Справа № 489/2721/22
Провадження № 1-кп/489/811/22
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

12 жовтня 2022 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000265 від 05.07.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

встановив:

До Ленінського районного суду міста Миколаєва надійшов обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.

В ході підготовчого судового засідання прокурор просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, зазначивши про те, що він відповідає вимогам закону.

Обвинувачені та їх захисники не заперечували проти призначення провадження до судового розгляду.

При цьому від захисника ОСОБА_9 надійшло клопотання про передачу кримінального провадження іншому складу суду, на розгляді якого на даний час перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 , для вирішення питання про їх об`єднання, що відповідатиме інтересам його підзахисного. Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника.

Заслухавши учасників підготовчого засідання, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У зв`язку з цим, на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні покладений обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону, та у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України - суд відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Не звільняє суд від такого обов`язку перевірки обвинувального акту на його відповідність вимогам закону і те, що відповідно до ст. 338 КПК України прокурор вже в ході судового розгляду має змогу змінити обвинувачення в суді, оскільки, по-перше, зміна прокурором обвинувачення на підставі ст. 338 КПК України стосується зміни кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, а не приведення обвинувального акту у відповідність до вимог закону за його формою та змістом, по-друге, таке право прокурору надане на стадії судового розгляду кримінального провадження, а суд зобов`язаний перевірити обвинувальний акт та клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру на їх відповідність вимогам закону до цього на стадії підготовчого провадження.

Згідно з висновками, викладеними у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі №161/7092/20, вбачається, що «оскільки кримінальний процесуальний закон не містить вичерпного переліку порушень у складанні обвинувального акта, що обумовлює його повернення, норма п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України відсилає до ст. 291 КПК України, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування: порушення, які стосуються змісту та форми самого обвинувального акта (неправильність або відсутність в обвинувальному акті такої інформації, як дата і місце його складання та затвердження; формулювання обвинувачення; правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо); порушення, які стосуються змісту та наявності додатків до обвинувального акта (недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування; недолучення розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта тощо)».

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Таким чином, час вчинення кримінального правопорушення належить до основних елементів предмету доказування з огляду на вимоги п. 1 ч. 1 ст.91 КПК України.

Проте в направленому до суду обвинувальному акті містяться розбіжності в частині зазначення часу вчинення інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення. Зокрема, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення обвинувальний акт містить відомості про те, що обвинувачена ОСОБА_3 вчиняла заволодіння грошовими коштами фізичних осіб шляхом шахрайства в період з 26.09.2021 по 12.01.2022. Проте при викладі фактичних обставин за фактом заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 в обвинувальному акті зазначено, що «у січні 2021 року, але не пізніше 10.01.2022» обвинувачені виклали на сайті оголошення про продаж нерухомості по АДРЕСА_1 (останній абзац аркуша 9). Також на аркуші 10 обвинувального акту зазначено про те, що обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами ОСОБА_10 в сумі 1000 доларів США саме 10.01.2022, натомість при цьому зазначається еквівалент вказаних грошових коштів в національній грошовій одиниці України станом на 10.01.2021. Крім того, в обвинувальному акті (5-й абз. 10-го арк.) зазначено про те, що обвинувачена ОСОБА_3 в ході заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 підписала з потерпілою попередній договір з наміром укласти договір купівлі-продажу житлового будинку від 10.01.2022. Проте в 6-му абз. 10 арк. обвинувального акту вказано про те, що вказаний договір був укладений 10.01.2021.

Таким чином, дані розбіжності щодо часу вчинення кримінального правопорушення свідчать про неконкретність обвинувачення, пред`явленого обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в частині зазначення фактичних обставин кримінального правопорушення, а саме: встановлення часу вчинення кримінального правопорушення.

Також при зазначенні правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулюванні обвинувачення, в обвинувальному акті зазначено про те, що обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, тобто у шахрайстві, вчиненому організованою групою.

Однак диспозиція ч. 1 ст. 190 КК України передбачає настання кримінальної відповідальності за вчинення ряду альтернативних діянь, кожне з яких окремо та/або в сукупності має наслідком настання кримінальної відповідальності, а саме: 1) заволодіння чужим майном шляхом обману; 2) заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою; 3) придбання права на майно шляхом обману; 4) придбання права на майно шляхом зловживання довірою. При цьому усі вище вказані способи вчинення передбаченого вказаною статтею закону України про кримінальну відповідальність кримінального правопорушення охоплюються спільним поняттям шахрайство.

Натомість при формулюванні обвинувачення обвинувальний акт не містить зазначення того, які конкретні діяння, передбачені диспозицією ч. 1 ст. 190 КК України, які утворюють склад шахрайства, вчинив кожен із обвинувачених, що у свою чергу позбавляє останніх бути чітко та однозначно проінформованими про суть пред`явленого кожному із них обвинувачення.

Натомість логічно припустити, що при викладеному в обвинувальному акті формулюванні обвинувачення (шахрайство, вчинене організованою групою), яке вказане без зазначення конкретного способу вчинення шахрайства, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 190 КК України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються саме у вчиненні всіх передбачених вказаною статтею діянь, які, як зазначалося вище, кожне окремо та/або в сукупності утворюють склад шахрайства.

Проте при викладі фактичних обставин кримінальних правопорушень обвинувальний акт містить зазначення відомостей про те, що обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили заволодіння грошовими коштами фізичних осіб шляхом обману, тобто вчинили одне з діянь, передбачених диспозицією ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 року, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Також відповідно до сталої практики ЄСПЛ кваліфікація правопорушення як кримінального дає особі, яка обвинувачується у його вчиненні, додаткові гарантії бути чітко та однозначно проінформованим про обставини пред`явленого їй звинувачення з метою забезпечення її права знати суть пред`явленого обвинувачення, висунутих проти неї, щоб мати змогу захищатися від нього.

Натомість вказані суперечності змісту обвинувального акта в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення позбавляють кожного з обвинувачених права бути негайно і детально поінформованим про характер і причини обвинувачення, висунутого проти них, що має наслідком порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому вказані недоліки обвинувального акту та порушення прав обвинувачених бути обізнаними про суть пред`явленого їм обвинувачення не можуть бути самостійно усунуті судом в ході судового розгляду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В п. 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» Суд зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

За такого, з урахуванням процитованих вище положень закону та практики Європейського суду з прав людини, суперечності обвинувального акту описаних вище істотних обставин інкримінованого особі кримінального правопорушення щодо часу його вчинення, які відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України підлягають встановленню та доказуванню, та формулюванні обвинувачення, з урахуванням визначених ст. 337 КПК України меж судового розгляду та передбаченого ст. 42 КПК України права обвинуваченого знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, що є невід`ємною умовою реалізації права на справедливий суд, вказують на те, що обвинувальний акт в даній частині є таким, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення такого обвинувального акта до судового розгляду.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості, зокрема: анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

При цьому всупереч вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не зазначені повні анкетні відомості (місце народження) обвинуваченої ОСОБА_3 .

Також обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить анкетних відомостей (місця народження потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 ).

Крім того, обвинувальний акт не містить відомостей щодо загального розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також даних про її відшкодування в ході досудового розслідування, зокрема частково кожним із обвинувачених та кому саме із потерпілих, що є необхідними відомостями для вирішення питання про можливість пред`явлення цивільного позову потерпілими у вказаному кримінальному провадженні у випадку, якщо в ході досудового розслідування заподіяна шкода їм не відшкодована.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Однак у доданій до обвинувального акту розписці обвинуваченого ОСОБА_4 не зазначена кількість аркушів отриманого ним обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Таким чином, виявлені недоліки обвинувального акту вказують на його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За таких обставин, у зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам КПК України останній підлягає поверненню прокурору.

Оскільки суд в ході підготовчого судового засідання прийшов до висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокурору, тому вказане свідчить про передчасність вирішення клопотання захисника ОСОБА_9 про доцільність передачі матеріалів вказаного кримінального провадження, яке підлягає поверненню прокурору, іншому складу суду, на розгляді якого перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 , для вирішення питання про їх об`єднання.

Керуючись статтями 314, 372 КПК України, суд

постановив:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000265 від 05.07.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Суддя ОСОБА_1