Справа № 372/2285/21
Провадження 1-кп-85/22
ухвала
Іменем України

27 липня 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі колегії суддів:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі: ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
18.06.2021 до Обухівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237 від 29.03.2021 відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 , який не був доставлений до суду конвоєм із невідомих судому підстав, незважаючи на вжиті заходи, також не вийшов на відеоконференцзв`язок із судом через технічні перешкоди із боку СІЗО.

Захисник подала до суду клопотання про неможливість прибуття в судове засідання у зв`язку з її хворобою.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України контроль за доцільністю продовження тримання обвинуваченого під вартою покладено на суд.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності та передбачає надання відповідним органом державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністрації та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, замовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

В умовах найкризовішої ситуації в Україні, завданням, передбаченим КПК України, яке покладається на орган державної влади України, органи досудового розслідування, прокуратури та суду, є забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду, що передбачає собою дотримання процесуальних строків і прийняття відповідних процесуальних рішень у разі їх закінчення.

Положення ст. 615 КПК України передбачають особливості досудового розслідування в умовах воєнного стану та заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, однак безпосередньо не регулюють питання щодо продовження строку тримання під вартою, що свідчить про здійснення даної процедури на загальних підставах, передбачених КПК України .

Беручи до уваги вищенаведене суд приходить до висновку, що питання щодо

доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченим слід розглянути без участі обвинувачених, оскільки в умовах воєнного стану, та частих повідомлень про повітряну тривогу існує об`єктивна загроза життю та здоров`ю учасників кримінального провадження як під час пересування по місту Києву, Київській області так і під час перебування в кімнатах призначених для відео конференції зв`язку.

Таким чином суд, вислухавши думку прокурора, який просив продовжити обвинувачений строк дії раніше обраного запобіжного захожу, перевіривши ризики які були підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного

заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на

нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від

органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити

будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення

обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого,

свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж

кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим

чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне

правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд вважає, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Станом на цей час завершити судове провадження до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою неможливо.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та додані стороною обвинувачення докази, а саме переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, судом окрім норм України, враховується практика Європейського суду з прав людини, сформульована зокрема у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року та свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, оскільки сторона обвинувачення в повному обсязі довела суду обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченого на свободу.

Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які приймались до уваги при обранні та продовженні дії обраного запобіжного заходу суду не подавалось. У цьому кримінальному провадженні зважаючи на сукупність наявних у справі доказів та враховуючи доводи учасників процесу, не вбачається достатньо підстав вважати тримання обвинуваченого під вартою таким, що порушує його право, передбачене ст.5 Європейської конвенції з прав людини, оскільки саме такий запобіжній захід є обґрунтованим і достатнім для досягнення мети кримінального провадження.

Ризики, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу залишаються актуальними, а тому відсутні достатні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки судом не завершено судовий розгляд у цьому провадженні, а наявні ризики не зменшувались.

Враховуючи сукупність вказаних вище і повідомлених сторонами кримінального провадження обставин, суд вважає, що продовження тримання обвинуваченого під вартою є виправданим, оскільки у даному випадку наявність конкретного суспільного інтересу щодо вирішення справи про вчинення суспільно небезпечного діяння превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Таким чином, вбачаються достатні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 183 ч. 4 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави щодо злочинів вчинених із застосуванням насильства чи погрозою його застосування.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальні правопорушення у вчиненні яких він обвинувачується, можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого, продовжити злочинну діяльність, на думку суду, є підставою для продовження саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і їх належну поведінку, оскільки не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщенням обвинуваченого, та не можуть запобігти наявним ризикам.

А отже, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 27, 177, 182-183, 194, 196-197, 331 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, продовживши строк тримання під вартою до 24 вересня 2022 року, включно.
Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 7-денний строк з дня проголошення ухвали.
Повний текст ухвали виготовлено та підписано 28.07.2022.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

ОСОБА_3