Справа № 442/2782/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1356/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені №0000079 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_9
апеляційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_10 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.11.2020 року щодо ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на 2 (два) роки, зобов`язавши в силу п.2 ч.2 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та в силу п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Нагляд за засудженим відповідно до п.3 ст.76 КК України покладено на командира військової частини за місцем проходження служби, а у разі звільнення на орган пробації за місцем проживання.
Цивільні позови потерпілих залишено без розгляду.
Вирішено питання речових доказів.
Згідно з вироком лейтенант ОСОБА_6 05.02.2020 приблизно о 20 годині 20 хвилин, в нічний час доби, керуючи автомобілем марки «OPEL», моделі «OMEGA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ділянкою автодороги Т-14-18 сполученням Нижанковичі-Самбір-Дрогобич-Стрий у напрямку м. Дрогобич Львівської області із двохстороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку та знаходиться на 77 км + 900 м, що поблизу церкви святого Архистратига Михаїла, що по вул. Дрогобицька в с. Лішня Дрогобицького району Львівської області, тобто в межах населеного пункту, у порушення вимог ст.ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1.5 Розділу 1, пп. «б»; п. 2.3 Розділу 2, пп. «д» п. 2.3 Розділу 2, п. 10.1 Розділу 10, п. 12.1 Розділу 12, п. 12.2 Розділу 12, п. 12.3 Розділу 12, п. 12.4 Розділу 12, пп. «б» п. 12.9 Розділу 12, п. 13.1 Розділу 13 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості для руху не урахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перевищив максимально допустиму в населеному пункті швидкість, не обрав безпечної швидкості на даній ділянці дороги в умовах її заокруглення праворуч по напрямку його руху, не дотримав безпечного бокового інтервалу до правої межі проїзної частини дороги, внаслідок чого, на ділянці дороги із заокругленням праворуч по напрямку його руху, без причин технічного характеру, втратив керованість над вказаним автомобілем та виїхав за межі проїзної частини дороги на правий по напрямку його руху тротуар, де вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітнього ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які рухались даним тротуаром в попутному з автомобілем напрямку, внаслідок чого пішохід ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів 2-9-го ребер справа по середньо-ключичній лінії та 2-9-го зліва по середньо-ключичній лінії з пошкодженням пристінкової плеври в ділянці 4-5-го ребер, а також переломів 3-5-го ребер зліва по біля грудинній лінії; закритого перелому зубовидного паростка другого шийного хребця; внутрішньо-суглобового перелому дистальної головки лівої стегнової кістки; перелому внутрішньої кісточки правої великогомілкової кістки; перелому шийки лівої стегнової кістки; забою легень, нирок та печінки; ран в ділянці брови зліва, на задній поверхні у верхній третині правого стегна; синців в скроневій ділянці справа, на долонній поверхні правої китиці, на внутрішній поверхні лівого стегна, на спинковій поверхні лівої стопи, на внутрішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу, на спинковій поверхні правої стопи; саден на лівій щоці, на підборідді, на спинковій поверхні правої китиці, на спинковій поверхні лівої китиці, на передній черевній стінці в нижній частині з обох боків, на зовнішньо-боковій поверхні лівого стегна, на передньо-внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, на зовнішній поверхні лівої гомілки, на внутрішній поверхні правого колінного суглобу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент їх заподіяння, внаслідок яких потерпіла померла на місці події; пішохід ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: саден на задній поверхні середньої третини правої гомілки та на тильній поверхні лівої стопи в проекції першої плюснової кістки; закритого перелому кісток тазу у вигляді уламкового перелому тіла сідничної кістки зліва, з окремо лежачим кістковим фрагментом, багатоуламкового перелому верхньої гілки лівої лонної кістки, зі зміщенням, перелому бокових мас крижової кістки зліва зі зміщенням, перелому куприкової кістки зліва без істотного зміщення, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я.
На вирок суду прокурор ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати даний вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 3 роки.
В обґрунтування покликається на те, що під час допиту обвинуваченого ОСОБА_6 в суді першої інстанції, останній вказав, що рухався зі швидкістю 50 км/год., однак в обвинувальному акті, на підставі висновку експерта та інших доказів вказано, що ОСОБА_6 перевищив максимально допустиму швидкість. Вважає, що дані пояснення не можуть свідчити про щире каяття та повне визнання вини. Крім того зазначає, що обов`язок обвинуваченого, як командира підрозділу, а саме командира взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту за необхідності організувати належне утримання техніки, її ремонт та експлуатацію, його призначення «старшим машини» у окремих випадках тощо не потребує від нього наявності права керування транспортними засобами.
Також в апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що призначене судом покарання не відповідає характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, тому за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.
В судове засідання апеляційного суду прибули прокурор ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_9 , інші учасники кримінального провадження, будучи належно повідомленими про розгляд справи, не з`явилися в судове засідання, заяв про відкладення від них не поступало. Від потерпілих поступила заява про розгляд справи без їхньої участі. За таких обставин та враховуючи вимоги ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників судового процесу, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши виступ прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, виступ захисника ОСОБА_9 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , які заперечили таку, перевіривши матеріали кримінального провадження зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги прокурора, що призначене судом ОСОБА_6 покарання не відповідає характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного та за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, то такі не знайшли свого підтвердження під час перегляду апеляційним судом вироку суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 65 КК України суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Перевіривши в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції та інші матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вказані вимоги дотримані судом першої інстанції .

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції правильно врахував: дані про особу обвинуваченого, його позитивну характеристику (а.с.120, 122); поведінку ОСОБА_6 після вчинення кримінального правопорушення; усвідомлення обвинуваченим наслідків, завданих кримінальним правопорушенням; думку потерпілих, які просили суворо не карати ОСОБА_6 та призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі.; відсутність обставин, що обтяжують покарання; аналіз особи винного як у загально-соціальному плані так і в плані його потенційної суспільної небезпеки.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що згідно матеріалів кримінального провадження наявні обставини, що пом`якшують покарання, зокрема: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, позитивні характеристики з місця праці та проживання, добровільне відшкодування обвинуваченим шкоди, заподіяної потерпілим, що підтверджується відповідними заявами потерпілих ( а.с. 132-135). Також під час розгляду в суді апеляційної інстанціі ОСОБА_6 надав відомості про те, що він є військовозоб`язаним, офіцером запасу та має знання та навики ,оскільки перебував на посаді командира 1-го взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту батальйону радіаційного, хімічного, біологічного захисту, який прибув з Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» м.Харків, та має намір продовжувати військову службу в час воєнного стану в лавах Збройних сил України.
Твердження прокурора, що суд безпідставно зарахував обвинуваченому до обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та повне визнання вини, оскільки ОСОБА_6 , надав суду першої інстанції неправдиві показання про те, що їхав зі швидкістю 50 км/год., однак дані твердження прокурора не знайшли свого підтвердження під час розгляду в суді першої інстанціі, а позиція обвинуваченого з цих підстав була незмінна, надавав послідовні, взаємоузгодженні з іншими доказами показання. Також колегія суддів бере до уваги доводи захисника ОСОБА_9 надані апеляційному суду про те, що обвинувачений вказав приблизну швидкість не намагаючись жодним чином вказати неправдиву інформацію, оскільки згідно матеріалів кримінального провадження, на момент ДТП швидкість авто становила 52-53 км/год.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що щиро розкаююється у вчиненому, відшкодував кошти на поховання загиблої та лікування потерпілих та в рахунок відшкодувавання заподіяної шкоди виплатив потерпілим в загальному розмірі 20 тисяч доларів США.
Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що з наявних у матеріалах справи заяв (а.с. 132-135) вбачається, що законний представник потерпілого ОСОБА_15 ОСОБА_16 , потерпіла ОСОБА_17 , потерпілий ОСОБА_12 , потерпілий ОСОБА_13 від заявлених ними цивільних позовів відмовились та жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не мають.
Враховуючи вище вказане, колегія суддів вважає, що обвинувачений надав належну критичну оцінку своїй протиправній поведінці, осуджуючи її та відшкодував потерпілим заподіяну шкоду, що свідчить про щирість його каяття у вчиненому.

Щодо доводів прокурора про необґрунтованість незастосування судом до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортирними засобами, то апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до кримінальних правопорушень проти безпеки руху.

Санкція частини другої вище зазначеної статті, окрім основного покарання, надає суду можливість як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_6 є особою молодого віку, раніше не судимий, визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби та за місцем постійного проживання; відшкодував потерпілим заподіяну шкоду.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений пояснив, що з моменту введення на території України воєнного стану останній займається перевезення вантажів на волонтерських засадах, а також має намір продовжити військову службу після набрання вироком законної сили.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції оцінивши в сукупності обставини справи та посткримінальну поведінку обвинуваченого, належним чином призначив обвинуваченому ОСОБА_6 лише основне покарання без застосування додаткового, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у межах санкції інкримінованої йому статті є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Підстав для обрання судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 іншого покарання колегія суддів не вбачає.
Таким чином доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.
За наведених обставин, колегія суддів визнає подану апеляційну скаргу заступником керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_10 необґрунтованою та підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4