Справа № 359/4941/22
Провадження № 1-кп/359/531/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,

провівши підготовче судове засідання в приміщенні суду у відкритому судовому з повною відео та аудіо фіксацією судового засідання кримінального провадження №0000673 від 19.06.2022, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
встановив:
У провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

На думку суду, дані вимоги при складенні обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування дотримані. Копія відповідного обвинувального акту та реєстру матеріалів отримані обвинуваченим та його захисником завчасно у встановленому КПК України порядку.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, складений у відповідності до вимог, встановлених ст. 291 КПК України.

Підстави для повернення його прокурору не встановлені.

За таких обставин, суд вважає, що є всі підстави призначити по даному кримінальному провадженню судовий розгляд на підставі обвинувального акта за №0000673 від 19.06.2022, розгляд якого здійснювати у відкритому судовому засіданні, суддею одноособово, за участю прокурорів групи прокурорів, потерпілого, обвинуваченого.

Так, на початку підготовчого судового засідання в даному кримінальному провадженні, прокурором групи прокурорів у кримінальному провадження №0000673, прокурором Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_3 було заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 діб, обґрунтовуючи тим, що досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується в умисному тілесному ушкодженні небезпечному для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 21.06.2022 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із строком застосування до 17.08.2022. Раніше заявлені ризики при обрані та продовжені запобіжного заходу не зменшилися, тобто встановлено, що наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 є достатні підстави вважати, що він переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду; з метою ухилення від можливої кримінальної відповідальності ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та потерпілого у вказаному кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд по суті ще не розпочато, а також перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином.

У підготовчому судовому засідані вищезазначене клопотання прокурор підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити з підстав зазначених в ньому. Просив суд призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Потерпілий у судовому засіданні, заперечував проти заявленого клопотання прокурором про обрання обвинуваченому запобіжного заходу строку тримання під вартою. Вважає, що обвинуваченого який являється його пасинком гарний хлопець, він не бажає, щоб останній утримувався під вартою, вважає, що ризик будь-якого тиску на нього як потерпілого є безпідставним.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку потерпілого. Просив суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме домашній арешт. Зобов`язався не порушувати обов`язків передбачених ст. 194 КПК України у разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Суд заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Судом встановлено, що запобіжний захід тримання під вартою обраний судом Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2022, обвинуваченому ОСОБА_4 закінчується 17.08.2022.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове та судове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу. Суд зобов`язаний розглянути клопотання обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При вирішенні питання щодо зміни чи продовження дії запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання та/або реєстрації, стан здоров`я, та міцність соціальних зв`язків, відсутність судимостей.

Обираючи відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею та судом було враховано наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими доводами для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 у справі Волосюк проти України).

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Так, у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 р. у справі "Харченко проти України" ЄСПЛ вказував, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі. Після цього прокурори і суди не навели жодних підстав для продовження тримання заявника під вартою, лише зазначили, що запобіжний захід було обрано правильно. Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами. Крім того, національні владні органи не розглядали можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою. Аналогічна позиція ЄСПЛ викладена і у пункті 60 рішення у справі "Єлоєв проти України".

У своєму Рішенні "Подвезько проти України" № 74297/11 від 12.02.15 Європейський Суд з прав людини у п. 21 вказує, що аргументи "за" і "проти" звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження (зміну) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною захисту та стороною, яка підтримує державне обвинувачення, суд приходить до переконання, що після обрання обвинуваченому запобіжного заходу ступень ризиків, які були встановлені судом, змінився.

Так, під час розгляду даного клопотання прокурором зазначалося про те, що ризики, передбачені п.1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувались при обранні запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 зменшилися та продовжують існувати. Разом із тим, такі посилання прокурора не були доведені відповідними доказами під час розгляду даного клопотання.

Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою (Ідалов проти Росії, п. 140). Так, у контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини, з огляду на те, що в цій справі загальний термін тримання ОСОБА_6 під вартою, доводи сторони обвинувачення про те, що лише подальше тримання обвинуваченого під вартою може убезпечити від настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою на даний час, не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки з огляду на рішення Європейського суду ризик втечі зменшується зі спливанням часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії §10), вагомість наявних доказів може бути важливим фактором, що свідчить про наявність в минулому і зараз серйозних ознак вини, само по собі не може служити виправданням тривалого тримання під вартою (Дереджі проти Туреччини, §38), ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Яжинський проти Польщі, §43).

Як вбачається з обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Досліджені в судовому засіданні докази обґрунтованості пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 є вагомими, більш детальну оцінку яким суд надасть під час перебування в нарадчій кімнаті при прийнятті остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Дані обставини можуть свідчити про наявність ризику, що під впливом тяжкості покарань, які загрожують обвинуваченому, він може переховуватись від судового слідства.

Так, суд враховує, що запобіжний захід не є мірою покарання, а сама лише тяжкість кримінального правопорушення і покарання за нього, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, оскільки нормами КПК та відповідно практикою застосування Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це не визнається.

З огляду на зазначені обставини, оцінивши в сукупності ступень тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_4 за вчинення інкримінованого йому злочину, враховуючи дані про особу обвинуваченого, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, думки потерпілого, суд приходить до висновку, що на даний момент ризик переховування обвинуваченого, у разі його звільнення з-під варти, зменшився.

Таким чином, на думку суду, прокурором, на даному етапі судового розгляду, не наведено переконливих мотивів, того, що наявність ризиків, передбачених п.1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, для запобігання яким відносно обвинуваченого обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не можуть бути мінімізовані за рахунок інших запобіжних заходів.

Враховуючи відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких доказів того, що на теперішній час заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та недоведеність стороною обвинувачення під час судового засідання, що жоден із більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за можливе обрати ОСОБА_4 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, - домашній арешт.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Так, домашній арешт з 22:00 год. до 06:00 год., без застосування електронних засобів контролю покладає на обвинуваченого, обов`язок перед судом та працівниками органу внутрішніх справ, а саме відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

З урахуванням наведеного суд визнає, що під час розгляду клопотання було доведено те, що більш м`якій запобіжний захід ніж тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду. На переконання судді, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що враховані при застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою, на теперішній час, зменшилися, а тому їм можна запобігти за допомогою запобіжного заходу в виді домашнього арешту з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня, без застосування електронних засобів контролю, встановивши обвинуваченому, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, відповідні обов`язки. Такий висновок прийнято з урахуванням обставин, перелік яких передбачений ст. 178 КПК України.

З огляду на вище викладене, суд прийшов до переконання у клопотанні прокурора відмовити.

Обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з 22:00 годин до 06:00 год. наступного дня до 15.10.2022 включно, звільнивши його із зали суду негайно.

Керуючись ст.ст.314-315,176-177,178, 181, 193, 194, 196, 309 ч.2 ст.376 КПК України, суд

постановив:

Закінчити підготовчу частину.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні суддею одноособово на 12 год. 09.09.2022.

В судове засідання викликати прокурора, потерпілого, обвинуваченого.

У задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відмовити

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з 22:00 годин до 06:00 год. наступного дня до 15.10.2022 включно, звільнивши його із зали суду негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; здати на зберігання органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Вручити копію цієї ухвали обвинуваченому негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на співробітників Бориспільського РУП ГУ НП України по місцю проживання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з моменту її проголошення до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали буде оголошено о 08:30 год. 16.08.2022.

Головуючий суддя ОСОБА_1