печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_22

при секретарі: ОСОБА_23

за участю:

прокурора: ОСОБА_24

захисника - адвоката: ОСОБА_25

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_26 погоджене Прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_24 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, у кримінальному провадженні № 0000426 від 05.04.2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України підполковник поліції Когутко Володимир Степанович, за погодженням прокурора у кримінальному провадженні № 0000426 від 05.04.2022 року - прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_27 звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, у кримінальному провадженні № 0000426 від 05.04.2022 року.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000426 від 05.04.2022 за підозрою військовослужбовців Російської федерації ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_1 у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

24 лютого 2022 року о 5 годині збройними силами Російської Федерації здійснено пуски крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам Збройних Сил України та цивільним об`єктам, а також підрозділами збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_19 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України, який Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 12.08.2022 №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану на всій території України із 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

У період з 24 лютого 2022 року та до цього часу підрозділи збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. Підрозділи збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації здійснили агресію з порушенням норм міжнародного гуманітарного права.

Зокрема, ОСОБА_1 , в період з 24.02.2022 по 01.03.2022, точний час слідством не встановлено, будучи військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації, з іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації під прикриттям широкомасштабного вторгнення та ракетного обстрілу з території Російської Федерації та Республіки Білорусії, пересуваючись на різній військовій техніці, обладнаній озброєнням та з використанням особистої зброї, у невстановленому місці території, яка є кордоном між Україною та Республікою Білорусь, перетнув державний кордон України.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_1 в складі військової частини військової частини НОМЕР_1 федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації продовжив рух в напрямку міста Києва з метою окупації українських населених пунктів, порушення порядку, встановленого Конституцією України та порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України за наступних обставин.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 2 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03 липня 1954 року, ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно ч. 1 ст. 4 зазначеної Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 зазначеної Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Відповідно до ст. 33 вказаної Конвенції пограбування забороняються. Статтею 147 цієї Конвенції визначено, що серйозні порушення, про які йдеться в даній Конвенції, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції, зокрема привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

У відповідності до ч. 1 ст. 51 Додаткового протоколу до ОСОБА_20 від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 8 червня 1977 року, який ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 18 серпня 1989 року, цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями.

Відповідно до ст.ст. 42, 46, 47 Положення про закони і звичаї війни на суходолі, яке є додатком до IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, які Нотою Міністерства закордонних справ СРСР відносно Гаазької конвенції і декларацій 1899 і 1907 років від 07 березня 1955 року визнані Урядом СРСР, територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника. Разом з цим зазначено, що приватна власність, повинна поважатися та не підлягає конфіскації. Забороняється віддавати на розграбування місце або місто, навіть узяті приступом. Приватна власність не підлягає конфіскації. Грабіж категорично забороняється.

Статтею 6 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року Україна підтверджує свої зобов`язання за міжнародними договорами, укладеними Українською РСР до проголошення незалежності України.

Статтею 7 указаного Закону визначено, що Україна є правонаступником прав і обов`язків за міжнародними договорами Союзу РСР, які не суперечать Конституції України та інтересам республіки.

Установлено, що внаслідок воєнних дій Бучанський район Київської області, в період часу з 24.02.2022 по 31.03.2022, тобто під час міжнародного збройного конфлікту, перебував під контролем збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації.

ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації, в складі даного підрозділу, в період часу з 01.03.2022 по 31.03.2022 перебував на території Бучанського району Київської області, де у нього виник злочинний намір на протиправне заволодіння приватним майном цивільного населення з метою особистої наживи.

Так, діючи з метою особистого збагачення, ОСОБА_1 , перебуваючи у селі Блиставиця Бучанського району Київської області, у зазначений вище період часу, усвідомлюючи, що між Російською Федерацією та Україною триває міжнародний збройний конфлікт, в порушення вимог вищезазначених законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, самостійно, самовільно та безперешкодно увійшов на територію приватного домоволодіння АДРЕСА_1 , після чого невстановленим слідством способом проник до будинку, що перебуває у приватній власності цивільної особи ОСОБА_21 , де, скориставшись тим, що в будинку нікого немає та за його діями ніхто не спостерігає, протиправно заволодів наступними речами: кутовою шліфувальною машинкою «Vega V6-1050», бензопилою «Stihl», моделі MS170/180, пароочисником «Karcher», моделі SC2 Deluxe EasyFix Premium, набором ключів, ноутбуком «Lenovo», блендером «Bosch», набором кастрюль, кавоваркою «Chenexes», двома риболовецькими карбоновими вудками, довжиною 4 м., двома риболовецькими карбоновими вудками, довжиною 5 м., двома риболовецькими карбоновими вудками, довжиною 6 м., двома спінінгами, довжиною 2,29 м., що належать останньому.

При цьому, ОСОБА_1 усвідомлював, що вказані речі не можуть бути використані у військових цілях, їх вилучення не виправдане військовою необхідністю, а заволодіння ними відбулося виключно з корисливою метою.

Продовжуючи свої злочинні дії, наприкінці березня 2022 року, ОСОБА_1 , відступаючи в складі свого підрозділу в північному напрямку України, вивіз на територію Республіки Білорусь вищезазначені речі та перебуваючи в м. Мозир республіки Білорусь, в приміщенні відділення експрес-пошти «СДЕК», працівниками якої було сформовано посилку з відправленням №, вагою 60 кг. з описом вкладення: речі. Після чого здійснив відправлення зазначених речей до поштового відділення м. Біробіджан Російської Федерації.

У зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, зареєстрований та проживає на території Російської Федерації, Російська Федерація є державою-агресором, на час повідомлення про підозру діяв воєнний стан, 18 серпня 2022 року повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України вручено у спосіб, передбачений главою 11 КПК України для вручення повідомлень ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Російської Федерації (більш точне місце народження не відоме), громадянину Російської Федерації, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації, адреса військової частини: АДРЕСА_3 .

У зв`язку із обґрунтованою неможливістю вручення ОСОБА_1 повідомлення про підозру та повісток про виклик, 16серпня 2022 року на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора були опубліковані повідомлення про підозру ОСОБА_1 та повістки про виклик, а також 18 серпня 2022 року повідомлення про підозру ОСОБА_1 та повістки про виклик на 22, 23, 24 серпня 2022 були опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», яка на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1425-р визначена друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в якому у 2022 році розміщуються, зокрема повістки про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

31 серпня 2022 року слідчим винесено постанову про оголошення в розшук ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що його місце перебування не встановлено та ймовірно останній перебуває за межами території України, на виклик слідчого не з`явився без поважних причин.

Так, з урахуванням зібраних в ході досудового розслідування доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням вимог ст. ст. 183, 193 КПК України, для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, ОСОБА_1 на переконання сторони обвинувачення слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з викладених у ньому підстав та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечував.

Вислухавши пояснення прокурора, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000426 від 05.04.2022 за підозрою військовослужбовців Російської федерації ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_1 у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

18 серпня 2022 року у кримінальному провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Російської Федерації (більш точне місце народження не відоме), громадянину Російської Федерації, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації, адреса військової частини: АДРЕСА_3 .

Повідомлення про підозру вручено у спосіб, передбачений главою 11 КПК України для вручення повідомлень.

У зв`язку із обґрунтованою неможливістю вручення ОСОБА_1 повідомлення про підозру та повісток про виклик, 16серпня 2022 року на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора були опубліковані повідомлення про підозру ОСОБА_1 та повістки про виклик, а також 18 серпня 2022 року повідомлення про підозру ОСОБА_1 та повістки про виклик на 22, 23, 24 серпня 2022 були опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», яка на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1425-р визначена друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в якому у 2022 році розміщуються, зокрема повістки про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

31 серпня 2022 року слідчим винесено постанову про оголошення в розшук ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що його місце перебування не встановлено та ймовірно останній перебуває за межами території України, на виклик слідчого не з`явився без поважних причин.

Як визначено у ч. 1 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, передбачені в КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Таким чином, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Так, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, що є тяжким злочином. Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як визначено у ст. 178 КПК України, при вирішення питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.

Так, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зокрема, що підозрюваний ОСОБА_1 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим передбачає покарання у вигляді позбавлення волі;вказаний ризик обґрунтовується наявністю повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, інші причетні до вчинення злочину особи не встановлені. Розуміючи тяжкість покарання, підозрюваний може використати всі можливі способи та засоби для ухилення від відповідальності, зокрема перебування його поза межами України, або на тимчасово - окупованій території України; п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; даний ризик обґрунтовується тим, що у даному кримінальному провадженні не в повному обсязі встановлені та притягнені до кримінальної відповідальності інші співучасники злочину, а тому орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_1 перебуваючи на волі може перешкоджати досудовому розслідування з метою уникнення ними кримінальної відповідальності; п 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення; цей ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_1 являється військовослужбовцем країни-агресора та вважає, що протиправні дії які він вчиняє на території України залишаться не поміченими, а тому існують дуже високі ризики продовження чи повторення протиправної поведінки, яка свідчить про високу ступінь небезпечності поведінки підозрюваного, виняткову аморальність вчинених дій у тому числі щодо майна цивільного населення, дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності можливість вчинення аналогічних злочинів підозрюваним у майбутньому та підвищує ризики того що підозрюваний може ухилитись від слідства і суду; додатковим ризиком щодо повторення суспільнонебезпечної поведінки підозрюваного у тому числі щодо перешкоджання кримінальному провадженню є також можливість доступу останнього до зброї.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України, враховує тяжкість покарань, інкримінованих підозрюваному, факт перешкоджання досудовому розслідуванню, вік та стан здоров`я підозрюваного, та вважає наявними підстави для обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання його подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації його дій, слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_26 погоджене Прокурором третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_24 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, у кримінальному провадженні № 0000426 від 05.04.2022 року, - задовольнити.

Обрати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину російської федерації, зареєстрованому та проживаючому за адресою: російська федерація, АДРЕСА_2 , військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 федеральної служби військ національної гвардії російської федерації, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніше як через 48 годин з часу доставки до місця кримінального провадження забезпечити його доставку до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва для вирішення питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено о 13 год. 20 хв. 30.09.2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_28