Номер провадження: 11-кп/813/1373/22
Справа № 521/4641/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

лікаря-психіатра ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

особи, стосовно якої застосовувались примусові заходи медичного характеру ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14.04.2022 року, стосовно ОСОБА_11 , -

встановив:

оскарженою ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.04.2022 року задоволено заяву лікаря-психіатра КНП «Міський психіатричний Диспансер» ОСОБА_9 про припинення заходів медичного характеру у зв`язку з поліпшенням психічного стану ОСОБА_11 та припинено заходи медичного характеру.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 25.03.2022 року щодо ОСОБА_11 , до якого застосовувались примусові заходи медичного характеру, вбачається, що примусові заходи медичного характеру може бути припинено, оскільки у ОСОБА_11 спостерігається стійке поліпшенням психічного стану, що відповідає вимогам ст.514 КПК України.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви лікаря-психіатра у припиненні застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку стосовно ОСОБА_11 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, прокурор зазначає, що відповідно до п.26 Висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру від 25.03.2022 року, ОСОБА_11 має діагноз: психічний шизофреноподібний розлад внаслідок поєднаного вживання психоактивних речовин; необхідність припинення застосування примусових заходів медичного характеру у п. 27 висновку обґрунтовано тим, що поведінка ОСОБА_11 носить адекватний соціально та сімейно-корисний характер; у п. 28 висновок комісії лікарів-психіатрів про те, що примусові заходи медичного характеру можуть бути припиненні, у зв`язку зі стійким поліпшенням психічного стану. Проте, на думку прокурора, лікарем-психіатром, який надає особі психіатричну допомогу, ОСОБА_9 ні в матеріалах справи, ні під час судового засідання не надано переконливих доказів про те, що стан психічного стан здоров`я ОСОБА_11 покращився до такого, що не становить очевидної соціальної небезпеки, та у раніше застосованому примусовому заході медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відпала потреба.

Прокурор стверджує, що навпаки, під час судового засідання лікар-психіатр ОСОБА_9 пояснив, що діагноз ОСОБА_11 з початку надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у закладі з надання психіатричної допомоги по теперішній час не змінився. ОСОБА_11 має ІІІ-групу інвалідності, у зв`язку з вищевказаним захворюванням. Лікарські призначення у вищевказаний період також не змінилися. Також, лікар-психіатр ОСОБА_9 зазначив, що він не може сказати, чи погіршиться психічний стан ОСОБА_11 у разі припинення ним вживання ліків.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення лікаря-психіатра ОСОБА_9 , який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора; думку ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 , які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення; дослідивши матеріали кримінального провадження; апеляційний суд приходить висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 514 КПК здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Регулювання питання щодо продовження, зміну або припинення застосування примусових заходів медичного характеру визначено також і в Законі України «Про психіатричну допомогу» №1489-ІІІ від 22.02.2000 року (далі Закон).
Згідно з ч.1, 2 ст.19 Закону, примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.
За рішенням суду застосовуються такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Водночас, згідно з ч.2 ст.12 Закону, амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду.
Так, відповідно до матеріалів провадження, відносно ОСОБА_11 ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2014 року застосовано примусові заходи медичного характеру з утриманням в спеціалізованому психіатричному закладі з суворим наглядом.
В подальшому, ухвалами місцевих судів ОСОБА_11 було змінено застосування примусових заходів медичного характеру, переведено його для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру до психіатричної лікарні у відділенні з посиленим наглядом; згодом змінено примусові заходи медичного характеру у відділенні з посиленим наглядом на примусові заходи медичного характеру у відділенні зі звичайним наглядом.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04.06.2020 року змінено ОСОБА_11 примусові заходи медичного характеру у відділенні із загальним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем проживання та основної реєстрації.
Далі, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника підприємства «Міський психіатричний диспансер» ОМР лікаря-психіатра ОСОБА_9 про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку стосовно ОСОБА_11 .
Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 25.03.2022 року примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_11 надавались з 17.09.2021 року по 25.03.2022 року.
Згідно з ч.4 ст.12 Закону, особа, якій надається амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку, повинна оглядатися лікарем-психіатром не рідше одного разу на місяць, а комісією лікарів-психіатрів - не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про продовження чи припинення надання їй такої допомоги.
Тобто, у разі надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку після спливу 6 місяців судом вирішується питання щодо продовження чи припинення надання особі такої допомоги.
Надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відповідно до приписів ч.7 ст.12 Закону припиняється за рішенням комісії лікарів-психіатрів у разі видужання особи або такої зміни стану її психічного здоров`я, що не потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, або за рішенням суду про відмову в продовженні надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, або за рішенням суду про задоволення заяви фізичної особи чи її законного представника про припинення надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
При цьому, встановлення ознак видужання та зміни у стані здоров`я з яких вбачається, що особа не становить більше небезпеки для суспільства, є медичним критерієм та встановлюється саме за висновком комісії-лікарів.

Водночас, відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» (далі Постанова) вказано, що враховуючи специфіку справ про застосування примусових заходів медичного характеру, їх скасування (припинення), зумовлену станом психічного здоров`я людини, судам належить без зволікання вирішувати питання про призначення цих справ до розгляду й оперативно їх розглядати. При розгляді справи про скасування (припинення) застосування примусових заходів медичного характеру суд, за наявності сумніву в правильності висновків комісії лікарів-психіатрів, може викликати в судове засідання представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надавав особі психіатричну допомогу, а за потреби - призначити судово-психіатричну експертизу.

У 2016 році після прийняття Верховною Радою України змін до Конституції та нового Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було утворено новий Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України. Верховний Суд розпочав свою діяльність із 2017 року. З огляду на що, Пленум Верховного суду України припинив свою діяльність.

Більш того, з часу ухвалення вказаної Постанови були внесені й зміни як до КК, КПК, так і до Закону України «Про психіатричну експертизу».

Проте, на теперішній час відсутня єдина практика застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування, з огляду на що, апеляційний суд вважає за можливе звернутись до постанови Пленуму ВСУ, в якій були висвітлені питання щодо примусового лікування, в тому числі щодо порядку його припинення.

Так, у п.п. 1 п.1 Постанови, метою застосування примусових заходів медичного характеру і примусового лікування є вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, названих у статтях 19, 20, 76, 93 та 96 КК.

Згідно з п.20 Постанови, примусові заходи медичного характеру скасовуються (припиняються) в порядку, передбаченому статтями 419, 422 КПК, у зв`язку з одужанням особи чи зміною її психічного стану на такий, що не становить очевидної небезпеки для неї або інших осіб.

Тобто, із системного аналізу ст.514 КПК, ст.12 та ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу», а також Постанови, на яку посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, вбачається, що припинення застосування примусових заходів медичного характеру може відбутися, якщо особа видужала або коли в результаті змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру і вона не становить більше небезпеки для суспільства, у зв`язку поліпшення стану здоров`я.

Згідно із заявою лікаря-психіатра КНП «Міський психіатричний диспансер» ОСОБА_9 , а також відповідно до Висновку комісії лікарів-психіатрів від 25.03.2022 року вбачається, що ОСОБА_11 з 2014 року по 25.03.2022 року проходив примусове лікування в спеціалізованих психіатричних закладах з суворим наглядом до застосування щодо нього амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Зазначені обставини вказують на те, що зміна умов нагляду та переведення останнього на примусове амбулаторне лікування пов`язане із зміною стану психічного здоров`я ОСОБА_11 , за якої відпадала необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникла необхідність у призначенні іншого, більш м`якого примусового заходу медичного характеру, аж до застосування амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

В подальшому, комісія лікарів-психіатрів 25.03.2022 року у своєму висновку дійшла до переконання про можливість припинення заходів медичного характеру у виді застосування амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, у зв`язку зі стійким поліпшенням психічного стану.

Так, в п.25 Висновку зазначено про задовільний, без агресивних тенденцій та агресивної поведінки стан; п.24 позитивна динаміка перебігу стану, відсутні розлади свідомості, мислення; соматичний стан без відхилень.

Крім того, відповідно до п.18 Висновку, ОСОБА_11 перебуває у громадянському шлюбі, мешкає з матір`ю, має дитину, працює керівником житлового комітету.

На думку апеляційного суду, висновки комісії лікарів, а також час, протягом якого ОСОБА_11 отримував примусове лікування, спосіб життя останнього, дійсно вказують на позитивну динаміку перебігу стану здоров`я останнього, з огляду на що висновки суду першої інстанції про необхідність припинення відносно ОСОБА_11 заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку колегія суддів визнає обґрунтованими.

З пояснень допитаного судом лікаря-психіатра ОСОБА_9 , наявність діагнозу: психічний шизофреноїдний розлад внаслідок поєднаного вживання психоактивних речовин, не може вказувати на відсутність позитивної динаміки перебігу стану та відсутність поліпшення стану здоров`я, а також, що на теперішній час наявна потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру.

Посилання прокурора на те, що лікування ОСОБА_11 відповідно до Висновку не змінилось, що не може вказувати на поліпшення його стану здоров`я, є голослівними, оскільки навіть при скасуванні примусових заходів медичного характеру, особа може продовжувати приймати лікування для підтримання задовільного стану психічного здоров`я, з огляду на виниклі у неї психічні розлади на фоні вживання наркотичних засобів, що має місце в даній справі. При цьому, сам ОСОБА_11 , відповідно до журналу судових засідань у суді першої інстанції (а.п. 21-22) зазначив, що продовжить самостійне лікування та відвідування лікаря, в тому числі із забезпеченням нагляду родичів. Більш того, лікар ОСОБА_9 в суді першої інстанції пояснив, що ОСОБА_11 у разі припинення примусового лікування заключає спеціальний формуляр, відповідно до якого може самостійно приймати ліки.

З огляду на вище викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийняте обґрунтоване рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра ОСОБА_9 , а відносно ОСОБА_11 можливо припинити заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку у зв`язку з поліпшенням психічного стану, оскільки в результаті змін у стані його здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру.

В суді апеляційної інстанції прокурор не спростував правильність висновків суду першої інстанції.
Істотних порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на наведене, враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить у собі доказів про існування підстав для скасування оскарженої ухвали, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412, 415 КПК, відсутні підстави для скасування ухвали та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14.04.2022 року, якою припинено заходи медичного характеру, у зв`язку з поліпшенням стану здоров`я ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4