КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження 11-кп/824/2703/2022 Єдиний унікальний номер 756/2724/22 Категорія: ст. 422-1 КПК України Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3
- ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127 КК України
ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127 КК України
ОСОБА_10
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127 КК України
ОСОБА_11
ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України
ОСОБА_13
ІНФОРМАЦІЯ_4 ,
на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 28 червня 2022 року
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора - ОСОБА_14
захисників - ОСОБА_12
ОСОБА_9
ОСОБА_15
обвинувачених -

ОСОБА_16
перекладача - ОСОБА_17
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 червня 2022 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_14 .
Продовжено Дріді Мохамеду Рамі, Дріді Сейфеддіну, Дріді Аллаедіну, Шаібі Іхеба - кожному - запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до 26 серпня 2022 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_9 інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 , захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_19 подали апеляційні скарги, які є аналогічними за змістом, в яких захисники просять ухвалу суду щодо кожного з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 скасувати з подальшим призначенням розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою в суді першої інстанції, звільнивши їх з-під варти в залі суду.
В обґрунтування доводів апеляційних скарг захисники посилаючись на положення ст. ст. 35, 81, 75, 370 КПК України, ст. 126 Конституції України, зазначають про те, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених подано до суду 24 червня 2022 року. В судовому засідання 27 червня 2022 року перед початком розгляду вказаного клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою захисником ОСОБА_15 заявлено відвід головуючій судді ОСОБА_1 , який обґрунтований тим, що на переконання сторони захисту, дії головуючої судді ОСОБА_1 , які полягали у безпідставному триманні обвинувачених під вартою після спливу строку дії обраного запобіжного заходу та повідомленні учасникам по справі невірних даних щодо належного повідомлення потерпілого про час та дату підготовчого засідання по справі, ставлять під сумнів принцип безсторонності та об`єктивності суду, що є підставою для відводу зважаючи на п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.
Проте, як вказується в апеляційних скаргах, головуючим не було здійснено дій щодо передачі заяви про відвід до канцелярії суду в порядку, визначеному Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України № 814 від 20 серпня 2019 року, для її реєстрації в Єдиній судової інформаційно-телекомунікаційної системи та визначення складу суду в порядку, визначеному ст. 35 КПК України. Головуючим було продовжено розгляд справи, а в судовому засіданні 28 червня 2022 року після оголошення повного тексту оскаржуваної ухвали судом було повідомлено про те, що заява про відвід, яка подана 27 червня 2022 року, буде передана для її реєстрації, тобто, на наступний день після її подання та оголошення відводу в судовому засіданні 27 червня 2022 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_20 просить повторно дослідити обставини, зазначені стороною захисту та встановлені судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання, ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_20 скасувати, змінити обвинуваченому ОСОБА_20 запобіжний захід із триманні під вартою на домашній арешт у нічний період доби з 22.00 год. до 06.00 год. наступної доби за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням електронних засобів контролю.
З посиланням на положення ст. ст. 21, 22, 24, 75, 80, 81, 196, 177 КПК України, ст. 29 Конституцію України, практику Європейського суду з прав людини, захисник вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тими ж обставинами, які зазначені в апеляційних скаргах інших захисників, а, окрім того, звертає увагу на те, що прокурором не було надано жодного доказу на продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а відповідно судом і не було досліджено те, що не було надане, а оскаржувана ухвала не містить належного обгрунтування.
Наголошується в апеляційній скарзі на тому, що у попередніх судових засіданнях встановлено, що потерпілий знаходиться за кордоном України, а тому впливати будь-яким чином на потерпілого з боку ОСОБА_20 не має можливості.
Акцентується увага захисником на тому, що ОСОБА_20 обмежений у свободі вже 472 дні (1 рік 3 місяці та 15 днів), і єдина мета тримання під вартою ОСОБА_20 , на думку сторони захисту, це примусити останнього визнати свою вину та давати необхідні для сторони обвинувачення показання, внаслідок безпідставності перебування за ґратами обвинуваченого ОСОБА_20 , внаслідок чого нівелюються його права. Рішення суду щодо продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_20 під вартою мають стереотипні формули та приймалися без розгляду конкретних фактів, і це оскаржуване рішення не є виключенням.
На переконання апелянта, прокурор та слідчий суддя вказують на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_20 , за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого правопорушення, але, а ні прокурор, а ні слідчий суддя не навели доводив «на користь» та «проти» існування вищевказаної необхідності в обмеженні основоположного права людини як свобода, що пояснює відхід від принципу закріпленого в ст. 29 Конституції України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Суворість покарання не є сумірною терміну перебування підозрюваного під вартою з моменту затримання і по теперішній час, а тому рішення про утримання під вартою не може обґрунтовуватися сухим, невмотивованим посиланням на можливу суворість покарання.
Таким чином, на думку захисника, що ні стороною обвинувачення, ні судом не спростовані фактичні основоположні презумпції.
Крім того, судом не надана оцінка доказам сторони захисту, наданим на підтвердження характеризуючих якостей особи обвинуваченого, та наявність у останнього міцних соціальних зв`язків.
Акцентує увагу захисник і на тому, що обвинувачений ОСОБА_20 має родину, дружину та двох малолітніх дітей на утриманні, а також має місце проживання та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби до підозрюваного ОСОБА_20 забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинувачених на підтримання апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи їх безпідставними, дослідивши наявні матеріали та додатково витребувані з районного суду, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних матеріалів встановлено, що з 10 березня 2022 року у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0001037 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 - кожного - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127 КК України, ОСОБА_20 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України.

З аудіозапису підготовчого судового засідання від 27 червня 2022 року, наданого судом першої інстанції разом з іншими витребуваними документами, встановлено, що на початку підготовчого судового засідання головуючим повідомлено учасників про те, що до суду надійшли клопотання прокурора про продовження кожному з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на що прокурором надані документи на підтвердження вручення стороні захисту копій клопотань та обвинуваченим копій клопотань з перекладом.

З поданих клопотань про продовження кожному з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави, які обґрунтовані тим, що ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 - кожний - обвинувачуються у:
- викраденні людини та незаконному позбавлені її волі, вчиненому з корисливих мотивів організованою групою,
- нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, з погрозою застосування такого насильства (розбій), спрямованому на заволодіння майном в особливо великих розмірах, вчиненому організованою групою,
- вимаганні передачі чужого майна в особливо великих розмірах, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи та погрозами вбивства, вчиненому організованою групою, - катуванні, тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю та фізичного і морального страждання шляхом нанесення побоїв, інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечили його волі, вчиненому організованою групою;
та ОСОБА_20 обвинувачується у:
- викраденні людини та незаконному позбавлені її волі, вчиненому з корисливих мотивів організованою групою,
- нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, з погрозою застосування такого насильства (розбій), спрямованому на заволодіння майном в особливо великих розмірах, вчиненому організованою групою.
Як зазначено у клопотаннях прокурора, висунуте обвинувачення обґрунтовується доказами, які зібрані у даному кримінальному провадженні.
Окрім того, прокурором зазначено про те, що на момент подачі клопотань заявлені ризики, передбачені пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшились.
Так, прокурор зазначає, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, оскільки обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, вчинених організованою групою, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, та вагомість наявних на даній стадії доказів суттєво збільшує вказаний ризик.
Щодо кожного з обвинувачених прокурором зазначено про те, що обвинувачені не є громадянами України, не мають реєстрації та постійного місця проживання на території України, вільно можуть покинути її межі, що суттєво збільшує даний ризик.
Окрім того, як зазначено у клопотанні, обвинувачені ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_8 , ОСОБА_21 з метою ухилення від відповідальності можуть незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також на потерпілого, чим перешкоджатимуть виконанню процесуальних рішень та встановленню істини у кримінальному провадженні, оскільки потерпілому постійно погрожували вбивством та знущались над ним.
Наявність ризику вчинити інші кримінальні правопорушення обґрунтовується тим, що обвинувачені ОСОБА_19 , ОСОБА_8 , ОСОБА_20 офіційно на території України не працюють, тобто, не мають постійного джерела отримання прибутку, і зазначені злочини вчинені обвинуваченими, які переслідували корисливий мотив та матеріальну вигоду.
Окремо прокурор зазначає про те, що ОСОБА_19 раніше судимий за ч. 2 ст. 345 КК України та притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України; обвинувачений ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливий злочин. передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, і на шлях виправлення не став, а, навпаки, знову вчинив злочини, переслідуючи корисливий мотив та матеріальну вигоду; ОСОБА_18 раніше судимий за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України; ОСОБА_20 19 березня 2021 року намагався покинути територію України в напрямку Сербії та був зупинений у міжнародному аеропорту Бориспіль.
Прокурор вважає, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, оскільки лише перебуванння кожного з обвинувачених під вартою зможе забезпечити запобігання можливості ухилення від суду.
При цьому, з урахуванням положень ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, те, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_19 , ОСОБА_8 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 вчинені із застосуванням насильства та погрозою його застосуванння, прокурор вважає неможливим застосування до обвинувачених застави.

З аудіозапису підготовчого судового засідання встановлено, що прокурор підтримав доводи поданих клопотань.
Захисник ОСОБА_12 , заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора відносно ОСОБА_20 , вказав про те, що на сьогоднішній день відсутня обґрунтована підозра, оскільки обґрунтування клопотання його підзахисного відрізняється від обґрунтування, викладеного в обвинувальному акті, у тому числі, які ж саме злочинні дії ним вчинені, що викликає сумнів в обґрунтованості висунутого його підзахисному обвинувачення. Окрім того, прокурором не надано жодного доказу реальності існування зазначених у клопотанні ризиків, а тому просив, з огляду на об`єм обвинувачення, висунутого ОСОБА_20 , у порівнянні з об`ємом обвинувачення, висунутого іншим обвинувачених, у сукупності з даними про особу його підзахисного, відомостями про стан здоров`я, склад сім`ї останнього. Намагання ОСОБА_20 виїхати за межі України, що прокурором обґрунтовується, як ризик переховування, не свідчить про наявність такого ризику, оскільки обвинувачений намагався виїхати з України майже через півтора місяці після подій, які йому інкримінуються, якби він був винуватим, то почався переховуватися би раніше. Щодо впливу на потерпілого та свідків, то ОСОБА_20 не вважає себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому дій, а сторона обвинувачення не взяла до уваги його показання, надані під час досудового розслідування, та не зазначала, яка ж його роль у вчиненні інкримінованих йому діянь. Немає будь-якого сенсу йому впливати на потерпілого, оскільки потерпілого не можуть знайти. Сторона обвинувачення зазначає, що він вчинив злочин, але презумпцію невинуватості не скасована. Підзахисний має дружину і двох малолітніх дітей, постійне місце проживання, що є стримуючим фактором. За таких обставин просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, змінивши запобіжний захід стосовно ОСОБА_20 на домашній арешт у нічний час доби з носінням електронного браслету та покладенням відповідних обов`язків або інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ,заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, вказав про те, що прокурор посилається лише на 13 доказів, які, нібито, підтверджують винуватість підзахисного. На сьогоднішній день ті обставини, на які посилається прокурор, не відповідають дійсним обставинам, оскільки вони нічим не обґрунтовані, жодним документом. Протокол про затримання небезпечного злочинця у матеріалах справи немає. Те, що підзахисний не може вплинути на потерпілого та свідка, то суд з`ясував, що потерпілий перебуває за кордоном. Більш того, ризик впливу на свідків на даній стадії неможливий, оскільки відсутній перелік таких свідків, які можуть бути допитані. Щодо те, що підзахисний притягувався до кримінальної відповідальності, окрім слів прокурора, нічим не підтверджується, навіть, номера кримінального провадження не вказано. Підзахисний - лікар, має 5 дітей, проживає офіційно в Україні, має посвідку на проживання в Україні, міцні соціальні зв`язки, має роботу, матеріальні статки. За таких обставин просив суд, враховуючи дані про особу його підзахисного у сукупності, існування фактів та доказів, які свідчать про наявність у Дріді Сейфеддіна на території України міцних соціальних зв`язків, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора й змінити обраний запобіжний захід на заставу, розмір якої просив визначити відповідно до положень ст. 182 КПК України, навіть, із застосуванням ст. 185 КПК України, встановити максимальний розмір застави. З огляду на лист суду у березні 2022 року, також просив врахувати, що ракетні обстріли уу м. Києві не припинились, що ставить під загрозу життя підзахисного, який перебуває у СІЗО.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_15 , в інтересах кожного з обвинувачених ОСОБА_22 та ОСОБА_8 , заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що всі клопотання прокурора є аналогічними, невідомо ким, зроблений переклад вказаних клопотань. Окрім того, прокурор вказує про те, що вина підзахисних доведена, що суперечить вимогам закону. Проте, прокурором жодних доказів не надано. Клопотання є необґрунтованими, не підтверджені жодними доказами. Також стороною обвинувачення жодний з ризиків не доведений, обвинувачені не можуть покинути країну, оскільки важко перетнути кордон України на даний час. Стосовно впливу на потерпілого та свідків, то потерпілий не перебуває в Україні, а тому впливати на нього обвинувачені ніяк не зможуть. Окрім того, дані про особи його підзахисних свідчать про наявність у останніх міцних соціальних зв`язків на території України, і вказані обставини дають достатні підстави для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на заставу, у розмірі, визначеному законом, яку підзахисні не заперечують проти перерахування на допомогу ЗСУ.
Обвинувачені підтримали позицію своїх захисників.

За результатами розгляду клопотань прокурора ухвалою суду від 28 червня 2022 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного відносно кожного з обвинувачених.
Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою кожному з обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , посилаючись на вимоги ст. 315, 331, 183, 177, 178, 199 КПК України, практику Європейського суду з прав людини у справах «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти російської федерації», «Летельє проти Франції», «Маріянчук та інші проти України», обґрунтував прийняте рішення тим, що, прокурором у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованості ризиків у кримінальному провадженні, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також, враховуючи тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , покарання, яке загрожує кожному з них в разі визнання винуватим, у сукупності з даними про особу кожного обвинуваченого, в тому числі з відомостями про сімейний стан, склад сім`ї, стан здоров`я, дійшов висновку, що обставини кримінального провадження свідчать про наявність високого ступеню ризиків, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, які, з огляду на стадію судового провадження, на даний момент судом не допитані, тобто, у такий спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, що може негативно вплинути на хід судового розгляду та встановленню об`єктивної істини в даному кримінальному провадженні. За таких обставин суд вважає, що існують достатні підстави для продовження застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно кожного з обвинувачених.
При цьому, судом враховано, що вивченням даних про особу кожного з обвинувачених встановлено, що доказів того, що стан здоров`я обвинувачених не допускає тримання кожного з них під вартою стороною захисту не надано, з огляду на це слід вважати, що таких перешкод немає.
Щодо обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_8 суд додатково врахував те, що відповідно до повідомлених стороною обвинувачення даних, обвинувачені притягались до кримінальної відповідальності.
В частині доводів сторони захисту щодо зміни обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою кожному з обвинувачених ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_8 на більш м`який дійшов висновку, що стороною захисту не доведено наявності підстав для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, оскільки не спростовано існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також суд першої інстанції не вбачав підстав для визначення кожному з обвинувачених альтернативного запобіжного заходу у виді застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який вчинено із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Звернув увагу місцевий суд і на те, що доведеність винуватості кожного з обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів судом під час розгляду клопотань прокурора не вирішувалося, оскільки це є предметом встановлення за результатами судового провадження кримінального провадження по суті обвинувачення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведено наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також згідно з п. 5 ч. 2 вказаної статті - до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до висунутого обвинувачення кожний з них обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк, відповідно, від 5 до 10 років, від 8 до 15 років, від 7 до 12 років, від 5 до 10 років. Серйозність покарання, яке загрожує кожному обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих їм злочинів, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Разом з тим, тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження існування у даному провадженні ризику переховування кожного з обвинувачених від суду.
Колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинувачених переховуватися від суду.

З урахуванням встановлення судом першої інстанції наявності ризику впливу на свідків та потерпілого, колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого, свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. При цьому колегія суддів погоджується, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченим стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.
З урахуванням висунутого кожному обвинувачення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу обвинувачених на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні не зменшився.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що є обґрунтованим й висновок суду першої інстанції про наявність ризиків перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчать ті обставини, що ОСОБА_19 раніше судимий за ч. 2 ст. 345 КК України та притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України; обвинувачений ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливий злочин. передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, і на шлях виправлення не став, а, навпаки, знову вчинив злочини, переслідуючи корисливий мотив та матеріальну вигоду; ОСОБА_18 раніше судимий за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України; ОСОБА_20 19 березня 2021 року намагався покинути територію України в напрямку Сербії та був зупинений у міжнародному аеропорту Бориспіль

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.
Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до кожного з обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, сторонами не надано.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо кожного з обвинувачених запобіжного заходу у виді застави, оскільки врахував обставини інкримінованого кожному кримінального правопорушення,а саме, вчинення інкримінованих злочинів із застосуванням насильства та погрозою застосування насильства.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які на даний час не зменшились та продовжують існувати, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуєтьсяОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , колегія суддів доходить висновку, що встановлені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до кожного з обвинувачених іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 про зміну обвинуваченому ОСОБА_20 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт є необґрунтованими.

Окрім того, як встановлено з наявних даних, питання продовження строку тримання обвинуваченим під вартою вирішено на стадії підготовчого судового розгляду кримінального провадження. За змістом оскаржуваної ухвали суд першої інстанції врахував наявність у цьому кримінальному провадженні обставин, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ці особи, можливо, вчинили певний злочин, оскільки зважив, що прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 набули статуту обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого щодо кожного з них обвинувачення підлягає перевірці судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Таким чином, на переконання колегії суддів, під час вирішення питання продовження тримання під вартою обвинувачених, суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості кожного з обвинувачених в інкримінованих їм кримінальних правопорушень, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати кожному з них у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про особу кожного з обвинувачених, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачені можуть вчинити дії, які будуть перешкоджати, зокрема, судовому розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що оскільки остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, встановлені ризики на даний час продовжують існувати.

Щодо перекладу клопотань, то суд з`ясував під час їх розгляду відповідність клопотань, викладених українською мовою, з їх перекладом, що було підтверджено перекладачем, який брав участь під час підготовчого засідання.

Що стосується доводів апеляційних скарг про те, що судом розглянуті клопотання прокурора без вирішення питання відводу головуючому, який був заявлений адвокатом ОСОБА_15 , то колегія суддів враховує таке.

Статтею 75 КПК України передбачені обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні, а саме:
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;
5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.
Окрім того, статтею 76 КПК України передбачена недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст.80 КПК заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

З матеріалів, направлених судом першої інстанції, встановлено, що 27 червня 2022 року захисником ОСОБА_15 подана заява про відвід судді ОСОБА_23 , яка обґрунтована тим, що 31 травня 2022 року він ознайомився з матеріалами кримінального провадження та отримав копії технічного запису судового засідання, з яких ним встановлено, що ухвалою суду 10 березня 2022 року призначено на 11 березня 2022 року підготовче судове засідання. 10 березня 2022 року також до суду подано клопотання про продовження кожному з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Проте, 11 березня 2022 року підготовче судове засідання не проведено, а головуючий суддя ОСОБА_24 , всупереч приписам ч. 5 ст. 615 КПК України, безпідставно утримувала обвинувачених під вартою після спливу строку дії обраного запобіжного заходу. Окрім того, на початку підготовчого судового засідання суддя під час доповіді про те, хто з учасників судового провадження, викликаних та повідомлених осіб прибув у судове засідання, повідомила учасникам, які з`явилися, невірну інформацію щодо способу виклику потерпілого, вказавши, що повістки, направлені на адресу потерпілого, були не вручені, при тому, що потерпілий, як і решта учасників кримінального провадження, викликалися шляхом направлення відповідного SMS-повідомлення, про що є підтвердження в матеріалах справи. Окрім того, суд продовжив розгляд справи, не зважаючи на те, що всі учасники процесу не були належним чином повідомлені про дату і час судового засідання.

З наявних матеріалів встановлено, що ухвалою суду від 12 липня 2022 року у задоволенні заяви про відвід відмовлено. Суд мотивував своє рішення тим, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, унікальний номер судової справи 756/2724/22, захисник ОСОБА_15 заяву про ознайомлення з матеріалами даного судового провадження подав 20 травня 2022 року, а фактично ознайомився з матеріалами 31 травня 2022 року. Якщо ж лист головуючого судді від 11 березня 2022, вих. № 756/2724/22/3494/2022, та копії судових повісток про виклики учасників в судове засідання на 19 травня 2022 року з довідками про їх доставлення шляхом SMS-повідомлень викликали у захисника сумнів щодо неупередженості головуючого судді, то захисник мав можливість і повинен був подати заяву про відвід одразу ж після встановлення, на його думку, підстав для такого відводу. Проте, захисник ОСОБА_15 заяву про відвід судді подав саме 27 червня 2022 року під час розгляду клопотань прокурора про продовження строків дії запобіжних заходів у виді тримання під вартою щодо обвинувачених.
Окрім того, суд дійшов висновку, що подана заява про відвід головуючого судді з вказаних вище надуманих підстав саме в період вирішення питань щодо запобіжних заходів, свідчить не скільки про бажання відвести суддю від участі у справі, скільки не дати можливість суду вирішити питання щодо запобіжних заходів, а, відтак, вказує на зловживання правом на відвід. При цьому посилання захисника в заяві про відвід на порушення суддею вимог ст. 615 КПК ґрунтується на особистому вільному трактуванні захисником цієї правової норми.
Суд дійшов висновку, що не встановлено будь-яких передбачених ст.75-76 КПК України обставин для відводу судді ОСОБА_1 .

З таким висновком погоджується й колегія суддів.
Відповідно до ч. 5 ст. 615 КПК України (в редакції Закону від 3 березня 2022 року, який набрав чинності 7 березня 2022 року) у разі неможливості проведення підготовчого судового засідання обраний під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання у підготовчому судовому засіданні, але не більше ніж на два місяці.
З наявних матеріалів встановлено, що під час підготовчого засідання 11 березня 2022 року суд з об`єктивних причин був позбавлений можливості його проведення, про що, з дотриманням вимог ч. 5 ст. 615 КПК України, і було повідомлено слідчий ізолятор. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що судом призначено підготовче засідання на 15 березня 2022 року, судове засідання у якому проводилось за участю прокурора, захисників та обвинувачених.
Також, на переконання колегії суддів, є непереконливими доводи захисника щодо упередженості судді в тому, що вона зазначила про повідомлення потерпілого про день та час підготовчого судового засідання не судовою повісткою, а електронним смс-повідомленням, оскільки виклик потерпілого здійснений, у будь-якому разі, відповідно до положень ст. 135 КПК України, а, окрім того, під час підготовчого судового засідання брав участь представник потерпілого, відвід якому жодним з учасників заявлений не був.
За таких обставин відсутні підстави для висновку, що ухвала суду від 28 червня 2022 року у цьому провадженні постановлена саме упередженим судом, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості заявленого відводу головуючому в суді першої інстанції з підстав, які, на думку сторони захисту, могли свідчити про упередженість судді ОСОБА_1 , у цілому не спростовує обґрунтованості цього судового рішення.
При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 415 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою.
Проте, колегія суддів не визнає обґрунтованою заяву захисника ОСОБА_15 про відвід судді ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю обставин, які б очевидно могли викликати сумнів у її неупередженості, оскільки доводи апеляційних скарг щодо наявності упередженості з боку судді ОСОБА_1 зводяться до незгоди з діями головуючого під час проведення підготовчого судового засідання, і самі по собі не можуть свідчити про наявність обставин, які б могли свідчити про її упередженість.
На переконання колегії суддів, ухвала суду першої інстанції постановлена з урахування вимог КПКУкраїни, є належним чином мотивованою та не викликає сумнівів у її обґрунтованості.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з встановленими під час апеляційного розгляду обставинами колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду постановлена із з`ясуванням всіх існуючих на даний час обставин, які мають значення для вирішення справи, а відтак постановлене судове рішення є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційні скарги захисників не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127 КК України Дріді ОСОБА_25 , захисника ОСОБА_9 інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127 КК України ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127 КК України ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_13 , - залишити без задоволення, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 28 червня 2022 року про продовження ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , - кожному з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до 26 серпня 2022 року включно, - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ __________________ _________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4