Провадження 1-в/193/239/22
У Х В А Л А
іменем України

26 вересня 2022 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
представника Софіївської ВК №45 ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка Дніпропетровської області клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання,

В С Т А Н О В И В:
25.08.2022 на адресу Софіївського районного суду надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_5 , який наразі відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)» (надалі Софіївська ВК-45), згідно якого останній просив звільнити його від подальшого відбуття покарання умовно-достроково.
Засуджений ОСОБА_5 під час судового розгляду справи своє клопотання підтримав та просив звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, пояснив, що є інвалідом ІІ групи, потребує кваліфікованого лікування, проте незважаючи на свій стан здоров`я офіційно працевлаштований в умовах відбуття покарання, вважає, що впевнено став на шлях виправлення і може бути звільнений умовно-достроково. На волі на нього чекають дружина та дочка з якими він у 2014 році переселився з окупованого м. Луганська до м. Яготин Київської області.
Представник виправної колонії ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що загалом зауважень останнім часом до засудженого не має, останній справді офіційно працює, з покладеними обов`язками на виробництві справляється, поведінка його значно покращилася. Своєї позиції щодо заявленого клопотання засудженого не висловив.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання, посилаючись на відсутність для цього підстав.
Вислухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали особової справи засудженого, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання у Софіївській ВК-45 за вироком Горохівського районного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року за яким його засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років і 2 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання: 21.11.2018, кінець строку: 21.01.2024.
Станом на 26.09.2022 засуджений фактично відбув визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання (3 роки, 5 місяців і 10 днів). Невідбута частина якого складає: 1 рік, 3 місяці і 26 днів.
На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;
Згаданою статтею передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Як вбачається із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Так, під час вивчення матеріалів особової справи засудженого суд враховує не лише час перебування ним у Софіївській ВК-45, а й увесь період його відбування покарання.
Згідно характеристики засудженого, затвердженої 07.09.2022 начальником Софіївської ВК-45, засуджений ОСОБА_5 у місцях позбавлення волі перебуває з 21.11.2018. Зокрема, з цього часу він став утримуватися у ДУ «Харківська виправна колонія (№25), де характеризувався негативно. За порушення вимог режиму утримання одного разу був підданий стягненню. Заохочень не мав.
З 17.11.2019 міру кримінального покарання відбуває в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)». За період відбування покарання в установі характеризується позитивно. Офіційно працевлаштований підсобним робітником виробничої майстерні. Має 2 стягнення за порушення режиму утримання (за порушення пожежної безпеки та форми одягу), які погашені за спливом строку. При цьому, за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці був заохочений одного разу правами начальника установи. За станом здоров`я є інвалідом 2 групи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Ввічливий з персоналом установи. Сам охайний, утримує у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується. Роботи із самообслуговування та благоустрою місць позбавлення волі виконує під контролем адміністрації. Приймає участь у реалізації програм диференційного виховного впливу «Правова просвіта» та у заходах виховного характеру, які проводяться в установі.Вину у скоєному злочині визнає повністю.За вироком суду позову не має.
Крім того, суд зауважує, що ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема:
1)згідно вироку Аретмівськогорайонного суду міста Луганська від 06.04.2001 за ч. 3 ст. 140 КК України до 6 місяців позбавлення волі;
2)згідно вироку Артемівського районного суду міста Луганська від 06.11.2006 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
3)згідно вироку Ленінського районного суду міста Луганська від 09.04.2009 за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 350 грн.;
4)згідно вироку Лутугинського районного суду Луганської області від 18.05.2009 за ч. 3 ст. 186, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням та встановлення іспитового строком на 2 роки;
5)згідно вироку Славянського міськрайонного суду Донецької області від 02.03.2010 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
6)згідно вироку Артемівського районного суду міста Луганська від 20.09.2010 за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 02.01.2013 умовно-достроково на невідбутий строк: 1 рік, 4 місяці і 11 днів;
7)згідно вироку Березанського міського суду Київської області від 22.06.2015 за ч. 2 ст. 185, ст. 75, ст. 76 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку на 2 роки;
8)згідно вироку Яготинського районного суду Київської області від 09.12.2015 за ч. 1 ст. 309, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі.
Таким чином, як видно з попередніх судимостей ОСОБА_5 неодноразово засуджувався за вчинення умисних тяжких злочинів, здебільшого проти власності, проте двічі звільнявся від призначених покарань з випробуванням та одного разу умовно-достроково.
Відтак, судами, під час призначення ОСОБА_5 попередніх покарань, вже застосовувалися численні законодавчо встановлені «стимулювання» засудженого до виправлення його поведінки та припинення протиправних діянь, проте ОСОБА_5 на шлях виправлення не ставав і в період іспитового строку, і через певний час після свого умовно-дострокового звільнення, щоразу вчиняв новий злочин, що свідчить про схильність засудженого до протиправної поведінки.
Вивчаючи ж поведінку ОСОБА_5 під час відбуття нинішнього покарання, суд не вбачає сталої позитивної динаміки у виправленні засудженого, оскільки засуджений, після отримання трьох поспіль стягнень за порушення порядку та умов утримання (08.01.2019, 24.04.2020 та 29.01.2021) у вигляді доган, лише одного разу заохочувався правами начальника за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці (08.10.2021) і після цього жодними позитивними та активними діями він адміністрацією установи не відзначався.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відсутні підстави, які б вказували на сумлінну поведінку засудженого і те, що ставленням до праці він беззаперечно довів своє виправлення, тому на час розгляду відповідного клопотання останній не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відтак, беручи до уваги викладене, а також те, що за вироком суду ОСОБА_5 хоч і відбув 2/3 частини строку призначеного покарання, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, якого знаходить схильним до вчинення злочинів, поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, значний строк, який ще залишилося відбувати ОСОБА_5 , та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, і є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що для досягнення цілей покарання засуджений ще потребує нагляду в умовах ізоляції, тому у задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.
На підставі ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, - відмовити.
На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання копії повного тексту цієї ухвали.

Суддя ОСОБА_1