Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 646/5891/21
Провадження № 1-кп/553/204/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000365 від 14.06.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в :
На розгляді Червонозаводського районного суду м. Харкова перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000365 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.

Відповідно до акту приймання-передавання справ від 20.04.2022 до Ленінського районного суду м. Полтави з Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла справа № 646/5891/21.

Відповідно до ч.6 ст.34 КПК України суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду, розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини, передбачені частиною першою цієї статті.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 22.04.2022 кримінальне провадження прийнято до розгляду з призначенням підготовчого судового засідання.

За ухвалою від 01.09.2022 судом вирішено питання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та залучено захисника для здійснення захисту обвинуваченого з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, яке вмотивовано наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Копія клопотання була вручена обвинуваченому та захиснику.

Потерпіла та її законний представник у підготовче судове засідання не прибули.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора зазначив, що тривалий час утримується під вартою. Потерпіла у кримінальному провадженні неодноразово не прибувала до суду. Просив врахувати наявність у нього місця проживання, соціальних зв`язків та змінити запобіжний захід на більш м`який.

Захисник ОСОБА_5 , діючи на підставі доручення для проведення окремої процесуальної дії, прохала відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, з забороною залишати житло у нічний час або особисте зобов`язання. Наголосила, що заявлені прокурором ризики, передбачені ст.177 КПК України є недоведеними, а тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, про що надала письмові заперечення.

Прокурор проти зміни запобіжного заходу заперечив, зазначаючи, що альтернативні запобіжні заходи не зможуть дієво запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

З`ясувавши позиції учасників судового провадження, присутніх в підготовчому судовому засіданні, суд вказує, що у відповідності до ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Розгляд таких клопотань здійснюється судом з дотриманням правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

При цьому, виходячи зі змісту статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинна стадія, яка наступає за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується.

Між тим, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.
Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При цьому вирішуючи питання щодо доцільності продовження строків тримання під вартою, суд має надати оцінку того чи продовжують існувати заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою, суд, вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати та у відповідності до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості, вік, соціальні зв`язки, майновий стан.

ОСОБА_4 пред`явлено звинувачення у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства щодо неповнолітньої особи, при цьому судове провадження знаходиться на стадії підготовчого засідання і допит потерпілих, свідків судом не здійснювався, тому суд вважає, що ризики визначені ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та що інший, більш м`який запобіжний захід, наразі є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. При цьому сам факт перебування обвинуваченого в умовах ізоляції певний період часу не свідчить про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України зменшились чи відпали, і більш м`який запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
За таких обставин, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, наразі не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у продовженні застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення застави. З огляду на наведене суд відхиляє клопотання сторони захисту щодо зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на домашній арешт та зазначає, що тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З огляду на ч.4 ст.183 КПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Одночасно в судовому засіданні обвинувачений прохав призначити йому захисника за рахунок держави, посилаючись на те, що раніше залучений ним захисник виїхав за межі держави та зв`язатися з ним неможливо.

Інші учасники судового провадження проти задоволення клопотання обвинуваченого заперечень не мали.

Так, згідно з матеріалами справи, захист обвинуваченого здійснює адвокат ОСОБА_6 , який жодного разу до суду не прибув.
Суд вказує, що кримінальне провадження надійшло на розгляд Ленінського районного суду м.Полтави 20.04.2022, та з того часу жодного разу зв`язатися з захисником обвинуваченого не вдалось.
Відповідно до ст. 45 КПК єдиний суб`єкт, який у кримінальному провадженні має право виступати як захисник - це адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).
Захисник після його залучення відповідно до п.4 ст.47 КПК має право відмовитися від виконання своїх обов`язків лише у випадках: 1) якщо є обставини, які згідно з КПК виключають його участь у кримінальному провадженні. До таких обставин належать випадки коли: а) захисником є особа, яка брала участь у цьому ж кримінальному провадженні як слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, експерт, спеціаліст, перекладач; б) якщо захисник у цьому провадженні надає або раніше надавав правову допомогу особі, інтереси якої суперечать інтересам особи, яка звернулася з проханням про надання правової допомоги; в) зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю (зупинення дії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю або його анулювання) у порядку, передбаченому законом; г) якщо захисник є близьким родичем або членом сім`ї слідчого, прокурора, потерпілого або будь-кого зі складу суду; 2) незгоди з підозрюваним, обвинуваченим щодо обраного ним способу захисту, за винятком випадків обов`язкової участі захисника. 3) умисного невиконання підозрюваним, обвинуваченим умов укладеного із захисником договору, яке виявляється, зокрема, у систематичному недодержанні законних порад захисника, порушенні вимог КПК тощо. 4) якщо він свою відмову мотивує відсутністю належної кваліфікації для надання правової допомоги у конкретному провадженні, що є особливо складним.
Так, статтею 47 КПК України визначено перелік обов`язків захисника у кримінальному провадженні, які носять виключний характер та тлумаченню не підлягають. Захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.
Захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю підозрюваного, обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов`язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).
Захисник без згоди підозрюваного, обвинуваченого не має права розголошувати відомості, які стали йому відомі у зв`язку з участю в кримінальному провадженні і становлять адвокатську або іншу охоронювану законом таємницю.
Захисник після його залучення має право відмовитися від виконання своїх обов`язків лише у випадках: 1) якщо є обставини, які згідно з цим Кодексом виключають його участь у кримінальному провадженні; 2) незгоди з підозрюваним, обвинуваченим щодо вибраного ним способу захисту, за винятком випадків обов`язкової участі захисника; 3) умисного невиконання підозрюваним, обвинуваченим умов укладеного з захисником договору, яке проявляється, зокрема, у систематичному недодержанні законних порад захисника, порушенні вимог цього Кодексу тощо; 4) якщо він свою відмову мотивує відсутністю належної кваліфікації для надання правової допомоги у конкретному провадженні, що є особливо складним.
Проте, в порушення ст.47 КПК України, захисник ОСОБА_6 в судові засіданні, призначені в період часу з 20.04.2022 по 02.09.2022, тобто протягом більш як чотирьох місяців для захисту інтересів обвинуваченого до суду жодного разу не прибув, про причини не повідомив.
Ці обставини вказують на порушення ефективності реалізації права на захист обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, що в свою чергу впиває на строки розгляду кримінального провадження, де обвинувачений тримається під вартою.
Так, відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.
Поряд з цим, відповідно до Правил адвокатської етики, дотримання принципу конфіденційності є необхідною і щонайважливішою передумовою довірчих відносин між адвокатом і клієнтом, без яких є неможливим належне надання правової допомоги, здійснення захисту та представництва.
Відповідно до ст. 49 КПК України, суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника.
Захисник може бути залучений судом у випадках, передбачених законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, у відповідності до ст. 13 Закону України "Про надання безоплатної вторинної правової допомоги".

З`ясувавши думки учасників судового провадження, суд зазначає, що згідно із ч.1 п.2 ст.49 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо: підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.

Відповідно до ч.2 ст.49 КПК України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, суд постановляє ухвалу, якою доручає відповідному органу (установі), уповноваженому законом на надання безоплатної правової допомоги, призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням та забезпечити його прибуття для участі у кримінальному провадженні.

За таких обставин, враховуючи, що в судовому засіданні обвинувачений повідомив про неможливість самостійного залучення іншого захисника та прохав призначити йому захисника за рахунок держави, з метою дотримання конституційного права обвинуваченого на захист при розгляді кримінального провадження, слід призначити ОСОБА_4 з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області захисника для здійснення його захисту під час судового провадження, з огляду на що, клопотання обвинуваченого підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.314,315 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 31.10.2022 включно, без визначення застави.
У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.
Клопотання обвинуваченого про призначення захисника задовольнити.
Доручити Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області призначити адвоката за призначенням для здійснення захисту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час судового провадження (підготовче судове провадження і судовий розгляд) у кримінальному №0000365 від 14.06.2021 за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України.

Підготовче судове засідання відкласти та забезпечити прибуття адвоката, призначеного для захисту ОСОБА_4 до Ленінського районного суду м. Полтави в судове засідання, яке відбудеться о 15 год. 00 хв. 13.09.2022.

Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_7 Високих