Єдиний унікальний номер № 285/5592/21
Провадження № 1-кп/0285/279/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді……………… ОСОБА_1 ,
секретаря……………………....... ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора……………………….. ОСОБА_3 ,
обвинуваченого…………………. ОСОБА_4 ,
захисника....................................... ОСОБА_5 ,
потерпілої...................................... ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
кримінальне провадження №0000589 по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Велика Деражня Новоград-Волинського району Житомирської області, який проживає в АДРЕСА_1 , не працює, раніше судимого 09.06.2020 Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ст.126-1 КК України до 1 року позбавлення волі (09.06.2021 звільнений по відбуттю покарання),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, -
ВСТАНОВИВ :
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , в період часу із 07 липня по 07 вересня 2021 року та з 22 вересня 2021 року по 03 січня 2022 року, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , систематично вчиняє домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_6 .

Так, за вчинення насильства в сім`ї протягом вказаних періодів часу на громадянина ОСОБА_4 неодноразово було складено протоколи провчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1,2 ст.173-1 КУпАП та за вказані адміністративні правопорушення постановами Новоград-Волинського міськрайонного суду в Житомирській області ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Незважаючи на вищевикладене, ОСОБА_4 на шлях виправлення не стає та продовжує вчиняти домашнє насильство відносно своєї матері. Так, 01 вересня 2021 року близько 21 години ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку за адресою АДРЕСА_1 , знову вчинив словесний конфлікт із матір`ю ОСОБА_6 на ґрунті сімейно-побутових відносин, в ході якого, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, почавсловесно ображати та погрожував фізичною розправою ОСОБА_6 , чим вчинив психологічне насильство.

07 вересня 2021 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, прийшовши до будинку по АДРЕСА_1 та в подальшому створив словесний конфлікт з матір`ю, який супроводжувався словесними образами, нецензурними словами, під час якого обома руками схопив за нічну сорочку і погрожував фізичною розправою ОСОБА_6 .

Не зупиняючись на вчиненому, продовжуючи свої систематичні неправомірні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 11 вересня 2020 року близько 16 години ОСОБА_4 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем проживання, створив словесний конфлікт, під час якого почав вимагати гроші, погрожуючи фізичною розправою, висловлювався нецензурними словами, в результаті якого ОСОБА_6 побоюючись за своє життя, змушена була втекти з будинку на вулицю.

На протязі останніх півроку ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчиняє словесні конфлікт із матір`ю ОСОБА_6 на ґрунті сімейно-побутових відносин, в ході яких, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, словесно ображає та погрожує фізичною розправою ОСОБА_6 , чим вчиняє психологічне насильство.

03 січня 2022 року близько 20 години ОСОБА_4 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння прийшов до будинку по АДРЕСА_1 , де проживає його матір ОСОБА_6 , та створив словесний конфлікт з останньою, який супроводжувався словесними образами, висловлювався нецензурними словами, під час чого руками бив по вікнах будинку, у результаті чого розбив скло віконної рами та погрожував фізичною розправою ОСОБА_6 .

Внаслідок таких дій з боку ОСОБА_4 потерпіла ОСОБА_6 зазнала психологічних страждань у вигляді словесних образ, погроз, приниження та залякування, що викликало у потерпілої побоювання за свою безпеку, емоційну невпевненість та нездатність захистити себе.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, пояснив, що з липня 2021 року по січень 2022 року постійно вчиняв домашнє насильство до своєї матері ОСОБА_6 , ображав її нецензурними словами, при цьому був у стані алкогольного сп`яніння, чи погрожував і хапав за одяг, не пам`ятає. Згоден з фактичними обставинами кримінального провадження та кваліфікацією своїх дій, не заперечує з приводу розгляду справи за ч.3 ст.349 КПК України. В обвинувальних актах усі обставини викладено вірно.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла в судовому засіданні пояснила, що син ОСОБА_4 зловживає спиртним, ніде не працює, живе за її рахунок, у зв`язку з чим у них постійно виникають сварки, під час яких, зокрема з липня 2021 по січень 2022 року він лаявся до неї, погрожував фізичною розправою, хапав за одяг. Від цивільного позову відмовилась, однак при призначенні покарання просила застосувати до ОСОБА_4 найсуворішу міру.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальних актах, правильно розуміє зміст цих обставин та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, суд визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого та потерпілої, а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.
Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 у справі Девеер проти Бельгії, держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками, сумнівів у добровільності такої позиції в суду немає.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд знаходить доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії, які виразилися у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства відносно ОСОБА_6 , з якою ОСОБА_4 перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та шкоди здоров`ю потерпілої, кваліфікує за ст.126-1 КК України.

Обставиною, яка пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття.
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та рецидив злочинів.

Притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ст.126-1 КК України свідчить про закономірну послідовність його протиправних дій та наявність тенденції до продовження такої поведінки, тобто має системний характер, а отже і підвищений ступінь небезпеки таких діянь, оскільки вони в глибшій мірі посягають на охоронювані законом права, свободи та законні інтереси потерпілої ОСОБА_6 , формують для неї триваючий стан страждання, унеможливлюють її нормальне існування.
Відповідно до ст.1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству домашнім насильством визнаються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах Володіна проти РФ від 09.07.2019, Левчук проти України від 03.09.2020 зазначив, що домашнє насильство є порушенням статей 3, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких; його характер та важливість проблеми домашнього насильства і дискримінаційного ефекту, який насильство справляє на жінок; вину визнав та усвідомив протиправність своїх дій; дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, пов`язаних із домашнім насильством, маючи непогашену судимість, протягом короткого періоду після відбування покарання знову вчинив злочин, передбачений ст.126-1 КК України, що свідчить про те, що ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив.
За місцем проживання обвинувачений характеризується посередньо, ніде не працює; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Також, суд враховує позицію потерпілої, яка наполягає на суворій мірі покарання обвинуваченому; положення ст.ст.50, 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з цієї мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Враховуючи вищевикладене, суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ст.126-1 КК України, вважаючи його необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Підстав для звільнення від відбування покарання судом не вбачається.
Суд вважає, що обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого, не знижує істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшує його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст.69 КК України.
Потерпілою цивільного позову не заявлено, однак за нею зберігається право на звернення до суду за відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.
Запобіжний захід не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Арешт на майно не накладався.
Судові витрати та речові докази по справі відсутні.
З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.50, 65-67 КК України, ст.ст.337, 370, 371, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Головуюча суддя ОСОБА_1