Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 489/2328/19
Провадження № 1-кп/490/123/2020
У Х В А Л А

08 червня 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 /в режимі відеоконференції/

захисника - ОСОБА_5 /в режимі відеоконференції/

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000441 про обвинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 7 частини 2 статті 115 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. На розгляд сторін кримінального провадження було поставлене питання про можливість закінчувати дослідження обставин справи, перевірку їх доказами та переходити до судових дебатів.

2. Прокурор просив про продовження строку дії обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, спираючись про те, що ризики, що зумовили його обрання та продовження строку його дії, наразі не є усунутими.

3. Обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку його тримання під вартою заперечував та просив змінити обраний відносно нього запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник під час розгляду справи позицію свого підзахисного підтримав.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. 03 травня 2019 року в провадження Центрального районного суду міста Миколаєва надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 7 частини 2 статті 115 Кримінального Кодексу України.

2. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується, зокрема, у такому.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.02.2019 приблизно о 20 год. 15 хв. (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (згідно виписки з медичної карти №302 виявлено 2,02 промілле), знаходячись між під`їздами №3 та №4 будинку АДРЕСА_2 , звернув увагу на двох незнайомих йому осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які проходили повз вказаного будинку та спілкувались між собою.
В цей час ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та спробував обійняте раніше незнайомого йому ОСОБА_7 , який в свою чергу, обурений поведінкою ОСОБА_4 , відштовхнув від себе та попрохав припинити його свої протиправні дії. На що ОСОБА_4 не реагуючи на прохання ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що він перебуває в громадському місці - дворі житлового будинку, з мотивів явної неповаги до суспільства, використовуючи малозначний привід та зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності, бажаючи самовиразитись в очах присутніх громадян, діючи з особливою зухвалістю у виді нахабного поводження, буйства, дістав з кишені плоскогубці, якими почав розмахувати перед обличчям потерпілого. Після чого, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_7 намагається припинити його протиправні дії та проявляючи ще більше буйство і не реагуючи на прохання ОСОБА_8 припинити свої протиправні дії, безпричинно, маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_7 , з хуліганських мотивів, дістав з кишені належний йому ніж господарсько-побутового призначення, яким із значною силою наніс потерпілому ОСОБА_7 удар в грудну клітину зліва, в область розташування життєво важливого органу серця, завдавши проникаючи колото-різане поранення грудної клітини потерпілого. який не в змозі був чинити опір внаслідок несподіваного протиправного посягання на своє життя та здоров`я.
Завдавши потерпілому удар ножем в життєво важливу частину тіла - грудну клітину, ОСОБА_4 , вважаючи, що виконав всі дії, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця, втік з місця злочину.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_7 завдано тяжке тілесне ушкодження, яке призвело до його смерті на шляху госпіталізації до лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва.
Ці дії ОСОБА_4 кваліфіковані за пунктом 7 частини 1 статті 115 Кримінального Кодексу України.

3. Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2019 року відносно обвинуваченого був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07 квітня 2019 року включно.

Подальшими ухвалами слідчого судді та суду строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово.

Востаннє ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 лютого 2022 року строк тримання ОСОБА_4 під вартою був продовженим до 18 квітня 2022 року включно. Частиною 6 статті 615 Кримінального Процесуального Кодексу України строк дії цієї ухвали був продовжений до 12 червня 2022 року.

4. Під час обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 та продовження строку його дії слідчий суддя та суд виходили з того, що існують ризики, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду та продовжити вчиняти злочини.

5. Наразі суд дослідив усі надані сторонами докази та 18 лютого 2022 року ухвалив про закінчення дослідження обставин справи та перевірку їх доказами та оголосив перерву перед судовими дебатами.

6. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з 05:30 24 лютого 2022 року на території України запроваджений військовий стан.

Наразі на території міста Миколаєва часто оголошується повітряна тривога та місто перебуває у зоні обстрілів артилерією.

7. Наразі на території України, зокрема - на території міста Миколаєва - запроваджені карантинні заходи, спрямовані на запобігання та зупинення спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

8. Справа розглядається колегією суддів у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

Щодо порядку розгляду питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою

Пунктом 205 розділу ХІ "Перехідні положення" Кримінального Процесуального Кодексу України тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено, що:

У разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, … воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Щодо суті питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою

1. Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.
При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

2. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

3. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

3.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

3.2. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

3.3. Відповідно до сталої практики Європейського Суду з прав людини, особа в будь-якому випадку повинна демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватись від використання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Стосовно можливості розгляду справи одноособово головуючим суддею.

На теперішній час з огляду на оперативну обстановку у місті Миколаєві колегія суддів не може зібратись в одному приміщенні.

Відповідно до прямих приписів процитованої вище норми пункту 205 розділу ХІ "Перехідні положення" Кримінального Процесуального Кодексу України за такого це клопотання може бути розглянуте, зокрема, головуючим у справі.
До того ж, пунктом 5 Листа Верховного Суду від 03 березня 2022 року "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану" наголошується на тому, що: У разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його може бути ... розглянуто головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально".

Наведене доводить, що в цьому випадку клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою має бути розглянутим головуючим у справі.

Стосовно суті заявлених клопотань.

І……Щодо висунутої обвинуваченому підозри.

1. Висунуте ОСОБА_4 обвинувачення ґрунтується, зокрема, на показах самого обвинуваченого, який не заперечує конфлікту між ним та потерпілим та того факту, що у розвитку цього конфлікту він /обвинувачений/ наніс потерпілому удар, від якого сталась смерть ОСОБА_7 .

Ця версія, так само, як й версія обвинуваченого, наразі може бути перевіреною судом, та судом вживаються необхідні заходи задля проведення такої перевірки.

До того ж, матеріали справи не містять відомостей про те, що, висуваючи ОСОБА_4 обвинувачення, органи досудового розслідування діяли недобросовісно або без належної ретельності або дбайливості.

2. Стосовно посилань обвинуваченого про те, що висунута йому підозра не є належним чином доведеною, суд відзначає таке.

Наведені вище докази, а саме - покази самого обвинуваченого - підтверджують, що припущення у вчиненні злочину ОСОБА_4 наразі є обґрунтованим.

Його перевірка ж, про що власно й йдеться у доводах, що аналізуються, має здійснюватись лише за наслідками судового розгляду під час ухвалення вироку по справі; до цього моменту вирішення питання про винуватість/невинуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, до того ж - про точні обставини вчинення такого злочину, не може вирішуватись.

Отже, на цій стадії процесу посилання обвинуваченого, що аналізуються, не є прийнятними.

Наведене у сукупності доводить, що висунута ОСОБА_4 "підозра" для мети вирішення питання про застосування відносно нього запобіжного заходу є обґрунтованою.

ІІ……Щодо наявності передбачених законом ризиків.

1. Обґрунтованість висунутої ОСОБА_4 підозри свідчить про те, що він може продовжити вчиняти злочини, адже він обвинувачується у вчиненні злочину, мотиви якого не можуть бути логічно пояснені, а за такого - належним чином обмежені.

Та під час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачений логічного мотиву своїх дій щодо початку спілкування із сторонніми для нього особами та розвитку конфлікту із ними навести не спромігся.

Високий ступінь цього ризику, підтверджується також тим, що у 2005 році ОСОБА_4 був засуджений Заводським районним судом м. Миколаєва за вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального Кодексу України.

Високий ступінь цього ризику, підтверджується також тими обставинами, що до затримання обвинувачений, зловживав алкогольними напоями.

2. До того ж, характер висунутої ОСОБА_4 підозри вказує про те, що існують ризики, що він може переховуватись від суду.

2.1. Так, його обвинувачено у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді, зокрема, довічного позбавлення волі.

2.2. До того ж, обвинувачений, одночасно заявляє необґрунтовані клопотання, задоволення яких вочевидь суттєво збільшує строк розгляду справи, наполягає при цьому на його звільненні з-під варти.

Таке, окрім іншого, доводить, що обвинувачений в дійсності, всіляко уникаючи встановлення дійсних обставин справи, намагається у будь-який спосіб добитися свого звільнення з-під варти до ухвалення рішення по суті обвинувачення. Це, в свою чергу, не може бути поясненим інакше, ніж тим, що обвинувачений вживає усіх доступних йому заходів для уникнення суду, тобто - щодо переховування від суду.
За такого та обставина, що наразі судове провадження добігає кінця, надає ризику втечі з боку обвинуваченого особливої актуальності.

ІІІ……Щодо можливості запобігання цим ризикам.

1. Суд відзначає, що будь-який запобіжний захід, що не є пов`язаним із триманням під вартою, не здатен забезпечити контролю за поведінкою обвинуваченого такою мірою, що таке унеможливить вчинення ним злочинів з мотивів, які не можуть бути належним чином пояснені.

2. Вирішуючи питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою, суд враховує й те, що, з огляду на характер підозри, яка обґрунтовано була висунута ОСОБА_4 , саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків.

Та ця теза є особливо актуальною під час дії воєнного стану, адже у цей період громадський порядок та громадська безпека є особливо вразливими.

Таке у сукупності доводить, що запобігти передбаченим законом ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.
За такого клопотання прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , - до 07 серпня 2022 року включно.
2.У задоволенні клопотання захисту відмовити.

Ухвала може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 5 днів.

СУДДЯ = ОСОБА_12 =