1Справа № 335/3510/22 1-кп/335/553/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000150 від 22.06.2022 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, який має вищу освіту, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, військової частини НОМЕР_1 , перебуває на посаді водія першого стрілецького відділення третього стрілецького взводу третьої стрілецької роти, солдат, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:
20.04.2022 року, приблизно о 07:00 годині, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, обіймаючи посаду водія першого стрілецького відділення третього стрілецького взводу третьої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , виконуючи бойові завдання поблизу АДРЕСА_2 , отримав від командира роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 оформлений бойовими розпорядженнями № 79т та № 80т наказ щодо виконання бойових завдань у районі населеного пункту АДРЕСА_2 . Вказані бойові розпорядження були доведені до солдата ОСОБА_5 у присутності інших військовослужбовців командиром роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 .

Однак, солдат ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 20.04.2022 року, приблизно о 07 годині 00 хвилин, перебуваючи на бойових позиціях неподалік АДРЕСА_2 , відкрито, у присутності командира роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 30, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням, та інших військовослужбовців, відкрито відмовився виконувати наказ командира роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , а саме бойові розпорядження № 79т та № 80т щодо виконання бойових завдань у районі населеного пункту АДРЕСА_2 , хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

Відповідно до ч. 1 ст. 474 КПК України, до суду разом з обвинувальним актом надійшла угода про визнання винуватості від 22.06.2022 року, укладена між прокурором та підозрюваним ОСОБА_5 .

Виходячи із змісту даної угоди, ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 402 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, та покарання, яке повинен понести обвинувачений, із застосуванням ст. 69 КК України - у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів громадян. Із запропонованим видом покарання ОСОБА_5 погодився.

В угоді зазначені наслідки її укладення та затвердження, встановлені статтею 473 КПК України, наслідки її невиконання.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, дійшов до наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину, та його дії судом кваліфіковані, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 66 КК України, є його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, виключно позитивна характеристика за місцем несення служби. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також суд враховує, що обвинувачений продовжує військову службу, порушень не допускав, службові обов`язки виконує сумлінно, що підтверджує істотне зниження тяжкості вчиненого ним злочину.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, має постійне місце проживання, є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також його негативного ставлення до скоєного, суд вважає наявними підстави для застосування ст. 69 КК України, та призначення ОСОБА_5 узгодженого сторонами більш м`якого виду покарання, ніж зазначено у санкції ч. 4 ст. 402 КК України, а саме у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень. Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб судом не встановлено.

При цьому в ході допиту обвинуваченого судом з`ясовано, що він цілком розуміє права, визначені п.п.1-4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, відповідно ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України, а також КК України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання.

Судом роз`яснено ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не застосовано. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати відсутні.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22.06.2022 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000150 від 22.06.2022 року, за ч. 4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

На підставі угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 призначити узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1