періоді, неправильна оцінка його стану, що обумовило несвоєчасне переведення хворого до відділення анестезіології та пізній початок надання медичної допомоги). Недоліки, допущені лікарем анестезіологом, який приймав участь в операції, слід вважати в цьому комплексі ведучими.

В той же час відповідно до акту комісійного судово-медичного дослідження №88 від 26.08.2009 року та №162/88-Е від 20.10.2009 року згідно наданих медичних документів та «Протоколу лікування крипторхізму у дітей» протипоказів для проведення оперативного лікування лівобічного крипторхізму абдомінальної форми у хірургічному відділенні Івано-Франківської ОДКЛ не було; тактика лікування вибрана в Івано-Франківській ОДКЛ була адекватна виставленому діагнозу; згідно висновку експерта №102 від 19.07.2010 року будь-які медичні протипоказання, які б вказували на заборону проведення запланованого оперативного втручання, за даними медичної документації, відсутні; тактика хірургічного лікування була обрана вірно, відповідно до сучасних вимог та стандартів надання медичної допомоги при крипторхізмі; оперативна частина лікування проведена вірно і у повному обсязі; настання смерті не пов`язане з причиною госпіталізації та проведеним з нею оперативним втручання; згідно висновку №171 від 27.07.2011 року обрана тактика лікування ОСОБА_3 з приводу наявного у нього лівобічного крипторхізму, то вона була обрана відповідно до діючого на той час «Протоколу лікування крипторхізму у дітей», який затверджено наказом МОЗ України від 30.03.2004 року - хірургічне лікування за методом Петривальського (Петривальського-Шумахера).

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що жодним з висновків експертиз не доводиться неправильність хірургічного лікування ОСОБА_3 , проведеного хірургом ОСОБА_2 , і у кожному з висновків експертизи вказано про неадекватність анестезіологічного нагляду на різних етапах перебування дитини у медичному закладі.

Як вбачається з висновку експерта №52/14 від 09.11.2017 року (на якому ґрунтується обвинувачення згідно обвинувального акту), відсутність певних досліджень крові та сечі не перешкоджала госпіталізації дитини для проведення оперативного лікування. Лікуючому лікарю хірургу слід було також звернути увагу на запис анестезіолога про жорстке дихання. Планування дитини раннього віку на операцію о 14 год. є нераціональним, а відсутність за декілька годин до операції інфузії чи пиття є недоліком передопераційного ведення дитини. Разом з тим, чи вплинули вказані недоліки на стан хворого, та чи були протипоказання до проведення оперативного втручання і якого характеру, за наявними даними встановити неможливо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що лікуючому лікарю ОСОБА_2 хоч і слід було звернути увагу на запис анестезіолога про жорстке дихання, відсутність певних аналізів чи нераціональне планування операції керівництвом відділення на 14 год., можливе непризначення анестезіологом інфузії чи пиття в передопераційному веденні дитини, однак чи вплинули вказані недоліки на стан хворого, та чи були протипоказання до проведення оперативного втручання і якого характеру, за наявними даними встановити неможливо.

Відповідно до посадової інструкції лікаря-хірурга по наданню екстреної допомоги дітям хірургічного відділення Івано-Франківської обласної дитячої лікарні ОСОБА_2 , затвердженої 01.09.2005 року, з якими обвинувачений ознайомлений, лікар несе відповідальність за проведення лікувальної процедури, діагностичної маніпуляції. При невиконанні вимог закону, інструкції з охорони праці та інших підзаконних документів притягається до дисциплінарної, адміністративної, матеріальної і кримінальної відповідальності згідно із законодавством (том 1 а.п. 121-125).

Проаналізувавши сукупність доказів по справі, що були досліджені судом першої інстанції, колегія суддів доходить до висновку, що відсутній причино-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_2 та наслідками у виді смерті ОСОБА_3 .

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов переконливого висновку, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок неналежного виконання професійних обов`язків лікарями анестезіологами ОДКЛ, що було предметом розгляду інших кримінальних проваджень з ухваленням відповідних судових рішень, та за таких обставин ОСОБА_2 слід виправдати у пред`явленому за ч. 2 ст. 140 КК України обвинуваченні на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції не встановив підстав, на які посилаються сторони, зокрема істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, для скасування виправдувального вироку та ухвалення обвинувального вироку, а тому оскаржений вирок необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_14. та потерпілої ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 червня 2022 року щодо ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 140 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_12