Справа № 352/1578/19
Провадження № 1-кп/352/89/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000241 від 21.06.2019 р., про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, на час вчинення злочину працюючого оператором ПАТ «Івано-Франківськцемент», на даний час працюючого водієм ПрАТ «Івано-Франківськцемент», раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив незаконне видобування корисної копалини загальнодержавного значення.

Злочин скоєно за наступних обставин.

21 червня 2019 року близько 12 год. 00 хв. обвинувачений, не являючись зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності та не маючи передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам ст.13 Конституції України, ст.19 Кодексу України про надра, ст.4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», п.4 Положення про порядок надання гірничих відводів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 59, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою використання незаконно видобутих корисних копалин для власних потреб, здійснив незаконне видобування на березі ріки Бистриця в межах урочища «Сілецьке» у с. Сілець Тисменицького району Івано-Франківської області піщано-гравійної суміші, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» (у редакції постанови КМУ від 28.12.2011 р. № 1370) відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення.

При цьому обвинувачений за допомогою гідравлічного ковша, встановленого на тракторі марки Т-150К без реєстраційних номерів, здійснив незаконне видобування корисної копалини загальнодержавного значення у кількості 4,2 куб. м, яку завантажив на автомобіль марки МАЗ моделі 5549 реєстраційний номер НОМЕР_1 та мав намір перевезти з урочища «Сілецьке» до свого господарства. Злочинні дії обвинуваченого 21 червня 2019 року близько 12 год. 50 хв. були виявлені працівниками правоохоронного органу управління захисту економіки в Івано-Франківській області та припинені.
Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109/20-158МРВ/19 від 18.07.2019 р. зразки ґрунту, вилучені у місці незаконного забору в межах берегової лінії ріки Бистриця, з ковша трактора марки Т-150К без реєстраційних номерів та з кузова вантажного автомобіля марки МАЗ моделі 5549 реєстраційний № НОМЕР_1 , є піщано-гравійною сумішшю, у якій кількість гравію становить від 67,25 % до 81,1%, та мають спільну родову належність.

Обвинувачений у судовому засіданні повністю визнав свою вину у висунутому обвинуваченні і пояснив, що дійсно 21 червня 2019 р. поїхав вантажним автомобілем марки МАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , який знаходився у користуванні його покійного батька, по гравій для власних потреб на берег ріки Бистриця в межах урочища «Сілецьке» у с. Сілець Тисменицького району; жодних дозвільних документів на видобування корисних копалин у нього немає; набирав піщано-гравійну суміш за допомогою гідравлічного ковша, встановленого на тракторі марки Т-150К без реєстраційних номерів, який знаходився у користуванні його померлого батька; він завантажив половину кузова автомобіля МАЗ, як його затримали працівники правоохоронного органу. У скоєному щиро розкаявся.

У відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України дослідження фактичних обставин суд обмежив допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорювались, зокрема, доказів на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину знайшла своє підтвердження, а його неправомірні дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.240 КК України, оскільки він вчинив незаконне видобування корисної копалини загальнодержавного значення.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є нетяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за психіатричною та наркологічною допомогою не звертався, на відповідних обліках не перебуває, його молодий вік.
Суд враховує щире каяття обвинуваченого як обставину, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді мінімального штрафу, передбаченого санкцією ч.2 ст.240 КК України, яка була чинною на час вчинення злочину (у редакції ЗУ від 05.11.2009 р. № 1708-VІ). Вказане покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на необхідність вирішення питання щодо спеціальної конфіскації у рамках судового розгляду даного кримінального провадження, суд дослідив обставини правомірності використання обвинуваченим транспортних засобів, а саме: трактора марки Т-150К без реєстраційного номера та вантажного автомобіля марки МАЗ моделі 5549 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України (у редакції, чинній на час вчинення злочину) спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого ч.1 ст.150, ст.154, частинами другою і третьою ст.159-1, ч.1 ст.190, ст.192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою ст.244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою ст.300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, ст.363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.
Згідно п.4 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується, зокрема, у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Встановлено, що право власності на трактор марки Т-150К, 1984 року випуску, заводський № НОМЕР_2 , без реєстраційного номера у встановленому чинним законодавством України порядку не зареєстровано, вказаний трактор знаходився у користуванні померлого батька обвинуваченого ОСОБА_8 . Останній придбав трактор на підставі біржової угоди купівлі-продажу транспортного засобу (агрегату) від 18.06.2009 р. реєстраційний номер 1574, оригінал якої оглянуто у судовому засіданні, а копія долучена до матеріалів кримінального провадження (а.с.155). На виконання ухвали суду від 18.05.2022 р. про доручення проведення слідчої дії вказаний трактор оглянуто слідчим, яким до матеріалів справи долучено протокол огляду від 17.06.2022 р. та фототаблицю до нього (а.с.163-168).

Власником вантажного автомобіля марки МАЗ моделі 5549, 1979 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_6 (а.с.81). Вказаний автомобіль знаходився у користуванні померлого батька обвинуваченого ОСОБА_8 . Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердив, що більше двадцяти років тому продав належний йому автомобіль МАЗ самоскид синього кольору ОСОБА_8 , надавши останньому доручення.

Судом встановлено, що законним володільцем вказаних двох транспортних засобів був батько обвинуваченого ОСОБА_8 , який правомірно користувався ними протягом двадцяти років, при цьому не зареєструвавши своє право власності на транспортні засоби у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Пунктом 2.2 розділу 2 ПДР України передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, яка має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, яка має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Володіння транспортним засобом особою, якій у такий спосіб передано транспортний засіб, вважається правомірним.
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_8 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.169), належне йому право користування транспортними засобами успадкували спадкоємці першої черги за законом, зокрема, його повнолітня дочка ОСОБА_9 та неповнолітній син ОСОБА_10 , які прийняли спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки зареєстровані та постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Ямницької сільської ради ОТГ від 17.07.2019 р. (а.с.75). Спадщина не оформлена.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка дружина померлого ОСОБА_11 , яка проживала разом з чоловіком на час його смерті, однак, не була зареєстрована за вказаною адресою, підтвердила, що син ОСОБА_3 у червні 2019 р. взяв транспортні засоби без відома її та дітей, які прийняли спадщину, про протиправне використання ним техніки нічого не знали.

Суд зазначає про відсутність підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 , який на час відкриття спадщини з батьком не проживав, хоча зареєстрований за цією адресою, та не подав нотаріусу заяви про прийняття спадщини, прийняв спадщину після смерті батька. Крім того, станом на час вчинення злочину обвинувачений мав право керування транспортними засобами лише категорії В (легковий автомобіль) та не мав права керування вантажним автомобілем і трактором (а.с.78).

Вказані обставини, встановлені судом, виключають правомірність володіння транспортними засобами з боку обвинуваченого, тому його не можна вважати законним володільцем.

Крім того, суд зазначає про необґрунтованість постанови слідчого від 22.06.2019 р. (а.с.85 також зв. ст.) у частині визнання вантажного автомобіля марки МАЗ моделі 5549 реєстраційний номер НОМЕР_1 знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

При цьому суд відповідно до вимог ч.6 ст.368 КПК України враховує правовий висновок, що міститься у постанові Верховного Суду від 19.11.2020 р. у справі № 723/1280/20, згідно якого диспозицією ч.2 ст.240 КК України встановлена кримінальна відповідальність за незаконне видобування корисних копалин, та за змістом цього закону, злочин є закінченим з моменту видобування корисних копалин. Наведений склад злочину не передбачає кримінальну відповідальність за перевезення незаконно видобутих корисних копалин, тому вантажний автомобіль, яким обвинувачений їх перевозив, не є знаряддям вчиненого злочину, у звязку із чим посилання прокурора на ч.9 ст.100 КПК України, як на підставу для конфіскації автомобіля, визнані такими, що не ґрунтуються на законі.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».
Крім того, такі висновки в частині відмови у застосуванні спецконфіскації транспортного засобу узгоджуються із судовою практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (№ 366/1872/17, № 366/3484/16-к) у провадженнях з подібними обставинами.
У відповідності з вимогами ч.10 ст.100 КПК України під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) грошей, цінностей та іншого майна знав про їх незаконне походження та/або використання.
З огляду на викладене, з урахуванням встановлених обставин, того, що прокурором не доведено, що законні володільці, якими є ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , як законний представник неповнолітнього ОСОБА_10 , знали про незаконне використання транспортних засобів, суд вважає необґрунтованою позицію прокурора про наявність підстав для застосування спеціальної конфіскації транспортних засобів та приходить до висновку про незастосування такої конфіскації.

Відповідно до вимог ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку незастосування спеціальної конфіскації.
Транспортні засоби підлягають поверненню законним володільцям ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . При цьому суд скасовує арешти, накладені на вказані транспортні засоби ухвалами слідчого судді Тисменицького районного суду від 25.06.2019 р.

Питання щодо решти речових доказів слід вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

З обвинуваченого стягуються процесуальні витрати за проведення експертизи.

Керуючись ст. 368, 370 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) грн.

Речові докази трактор марки Т-150К, 1984 року випуску, заводський № НОМЕР_2 , без реєстраційного номера, переданий на зберігання ОСОБА_3 ; вантажний автомобіль марки МАЗ моделі 5549, 1979 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику для затриманого автотранспорту відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області (м. Тисмениця, вул. Л. Українки, 2); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , що зберігається при матеріалах кримінального провадження, повернути законним володільцям ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Скасувати арешти, накладені ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_12 від 25.06.2019 р., на трактор марки Т-150К, 1984 року випуску, заводський № НОМЕР_2 , без реєстраційного номера, та автомобіль марки МАЗ моделі 5549, 1979 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речовий доказ зразки ґрунту, упаковані в три окремі полімерні упаковки, що зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, знищити.

Речовий доказ диск з відеозаписом залишити на зберіганні при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , 1256 (одну тисячу двісті п`ятдесят шість) грн. 08 коп. процесуальних витрат у користь держави за висновок експертизи № СЕ-19/109/20-158МРВ/19 від 18.07.2019 р.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тисменицький районний суд.

Суддя ОСОБА_13