Справа № 164/1177/21 Провадження №11-кп/802/307/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді- ОСОБА_2 ,
суддів- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря- ОСОБА_5 ,
прокурора- ОСОБА_6 ,
обвинуваченого- ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника- ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 14 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИВ
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 3 (три) місяці.

Міру запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередню тримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту затримання 20 години 30 хвилин 3 липня 2021 року.

Вироком вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

Згідно вироку ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 3 липня 2021 року, біля 18 години 30 хвилин, в с.Грузятин Луцького району Волинської області, перебуваючи в приміщенні літньої кухні на території господарства за місцем постійного проживання, що на АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязне них відносин з сином ОСОБА_9 , керуючись метою умисного протиправного заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання його смерті, взяв металевий кухонний ніж та, тримаючи його у правій руці, перебуваючи поряд з ОСОБА_9 , який, намагаючись потрапити у вказане приміщення через віконну шибу, в цей момент знаходився на кухонному столі, при цьому обперся руками на кришку столу, умисно наніс ОСОБА_9 один сконцентрований удар в область грудної клітки зліва в область серця, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з наскрізним ушкодженням серця, які згідно висновку судово-медичної експертизи призвели до смерті ОСОБА_9 на місці події.

Обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність його вини в інкримінованому злочині, вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

На думку апелянта, місцевим судом не в повній мірі враховано наявність пом`якшуючих обставин, зокрема, його щире каяття та чистосердечне розкаяння у вчиненому злочині. Крім цього, судом не взято до уваги його похилий вік, вчинення ним злочину вперше.

Зважаючи на зазначене, обвинувачений просить змінити вирок Маневицького районного суду Волинської області від 14 грудня 2021 року та призначити покарання менш суворе із застосуванням положень ст.69 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , в поданій ним апеляційній скарзі, вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує на відсутність у його підзахисного умислу на вбивство ОСОБА_9 . Обвинувачений спонтанно схопив ножа, щоб налякати сина, оскільки останній погрожував йому розправою, дані погрози ОСОБА_7 сприйняв реально. Його клієнт спрямованого удару в серце сину ОСОБА_9 не наносив. Потерпілий сам, намагаючись потрапити в приміщення літньої кухні через вікно та знаходячись в положенні колінами на підвіконні, а руками на столі, послизнувся на стільниці, внаслідок чого і наштрикнувся на ніж.

Місцевим судом не надано належної оцінки показанням свідків, які вказували, що конфлікти між сином та батьком відбувались часто і ініціатором був син ОСОБА_10 . ОСОБА_11 , даючи вільні показання в судовому засіданні місцевого суду, ствердила, що ножа в руках чоловіка та моменту нанесення ним удару не бачила.

Крім цього, на думку захисника, суд не вірно оцінив висновок судово-медичної експертизи №306 від 13.07.2021, який не спростовує версію сторони захисту щодо настання смерті ОСОБА_9 з необережності.

Також судом першої інстанції при обранні міри покарання не взято до уваги думку потерпілого ОСОБА_12 , який просив не карати суворо обвинуваченого.

З урахуванням вказаного, захисник ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок змінити і застосувати до його підзахисного положення ст.69 КК України та зменшити покарання ОСОБА_7 . На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити останнього від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, думку обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали подані ними апеляційні скарги, міркування прокурора, який їх заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

На думку судової колегії, судом першої інстанції при прийнятті рішення вказаних вимог закону дотримано.

Судом правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторін в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, доводи сторін під час судового розгляду отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав частково та пояснив, що перебуваючи за вказаних у обвинувальному акті обставин місця та часу, між ним та сином ОСОБА_9 на ґрунті особистих неприязних відносин виникла суперечка. Зазначив, що син через вікно намагався потрапити в приміщення літньої кухні, при цьому погрожував йому розправою. Він встав з ліжка та схопив в руку металевого кухонного ножа, підійшов до вікна. У ОСОБА_9 , коли той через вікно пробирався в приміщення літньої кухні, послизнулася рука на клейонці, якою був накритий стіл, внаслідок чого останній впав прямо на ножа, якого він (обвинувачений) тримав в руці. Настання смерті сина не бажав.

Тобто обвинувачений хоча й не заперечує розвитку подій, встановлену та доведену органом досудового розслідування, а саме час, місце злочину, знаряддя його вчинення, однак посилається, що спосіб нанесення удару ножом інший, ніж той, який встановив орган обвинувачення та місцевий суд, адже ножове поранення, як він стверджує, відбулось випадково, неумисно, без будь-якого умислу на позбавлення життя ОСОБА_9 . Опиравшись на руки останній не витримав маси свого тіла та впав на ножа, від чого отримав несумісне із життям поранення.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини ОСОБА_7 у вчиненні ним умисного вбивства, його винуватість, у тому числі й щодо умислу на позбавлення життя, підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні та встановленими під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженню, яким місцевий суд дав належну оцінку.

Судом обґрунтовано взято до уваги надані в судовому засіданні пояснення свідка ОСОБА_11 , які є послідовні, логічні та взаємодоповнюючими щодо обставин вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину.

Так, остання пояснила, що коли забігла в літню кухню, то побачила сина ОСОБА_9 , який через вікно намагався потрапити в це приміщення. Він перебував в положенні колінами на підвіконні, а руками на столі, біля якого стояв її чоловік ОСОБА_7 . На стільниці вона побачила кров. Коли син почав втрачати свідомість, запитала у чоловіка чим він його вдарив, однак той нічого не відповів. На підлозі неподалік від обвинуваченого побачила кухонного ножа, на якому була кров. Зрозуміла, що чоловік завдав удару ножем сину. Коли відштовхнула чоловіка в сторону, то побачила у сина рану в області грудної клітки.

Дані пояснення свідка узгоджуються з протокол проведення слідчого експерименту від 13 липня 2021 року за участі останньої, відповідно до якого ОСОБА_11 на місці події показала як ОСОБА_9 03 липня 2021 року через вікно пролазив в приміщення літньої кухні, вказала місце, де в цей час знаходився ОСОБА_7 та в якому положенні, а також місце, в якому вона виявила ніж з металевою ручкою сріблястого кольору зі слідами речовини бурого кольору та розповіла про обставини вчиненої ОСОБА_7 події.

Винність ОСОБА_7 у інкримінованому йому злочині також підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 306 від 13 серпня 2021 року, згідно якого причиною смерті ОСОБА_9 є проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва з наскрізним ушкодженням серця.

Даним висновком судово-медичної експертизи у сукупності з іншими доказами підтверджується винність ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства. Зокрема, протоколом огляду місця події від 03 липня 2021 року та фототаблицею до нього зафіксовано обстановку на подвір`ї та в приміщенні літньої кухні, місцезнаходження трупа ОСОБА_9 і наявні ушкоджень на ньому, протоколом огляду трупа від 04 липня 2021 року та фототаблицею до нього, висновками судово-медичної експертизи речових доказів №89 від 18 серпня 2021 року, №91 від 18 серпня 2021 року, №92 від 19 серпня 2021 року, якими підтверджується, що на наданих для дослідження речах виявлено сліди крові, яка може походити від ОСОБА_9 , висновком судової медико-криміналістичної експертизи речових доказів №60-МК від 13 серпня 2021 року, якою встановлено, що колото-різане пошкодження ОСОБА_9 могло бути заподіяне ножем, який був вилучений під час огляду місця події, висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №217 від 20 серпня 2021 року, яким підтверджується відсутність у обвинуваченого в період вчинення інкримінованого йому злочину ознак будь-якого психічного захворювання чи тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, консультативним висновком спеціаліста №5 від 03 липня 2021 року, відповідно до якого на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Версія захисника про те, що обвинувачений не мав умислу позбавляти життя ОСОБА_9 перевірялась місцевим судом та не найшла свого підтвердження.

Так, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 306 від 13 серпня 2021 року в ОСОБА_9 були виявленні тілесні ушкодження, а саме колото-різана рана грудної клітки зліва, що проникає в грудну порожнину, ушкодження 5-го ребра, поранення перікарду, наскрізне ушкодження серця, гемопневмоторакс, гемоперікард, пошкодження парієтальної плеври. Раневий канал проходить в напрямку спереду-назад та дещо знизу-догори, практично перпендикулярно до поверхні тіла, довжиною 8,0-10,0 см. Морфологічні особливості рани свідчать, що вона являється колото-різаною, утворилась від дії плоского клинка в межах його поринання не менше 3,4 см і обушок в межах 2,0 мм з ребрами. Дані пошкодження є прижиттєвими та могли утворитися внаслідок одного сконцентрованого удару в область серця.

Як вважає судова колегія цей письмовий доказ вірно оцінений судом першої інстанції, а його висновки обґрунтовано покладені в основу обвинувачення ОСОБА_7 за умисне вчинення вбивства.

Окрім того, показання свідка ОСОБА_11 в сукупності з результатами слідчого експерименту від 03 липня 2021 року, де остання вказала як був розміщений ОСОБА_9 в приміщенні літньої кухні, ногами на підвіконні, а руками на столі, та місцерозташування щодо останнього її чоловіка ОСОБА_7 , повною мірою підтверджують висновки суду про вчинення саме умисного вбивства, а тому судова колегія знаходить непереконливими доводи сторони захисту щодо необережного заподіяння смерті ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_7 .

Та обставина, що ОСОБА_11 не бачила самого моменту нанесення удару не впливає на правильність висновку місцевого суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, оскільки сам обвинувачений не заперечив факту його заподіяння та того, що саме внаслідок його дій настала смерть ОСОБА_9 .

На наявність у діях обвинуваченого умислу на заподіяння смерті своєму сину вказує сам механізм, встановлений органом обвинувачення, а саме нанесення удару ножем, довжиною клинка 15,4 см, шириною біля основи 2,7 см, товщиною обушка 0,1 см, відбулось в область життєво-важливих органів грудної клітки, а саме серця. Довжина раневого каналу становить 8,0-10,0 см, що на переконання суду свідчить про надмірну силу при нанесенні удару, нехарактерну для особи, яка не бажає та немає умислу на спричинення смерті іншій особі.

За таких обставин вважати, що обвинувачений при нанесенні сконцентрованого удару ножем в життєво важливий орган серце потерпілого не мав умислу на позбавлення його життя є неможливим. Враховуючи зазначене, спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію удару, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про наявність умислу в обвинуваченого на заподіяння смерті потерпілому, у зв`язку з чим відхиляє доводи захисту в цій частині як непереконливі та такі, що спрямовані на пом`якшення покарання винного.

Твердження захисника, що судово-медичною експертизою № 306 від 13 серпня 2021 року не спростовано версію обвинуваченого про необережне вчинення вбивства не відповідає матеріалам кримінального провадження, та вищенаведеним висновкам суду.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, оцінив докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.1 ст.115 КК України, в їх сукупності та взаємозв`язку і достатності, та дійшов вірного висновку про винуватість обвинуваченого, з наведенням досліджених доказів в їх сукупності в оскарженому вироку.

Доводи апеляційних скарг захисту щодо призначення ОСОБА_7 явно несправедливого покарання внаслідок суворості, суд вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно не справедливим через м`якість або через суворість.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так й іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані в повному обсязі.

Так, суд першої інстанції за сукупністю обставин, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, котрий має посередню характеристику за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, ніде не працює, а також думку потерпілого ОСОБА_12 , який просив суворо не карати обвинуваченого.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд відніс щире каяття, до таких, що його обтяжують вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Таким чином місцем судом враховані ті обставини, на які посилаються апелянти у своїх скаргах.

Посилання сторони захисту на похилий вік обвинуваченого не впливає на правильність висновків суду щодо призначеної міри покарання.

За наведених обставин, в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50,65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання. А тому покарання, призначене судом першої інстанції не є суворим, як це зазначено в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника.

Зі змісту ч.1 ст.69 КК України слідує, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення судами наявності кількох (мінімум двох) пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально-караного діяння.

Враховуючи, що вчинене кримінальне правопорушення є умисним особливо тяжким злочином, пов`язаним із застосуванням насильства, обставини його вчинення, непоправні наслідки у виді смерті людини, дані про особу обвинуваченого відсутність двох пом`якшуючих обставин, колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України та призначення йому покарання, нижчого від найнижчої межі встановленого санкцією ч.1 ст.115 КК України, з подальшим застосуванням до останнього інституту звільнення від відбуття покарання.

Підстав для зміни вироку, пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання з мотивів викладених в апеляційних скаргах, апеляційний суд не знаходить. Тому доводи ОСОБА_7 та його захисника про призначення обвинуваченому невиправдано суворого покарання не відповідають фактичним обставинам справи і є безпідставними.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для зміни вироку та задоволення апеляційних скарг, з наведених у них мотивів, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд

УХВАЛИВ
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Маневицького районного суду Волинської області від 14 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання її копії.

Головуючий

Судді