У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.02.2022 №0000072 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України про арешт тимчасово вилученого майна,-
ВСТАНОВИВ:
Прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.02.2022 №0000072 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України про арешт тимчасово вилученого майна.
Клопотання мотивовано тим, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управлінням ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України, відомості про яке 18.02.2021 внесені до ЄРДР за № 0000072, за фактом незаконного використання товарного знаку, якщо вони завдали матеріальної шкоди в особливо великому розмірі.
Як вказано у клопотання, підставою внесення відповідних відомостей до ЄРДР стала заява представника компанії «Luigi Lavazza S.р.А.» ОСОБА_5 від 09.02.2021 №16404 МВС, що надійшла з ВПК в Закарпатській області про те, що невстановленими особами через мережу Інтернет та в торгових закладах Закарпатської області незаконно розповсюджується продукція кави із підробленим товарним знаком компанії Lavazza, чим самим завдано Компанії матеріальних збитків в особливо великому розмірі.
Прокурор зазначає, що як встановлено досудовим розслідуванням група осіб із числа мешканців Ужгородського, Мукачівського та Виноградівського району займаються незаконним виготовленням, фасуванням з метою подальшого роздрібненого та оптового збуту на території Закарпатської області фальсифікованої продукції з використанням знаків фірменного найменування товарів, а саме продукції кави із підробленим товарним знаком компанії Lavazza.
При цьому у клопотанні вказано на те, що в ході проведення комплексу заходів з метою встановлення джерела походження та шляхів розповсюдження фальсифікованої продукції, місць їх фасування (місцезнаходження цехів, складських приміщень тощо), а також встановлення відомостей про осіб, які можуть бути причетні до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення працівниками оперативного підрозділу Кіберполіції проведено огляд інформації з відкритих джерел та мережі Інтернет, а також комплекс заходів НСРД. За результатами вказаних заходів встановлено, що до незаконного розповсюдження та виготовлення продукції з торговими марками компаній «Luigi Lavazza S.р.А.», причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 .
Як вказано у клопотанні, встановлено, що для фасування та зберігання фальсифікованої продукції ОСОБА_6 використовує приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
Так, встановлено, що ОСОБА_4 , купляє жарене кавове зерно, іпсля чого фасує його до фірмової упаковки торгівельної марки «Lavazza», після чого реалізує його за допомогою інтернет мережі по Україні, через торгівельні інтернет площадки «OLX», «Prom.ua» та оптових продавців на гуртових ринках Закарпатської області.
Прокурор зазначає, що 31 вересня 2022 року, органом досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатській області від 08.08.2022, проведено обшук по місцю постійного проживання ОСОБА_4 , а саме: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено його особистий мобільний телефон марки «OnePlus 5 T», моделі «ONEPLUS A5010», з ІМЕІ №1 НОМЕР_1 та ІМЕІ №2 НОМЕР_2 , з сімкартками операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» - НОМЕР_3 та ПрАТ «ВФ Україна» - НОМЕР_4 .
Вищеперерахований мобільний телефон марки «OnePlus 5 T», моделі «ONEPLUS A5010»,, який належить ОСОБА_4 , підпадає під ознаки, перераховані в ч. 1 ст. 98 КПК України, а тому є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, так як був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, і міг зберегти на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
При мотивуванні клопотання прокурор посилається на положення ч.2 ст.64-2, ч.ч.1,3,10 ст.170 КПК України.
У клопотанні вказано на те, що на думку сторони обвинувачення накладення арешту на вилучений в ОСОБА_4 мобільний телефон марки «OnePlus 5 T», моделі «ONEPLUS A5010», під час проведення обшуку абсолютно відповідає як загальним правилам застосування заходів забезпечення кримінального провадження, закріпленим у ч. 3 ст. 132 КПК України, оскільки:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення тяжкого злочину, що безумовно може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із даним клопотанням, - так і спеціальним правилам застосування такого виду заходів забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно.
У клопотанні вказано на те, що окрім цього, накладення арешту на вказані об`єкти є необхідними, оскільки на думку сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні у разі повернення вказаного майна, володілець може знищити та спотворити відомості наявні на вказаних об`єктах, що мають значення для досудового розслідування та підтверджують факт протиправної діяльності окремих осіб.
Приймаючи до уваги викладене і те, що тимчасово вилучений в ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «OnePlus 5 T», моделі «ONEPLUS A5010», може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту, що встановлюються під час кримінального провадження, і він являються речовим доказом в даному кримінальному упровадженні, оскільки відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, та керуючись ст. ст. 36, 64-2, 132, 170-171 КПК України, прокурор просить слідчого суддю: накласти арешт, шляхом накладення заборони володіти, користуватися та розпоряджатися, на виявлений та вилучений в ході проведення обшуку 31.08.2022 за адресою: АДРЕСА_1 мобільний телефон марки «OnePlus 5 T», моделі «ONEPLUS A5010», з ІМЕІ №1 НОМЕР_1 та ІМЕІ №2 НОМЕР_2 , з сім-картками операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» - НОМЕР_3 та ПрАТ «ВФ Україна» - НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 .
Пріоритет визначення місця подальшого зберігання мобільного телефону марки «OnePlus 5 T», моделі «ONEPLUS A5010», з ІМЕІ №1 НОМЕР_1 та ІМЕІ №2 НОМЕР_2 , з сім-картками операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» - НОМЕР_3 та ПрАТ «ВФ Україна» - НОМЕР_4 , залишити за слідчими органу досудового розслідування.
Прокурор в судовому засіданні просив задоволити клопотання, накласти арешт на вилучене майно. При цьому просив врахувати, що в межах даного кримінального провадження проводились негласні слідчі дії, з урахуванням чого потрібним є проведення експертних досліджень мобільного телефону, який належить ОСОБА_4 та вилучений у останнього.
Власник майна в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував. Вказував що жодного відношення до кримінального правопорушення він не має.
Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Слідчий суддя встановив, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управлінням ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України, відомості про яке 18.02.2021 внесені до ЄРДР за № 0000072, за фактом незаконного використання товарного знаку, якщо вони завдали матеріальної шкоди в особливо великому розмірі.
Згідно наявного в матеріалах справи протоколу обшуку від 31.08.2022, органом досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатській області від 08.08.2022, проведено обшук по місцю постійного проживання ОСОБА_4 , а саме: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено його особистий мобільний телефон марки «OnePlus 5 T», моделі «ONEPLUS A5010», з ІМЕІ №1 НОМЕР_1 та ІМЕІ №2 НОМЕР_2 , з сімкартками операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» - НОМЕР_3 та ПрАТ «ВФ Україна» - НОМЕР_4 .
Як вбачається зі змісту ухвали про надання дозволу на проведення обшуку від 08.08.2022, в ході проведення комплексу заходів з метою встановлення джерела походження та шляхів розповсюдження фальсифікованої продукції, місць їх фасування (місцезнаходження цехів, складських приміщень тощо), а також встановлення відомостей про осіб, які можуть бути причетні до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення працівниками оперативного підрозділу Кіберполіції проведено огляд інформації з відкритих джерел та мережі Інтернет, а також комплекс заходів НСРД.
За результатами проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що ОСОБА_4 купляє жарене кавове зерно, після чого фасує його до фірмової упаковки торгівельної марки Lavazza, після чого реалізовує його за допомогою інтернет мережі по Україні через торгівельні інтернет площадки ОЛХ, Prom.ua та оптових продавців на гуртових ринках Закарпатської області.
Оперативними співробітниками встановлено, що ОСОБА_4 здійснює фасування та зберігання фальсифікованої продукції за місцем проживання свого батька ОСОБА_7 , в гаражному приміщенні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Крім цього, для фасування та зберігання фальсифікованої продукції ОСОБА_4 використовує приміщення за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .
Виготовлену фальсифіковану продукцію перевозить на власних транспортних засобах: марки Mercedes-benz sprinter д.н.з. НОМЕР_5 та skoda superb д.н.з НОМЕР_6 .
Окрім цього, встановлено, що ОСОБА_4 реалізовує вищевказану фальсифіковану продукцію на гуртовому ринку «Гід», що за адресою: м.Мукачево, вул.Томаша Масарика, 15, в торгівельному павільйоні за № НОМЕР_7 , де реалізацію здійснює його мама ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказане підтверджується наявним у матеріалах справи рапортом інспектора ВПК в Закарпатській області ДКП НП України, протоколами візуального спостереження,протоколами за результатами проведення НСРД (розсекреченими) рапортами оперативних працівників з фото таблицями з прив`язко до геолокації (із зазначенням адрес за якими здійснюється незаконна діяльність з фасування та виготовлення кавових зерен).
Відповідно до інформації що міститься в особовій картці на особу: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно постанови слідчого від 31.08.2022 вилучені предмети та речі визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження.
Як передбачено п. 1 та п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів та спеціальної конфіскації. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучені, в ході огляду місця події речі могли зберегти на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.
При цьому, вказане в клопотанні майно на переконання слідчого судді, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання).
У даному кримінальному провадженні є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно може бути приховано, передано, пошкоджено або знищено заявленим володільцем. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.
Окрім того, відповідно до п.2 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації;
Відповідно до ч.4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 96-1, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.
Відповідно до санкції ч. 1 ст. 307 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років. Відповідно до санкції ч. 2 ст. 307 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Відповідно до санкції ч. 2 ст. 309 КК України передбачено покарання у вигляді штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.
Відповідно до ч. 1 ст.96-2 КПК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
В даному випадку жодній особі у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень не повідомлено.
Відповідно до ч.1 ст. 64-2 третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Наведене дає слідчому судді достатні підстави вважати, що майно, щодо якого прокурором порушено питання про накладення арешту, підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема як порушення права особи на захист. Докази, передбачені цією статтею повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду (ч. 4 ст. 87 КПК).
Слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик знищення майна, є достатніми умовами для застосування щодо цього майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно.
При цьому, слідчий суддя вважає, що вилучені в ході огляду місця події речі, можуть бути предметом експертних досліджень. Таким чином, в разі не накладення арешту на тимчасово вилучене майно, існує ризик втрати речових доказів, а відтак необхідно забезпечити у незмінному стані збереження речового доказу, та подальшого безперешкодного доступу сторони кримінального провадження до зазначеного майна для забезпечення організації проведення експертиз. Окрім того, слідчий суддя вважає, наявність достатніх підстав, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Згідно протоколу обшуку, в ході якого було виявлено та вилучено майно (на яке прокурор просить накласти арешт) було проведено в період часу з 31.08.2022.
Клопотання надійшло до суду, та зареєстровано 01.09.2022 року.
Відповідно до ч.1 ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
Таким чином в даному випадку органом досудового розслідування дотримано процесуальних строків передбачених КПК України.
Слідчий суддя вважає, що на виконання вимог ч.1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна.
Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.
Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.02.2022 №0000072 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України про арешт тимчасово вилученого майна, задовольнити.
Накласти арешт, шляхом накладення заборони володіти, користуватися та розпоряджатися, на виявлений та вилучений в ході проведення обшуку 31.08.2022 за адресою: АДРЕСА_1 мобільний телефон марки «OnePlus 5 T», моделі «ONEPLUS A5010», з ІМЕІ №1 НОМЕР_1 та ІМЕІ №2 НОМЕР_2 , з сім-картками операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» - НОМЕР_3 та ПрАТ «ВФ Україна» - НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1