Справа № 761/8263/22
Провадження № 1-кс/761/4652/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , вивчивши скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на незаконне утримання під вартою, в порядку ст.206 КПК України,

В С Т А Н О В И В :
В провадження Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на незаконне утримання під вартою, в порядку ст.206 КПК України, згідно якої ОСОБА_3 , на думку адвоката ОСОБА_2 , незаконно утримується під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновків про відсутність підстав, передбачених ст.206 КПК України, для негайної доставки ОСОБА_3 до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 КПК України - якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Отже, законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Разом з тим, у відповідь на запит Шевченківського районного суду м. Києва, 12 травня 2022 року на офіційну електронну пошту суду від ДУ «Київський слідчий ізолятор» надійшов лист відповідно до якого ОСОБА_3 , 1977 року народження утримується, утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на підставі листа Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2022 року.

В той же час до листа ДУ «Київський слідчий ізолятор» долучено копію листа Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2022 року відповідно до якого строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, однак не більше ніж на два місяці в порядку ст. 615 КПК України.

З матеріалів скарги вбачається, що відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 27.01.2022 року, стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 березня 2022 року.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, надалі Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб, а Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Як вбачається з долученого до листа Дніпровського районного суду м. Києва за вих. №757/31502/208456/2022 від 11.03.2022 року журналу судового засідання від 11.03.2022 року судом не було розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у зв`язку з неможливістю забезпечення явки учасників кримінального провадження, при цьому судове засідання було відкладено, а прокурору та ДУ «Київський слідчий ізолятор» було направлено повідомлення для вжиття відповідних заходів в порядку ст. 615 КПК України.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 615 КПК України у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Отже, з наданої слідчому судді інформації вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , утримується під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 27.01.2022 року з урахуванням положень ст. 615 КПК України.

Тобто в даному кримінальному провадженні цей строк не може перевищувати 27.05.2022 року, одночасно з цим його закінчення детермінується настанням події, а саме - «до вирішення відповідного питання судом» - однак стороною захисту суду не надано доказів на підтвердження того, що таке питання судом вирішено.

При цьому суд звертає увагу на те, що захисник дійшов помилкового висновку, що судом було вирішено питання про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 «шляхом залишення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 від 10.03.2022 року без розгляду», з огляду на наступне.

Відповідно ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2017 року у справі № 5-272кс(15), зазначається, що «особливістю кримінальних процесуальних норм, на відміну від, наприклад, кримінально-правових, є те, що їхні структурні елементи (гіпотеза, диспозиція, санкція) у переважній більшості випадків не зосереджені в одній статті КПК, а окремо викладені законодавцем у різних статтях, іноді навіть розділах, КПК України, а отже, зміст окремої норми може бути виявлено лише шляхом системного тлумачення положень КПК».

Таким чином, аналізуючи у сукупності положення ст. 615 КПК України і ст. 331 КПК України, можна дійти висновку, що правова конструкція ч.6 ст. 615 КПК України «до вирішення відповідного питання судом» під час судового розгляду відсилає саме до ч.3 ст. 331 КПК України. При цьому, шляхом системного тлумачення норм КПК України, зокрема положень ст. 331 КПК України, законодавцем визначено лише три варіанти за наявності яких питання про продовження тримання під вартою вважається вирішеним по суті, а саме: 1) запобіжний захід може бути скасовано; 2) запобіжний захід може бути змінено; 3) запобіжний захід може бути продовжено. З огляду на це залишення клопотання без розгляду не може вважатись вирішенням питання по суті ні з точки зору формальних вимог, закріплених в ст. 331 КПК України, ні з точки зору загальної логіки теорії кримінального права.

При цьому зі змісту журналу судового засідання у вказаному кримінальному провадженні від 06.05.2022 року вбачається, що прокурором було подано нове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, у зв`язку з чим він просив залишити без розгляду своє клопотання від 10.03.2022 року. Так, під час вказаного судового засідання судом вирішувались виключно організаційні питання, а саме щодо одночасного перебування в провадженні суду двох послідовних клопотань прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , які стосувались різних часових проміжків, одне з яких від 10.03.2022 вже втратило свою актуальність. При цьому питання про доцільність продовження строку тримання під вартою по суті в судовому засіданні 06.05.2022 не вирішувалось. Суд звертає увагу, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в цей час все ще діяв, оскільки, як було вищевказано залишення клопотання без розгляду не може вважатись належним вирішенням такого питання по суті. При цьому, враховуючи, що подія з настанням якої закон пов`язує закінчення строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо такий строк вважаться продовженим на підставі положень ч.6 ст. 615 КПК України, не настала і враховуючи, що строк дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 вважається продовженим не більше ніж до 27.05.2022 року суд приходить до висновку, що строк дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 не закінчився станом на день розгляду даної скарги.

Тобто, наведене не дає підстав для висновку про існування відомостей, які б створювали обґрунтовану підозру про те, що ОСОБА_3 утримується під вартою за відсутності судового рішення, а тому слідчий суддя не вбачає правових підстав для негайної доставки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Відповідно до ст.26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Слідчий суддя вважає необхідним роз`яснити, що оцінка та перевірка законності процесуальних судових рішень Дніпровського районного суду м. Києва не входить до повноважень слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, а може бути здійснена виключно Київським апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги на такі рішення у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається, що підтверджується правовою позицією Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні у справі №2-рп/2011 від 11 березня 2011 року, у відповідності до якої оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Таким чином, на час надходження до Шевченківського районного суду м. Києва скарги адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на незаконне утримання під вартою, в порядку ст.206 КПК України, слідчим суддею не встановлено обставин, які б викликали у нього обґрунтовані сумніви з приводу того, що останній утримується під вартою без відповідних на те підстав, рішення суду, та підлягає доставці до суду і звільненню з-під варти саме в порядку ст. 206 КПК України, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Крім цього, у своїй скарзі адвокат ОСОБА_2 вказує, що з початку дії правового режиму воєнного стану в ДУ «Київський слідчий ізолятор» адвокати не допускаються до своїх клієнтів, що, на його думку порушує право на захист осіб, які утримуються під вартою.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Разом з тим, слід зазначити, що до повноважень слідчого судді при розгляді скарг в порядку, передбаченому ст. 206 КПК України, не входить прийняття рішень про визнання бездіяльності, як і надання оцінки діям, посадовим особам слідчого ізолятору чи іншої установи попереднього утримання, визнавати їх дії неправомірними, надавати вказівки щодо вчинення тих чи інших конкретних дій, за виключенням випадків, що прямо передбачені законом.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Отже в цій частині скарга адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 не може бути предметом розгляду слідчого судді в межах вирішення питань в порядку ст. 206 КПК України як про це вказує заявник у своїй скарзі.

Керуючись ст.ст. 26, 206, 303, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

відмовити у постановленні ухвали про негайну доставку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва.

Матеріали скарги повернути адвокату ОСОБА_2 .

Ухвала на підставі ст.309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1