ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 718/1796/19
провадження № 51-4432 км 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
(в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000472 від 19 червня 2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 31 травня 2021 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2021 року, яку залишено без зміни ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 31 травня 2021 року, закрито кримінальне провадження № 0000472 від 19 червня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 286 КК України, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого.
Як установлено судом, 19 червня 2017 року, приблизно 09:50, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Peugeot-406», державний номерний знак НОМЕР_1 , у салоні якого перебували пасажири ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , рухався по автодорозі сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече» зі сторони м. Кіцмань в напрямку м. Чернівці. Проїжджаючи 481 км вказаної дороги, ОСОБА_8 порушив Правила дорожнього руху (даліПДР), а саме, вимоги пунктів 1.5, 2.3 (б), 12,4, 14.2 (б) та пункту 1.1 Розділу 34 «Дорожня розмітка», встановлених ПДР.

ОСОБА_8 проявив неуважність до дорожньої обстановки, рухаючись автомобілем на швидкості, що перевищує дозволену 60 км/год, перетнув вузьку суцільну лінію, не надав перевагу автомобілю «Mercedes-Benz W124», під керуванням ОСОБА_13 , який рухався у попутному напрямку та виконував маневр повороту ліворуч. ОСОБА_8 виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з автомобілем ОСОБА_13 у межах цієї смуги. Після зіткнення автомобіль ОСОБА_8 виїхав за межі дороги та наїхав на металевий відбійник. У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП)пасажирам ОСОБА_10 (1983 р.н.) та ОСОБА_11 (1987 р.н.) завдано травми, від яких вони загинули на місці події. Пасажиру ОСОБА_9 (2011 р.н.), спричинено закритий перелом верхньої плечової кістки, садна та забійні рани тім`яної ділянки голови тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник у касаційній скарзі стверджує, що висновки судів про доведеність винуватості ОСОБА_8 є суперечливими, ґрунтуються на припущеннях та недопустимих доказах. На думку захисника висновки експертиз, якими суд обґрунтував доведеність винуватості її підзахисного, сформульовано на недостовірних вихідних даних. Такі висновки ґрунтуються на поясненнях водія ОСОБА_13 та даних додаткового слідчого експерименту від 14 вересня 2018 року, який було проведено без участі сторони захисту. Місцевий суд застосував вибірковий підхід до оцінки обставин ДТП, при цьому не зазначив у судовому рішенні, чому взяв до уваги одні докази і відхилив ті, якими спростовується винуватість ОСОБА_8 . Суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, коли врахував докази в яких ділянка дороги визначена як неврегульоване перехрестя, водночас органом досудового розслідування не висувалося ОСОБА_8 порушення правил проїзду такого перехрестя. Місцевий суд не проаналізував показання допитаних свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 у сукупності з іншими дослідженими доказами. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду безпідставно відхилила клопотання сторони захисту про допит експерта в судовому засіданні. Відмовляючи стороні захисту у задоволенні клопотання про визнання недопустимими доказами протоколів проведених слідчих експериментів зі свідками, колегія суддів апеляційного суду не навела докладних мотивів такого рішення. Захисник посилається на те, що сторона обвинувачення не довела факт порушення ОСОБА_8 правил дорожнього руху під час керування автомобілем та причинно-наслідковий зв`язок між допущеними порушеннями та наслідками ДТП. Ухвали місцевого та апеляційного суду не відповідають вимогам статей 370, 411, 419 КПК України. Захисник просить скасувати ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 31 травня 2021 року й призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Захисники підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів захисника, просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а постановлені у кримінальному провадженні судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

При цьому він наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильності правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Тобто касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на які є посилання в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 , оскільки такі обставини, що були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, перегляду відповідно до вимог ст. 438 КПК України у касаційному порядку не підлягають.
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Натомість, як видно з ухвали апеляційного суду, зазначені обставини, на які посилається захисник, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який, перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильну юридичну оцінку дій ОСОБА_8 , дослідив усі письмові докази, допитав свідка ОСОБА_13 , про що клопотала захисник ОСОБА_6 , й не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну оцінку вчиненому.
За фактичних обставин кримінального провадження, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , який керував транспортним засобом із порушенням правил безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель кількох осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, колегія суддів касаційного суду вважає правильним і таким, що підтверджується сукупністю зібраних доказів, перевірених у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оцінених у судовому рішенні судом у їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Доводи захисника ОСОБА_6 про невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, неналежність та недопустимість вихідних даних, які надавалися для дослідження експертам стороною обвинувачення, недотримання меж судового розгляду місцевим судом, перевірялися належним чином апеляційним судом та обґрунтовано визнані такими, що суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового засідання судом було досліджено усі зібрані докази у справі та допитані очевидці події.
Зокрема, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , котрий був пасажиром автомобіля під керуванням ОСОБА_8 , суду показав, що він сидів у автомобілі «Peugeot-406» з правої сторони ззаду. Автомобіль рухався по правій смузі руху, а потім змінив напрямок руху, тому що об`їжджав перешкоду по зустрічній смузі. Удар відбувся на зустрічній смузі.

Очевидець події, свідок ОСОБА_14 , суду показав, що він того дня їхав у своєму автомобілі «Мерседес», за кермом якого був ОСОБА_13 . Водій повертав у ліву сторону на перехресті, при цьому зменшив швидкість, включив покажчик повороту. ОСОБА_13 переконався, що безпечно повертати та здійснив маневр повороту і зіткнувся з автомобілем ОСОБА_8 , котрий рухався з високою швидкістю.
Очевидець події, свідок ОСОБА_15 , котрий був пасажиром у автомобілі «Мерседес», суду показав, що їхній автомобіль мав повернути на перехресті ліворуч, тому вони рухалися на малій швидкості. Контакт автомобілів був із лівої передньої сторони. Автомобіль «Peugeot-406» йшов на обгін.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підтвердили, що бачили автомобілі після ДТП. «Мерседес» стояв посеред дороги пошкоджений. Відбійник пробив автомобіль «Peugeot-406», із лівої сторони на зустрічній смузі. ОСОБА_17 вказав, що «Мерседес» рухався на мінімальній швидкості, здійснював маневр повороту, оскільки він бачив, що був включений поворот.
Аналогічні обставини ДТП підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Об`єктивно винуватість у ДТП водія автомобіля «Peugeot-406» ОСОБА_8 , доводиться зібраними письмовими доказами у справі, зокрема, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19 червня 2017 року, яким зафіксовано обставини ДТП; висновком судової автотехнічної експертизи № 1092-А від 27 грудня 2017 року, згідно якого встановлено, що швидкість руху автомобіля «Peugeot-406» визначалася біля 79,3 км/год, а дії водія не відповідають вимогам пунктів 14.2 (б) ПДР, та вимогам щодо суцільної лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 ПДР. Порушення цих вимог ПДР із технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Висновком транспортно трасологічної експертизи № 532-А від 18 серпня 2017 року, відповідно до якого зіткнення транспортних засобів відбулося на лівій смузі руху відносно напрямку руху від м. Кіцмань до с. Мамаївці, а також іншими письмовими доказами, які досліджувалися судами в судовому засіданні.

Водночас, як установлено висновком комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №27223/2827 від 26 листопада 2018 року, в даному ДТП технічна можливість попередити зіткнення не визначалася односторонніми діями водія автомобіля «Мерседес» під керуванням водія ОСОБА_13 , а цілком залежала від дій водія автомобіля «Peugeot-406» ОСОБА_8 . При цьому експертом не встановлено в діях водія автомобіля «Мерседес» порушень вимог ПДР, які б знаходились із технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даного ДТП.

Як видно з ухвали місцевого суду, вказаним доказам було дано належну правову оцінку, а показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 оцінювалися судом у сукупності з іншими дослідженими доказами відповідно до вимог ст. 94 КПК України, що спростовує аргументи касаційної скарги захисника.
Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту це дія або бездіяльність особи, яка керує транспортним засобом, пов`язана з порушенням однієї або кількох вимог ПДР або інших нормативних актів, що регламентують безпеку дорожнього руху чи експлуатацію транспорту.
Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (загибель кількох осіб); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушення правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК України, тобто тільки такі порушення правил дорожнього руху, які є причиною настання цих наслідків, і перебувають із ними у причинному зв`язку.
В даному кримінальному провадженні місцевий суд, із рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив в діях водія ОСОБА_8 порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, унаслідок чого настали суспільно небезпечні наслідки смерть двох пасажирів молодого віку (1983 та 1987 р.н.), й травмування дитини (2011 р.н.).
Порушення та невиконанняводієм ОСОБА_8 вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12,4, 14.2 (б) та пункту 1.1 Розділу 34 «Дорожня розмітка», встановлених ПДР, знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про недопустимість письмових доказів, а саме протоколів слідчих експериментів із додатками, які були проведені зі свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , висновків судових експертиз, які на думку скаржника сформульовано на невірних вихідних даних, колегія суддів звертає увагу на таке.
Як суд першої інстанції, так і апеляційний суд досліджували вказані письмові докази, в тому числі на предмет законності збирання цих доказів та їх допустимості.
Зокрема, як видно з ухвали апеляційного суду, колегією суддів розглядалося клопотання захисників про визнання недопустимими письмових доказів, а саме протоколів проведених слідчих експериментів із додатками, які проводилися зі свідками. Також, розглядалося питання поставлене захистом ОСОБА_8 про неповноту проведеного досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні, невідповідність висновків експертиз, оскільки на думку сторони захисту, вони є неповними.
Аналізуючи зібрані докази у справі, апеляційний суд не знайшов законних підстав для визнання неналежними та недопустимими доказами протоколів слідчих експериментів, оскільки порушень вимог 223, 237, 240 КПК України під час здійснення процесуальних дій в ході досудового розслідування не встановлено.
Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наявних у провадженні доказів, перевіркою матеріалів провадження не встановлено.
Також відсутні у матеріалах провадження будь-які дані, які б підтвердили посилання захисника щодо виходу суду за межі пред`явленого обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, оскільки кваліфікація дій ОСОБА_8 встановлена судом на підставі сформульованого обвинувачення в обвинувальному акті.
Таким чином, доводи касаційної скарги сторони захисту про недоведеність винності обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та про відсутність у його діях складу цього злочину є безпідставними.
Що стосується доводів захисника про недопустимість окремих письмових доказів, то суд касаційної інстанції дійшов наступного висновку.
За статтями 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом.
Твердження захисника про те, що висновків експертиз сформульовано на неправильних вихідних даних не підтверджено дослідженими матеріалами справи, крім того, в доводах касаційної скарги захисник не наводить конкретних аргументів для підтвердження таких доводів.
Водночас, апеляційним судом було ретельно перевірено висновки експертиз на предмет їх суперечності, як про це стверджувала сторона захисту в судовому засіданні, та обґрунтовано відхилено такі доводи.
Зокрема, апеляційний суд встановив, що висновок експерта Київського НДІСЕ та висновок експерта Харківського НДІСЕ узгоджуються в тому, що в дослідженій експертами дорожній ситуації, дії водія автомобіля «Peugeot-406» ОСОБА_8 знаходилися в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Перевіряючи доводи, викладені у касаційній скарзі захисника про те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит експерта в судовому засіданні, колегія суддів касаційного суду дійшла такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 КПК України за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку.
Як установлено із технічного запису судового засідання від 31травня 2021 року, сторона захисту заявляла клопотання про допит експертів в суді апеляційної інстанції, будь-яких обґрунтованих підстав для виклику експертів до апеляційного суду сторона захисту не навела.

Разом із цим колегія апеляційного суду розглянула клопотання сторони захисту та відповідно до вимог ст. 356 КПК України відмовила у його задоволенні, оскільки апеляційний суд дослідив усі висновки експертів у матеріалах справи та дав їм самостійну юридичну оцінку.
Як убачається з встановлених судом фактичних обставин, доведено винуватість ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 286 КК України, правових підстав для його реабілітації під час судового розгляду місцевим та апеляційним судами не встановлено.
Крім того, слід зазначити, що доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, аналогічні доводам її апеляційної скарги, які суд апеляційної інстанції перевірив

та визнав безпідставними. При цьому апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги захисника, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, на яких апеляційну скаргу визнав необґрунтованою.
Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.
Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 31 травня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3