Справа № 199/3171/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро погоджене з прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000309, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.438 ч.1 КК України,
ВСТАНОВИВ:

10 червня 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суд м. Дніпропетровська звернувся слідчий за погодженням із прокурором із вищевказаним клопотанням, в обґрунтування якого послався на те, що в СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000309, кваліфікованому за ст.438 ч.1 КК України та порушеному за заявою ОСОБА_5 про те, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та внаслідок бойових дій за адресою Луганська область, м. Рубіжне, вул. Озерна, 96 відбулось незаконне захоплення його транспортного засобу «Iveco» д.н.з. НОМЕР_1 , а за адресою АДРЕСА_1 транспортного засобу «Opel Omega Caravan» д.н.з. НОМЕР_2 . За таких обставин, вказуючи, що зазначені транспортні засоби мають значення речових доказів у розслідуваному кримінальному провадженні, слідчий просив задовольнити дане клопотання та накласти арешт на вказані транспортні засоби.

Розгляд клопотання проведено за відсутності його учасників через їх неявку в судове засідання та поданням слідчим заяви про підтримання вимог клопотання та його розгляд за відсутності слідчого.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

В судовому засіданні встановлено, що СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000309, кваліфікованому за ст.438 ч.1 КК України та порушеному за заявою ОСОБА_5 про те, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та внаслідок бойових дій за адресою АДРЕСА_2 відбулось незаконне захоплення його транспортного засобу «Iveco» д.н.з. НОМЕР_1 , а за адресою АДРЕСА_1 транспортного засобу «Opel Omega Caravan» д.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів титульним власником транспортного засобу «Iveco» д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_6 , а транспортного засобу «Opel Omega Caravan» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 .

Постановою слідчого від 25 травня 2022 року обидва вищевказаних транспортних засоби оголошено в розшук в рамках кримінального провадження №0000309.

Допитаний в ході досудового розслідування в якості потерпілого ОСОБА_5 пояснив, що 03 квітня 2022 року він разом з родиною він змушений був виїхати до м. Дніпра, а транспортний засіб «Iveco» д.н.з. НОМЕР_1 він залишив на території приватного домоволодіння батьків за адресою АДРЕСА_2 , в той час як транспортний засіб «Opel Omega Caravan» д.н.з. НОМЕР_2 залишив в гаражному боксі кооперативу (назву не пам`ятає) за адресою АДРЕСА_1 . 16 травня 2022 року потерпілому його мати повідомила по телефону, що перший із вказаних транспортних засобів забрали невідомі чоловіки, які виглядали як військовослужбовці ЛНР, а другий транспортний засіб зник з гаражного боксу за свідченнями знайомого потерпілого на ім`я ОСОБА_8 .

За змістом ст.ст.131, 132, 170 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, різновидом яких є арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених КПК України.

Частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст.170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частинами 2, 3 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Згідно ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частинами 10, 11 ст.170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст.173 ч.1 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України, тобто наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Аналізуючи наведені слідчим в його клопотанні фактичні обставини, як підстави для його задоволення, в контексті долучених до клопотання матеріалів, як доказів таких фактичних обставин, з урахуванням на вказані вище положення чинного кримінального процесуального законодавства, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення даного клопотання та накладення арешту на транспортні засоби. Правова позиція суду, покладена в основу такого результату розгляду клопотання, ґрунтується на тому, що слідчим в порушення вимог ст.132 ч.3 п.1, ст.170 ч.ч.1, 2 п.1 КПК України не подано доказів, які б дозволяли оцінити транспортні засоби, на які пропонується накладення арешту, як речові докази у кримінальному провадженні, кваліфікованому саме за ст.438 ч.1 КК України. Так, відповідно до копій свідоцтв про їх реєстрацію жоден із цих транспортних засобів не належить на праві власності ОСОБА_5 як заявнику/потерпілому у цьому кримінальному провадженні, а отже їх зникнення не може підтверджувати факт завдання останньому майнової шкоди. Титульні власники зазначених транспортних засобів ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ) не є ані заявниками, ані потерпілими, ані іншими учасниками розслідуваного кримінального провадження, а тому накладення арешту на їх майно за таких обставин фактично призведене до безпідставного, необґрунтованого порушення їх майнових прав на ці транспортні засоби, що є неприпустимим. Більш того, для того, щоб захоплення авто утворювало склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.438 ч.1 КК України, необхідною умовою є вчинення цього захоплення спеціальним суб`єктом окупаційними військами воюючої сторони (агресора). Натомість, матеріали клопотання не містять жодних належних та допустимих доказів, які б дозволяли прийти до такого висновку відносно транспортного засобу «Opel Omega Caravan» д.н.з. НОМЕР_2 , а з пояснень потерпілого вбачається лише констатування факту зникнення цього авто з гаражного боку за невідомих обставин. Відмовляючи у задоволенні клопотання суд також враховує, що твердження про захоплення військовослужбовцями агресора транспортного засобу «Iveco» д.н.з. НОМЕР_1 ґрунтується виключно на показаннях потерпілого з чужих слів, підстави визнання яких допустимими наразі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170, 173, 309, 369-372 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000309, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.438 ч.1 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного провадження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1