Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/7911/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 року м.Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
з боку захисту: підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001078 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , працюючи відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 775 о/с від 03.08.2021 на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону № 4 полку № 1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, маючи спеціальне звання старший сержант поліції, являється відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу. Здійснюючи свої повноваження, як поліцейський взводу № 2 роти № 4 батальйону № 4 полку № 1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_5 , будучи працівником правоохоронного органу та зобов`язаним відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, всупереч присязі працівника поліції, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, всупереч врегульованих законом суспільним відносинам у сфері власності, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання вчинив заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, шляхом обману.
Так, 10.07.2021 поліцейський взводу № 2 роти № 4 батальйону № 4 полку № 1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_5 заступив на нічне чергування, відповідно до розстановки сил та засобів роти № 4 батальйону № 4 полку № 1 (з обслуговування правого берега) разом з інспектором взводу № 2 роти № 4 батальйону № 4 полку № 1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві ДПП ОСОБА_7 у складі наряду «0702» на службовому транспортному засобі марки «PEUGEOT 301».
Того ж дня, близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , під час патрулювання території Подільського району м. Києва, а саме житлового масиву «Виноградар», по вул. Стеценка помітили припаркований на узбіччі біля шлагбауму автомобіль марки «ВАЗ-11184», номерний знак НОМЕР_1 , з увімкненою аварійною сигналізацією та водія вказаного автомобіля ОСОБА_8 , що відчиняв шлагбаум.
В подальшому, працівники поліції зупинились поруч, та підійшовши до ОСОБА_8 , встановили, що останній не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Під час спілкування з зазначеними працівниками поліції, ОСОБА_8 зателефонував своїй співмешканці ОСОБА_4 та повідомив, що його зупинив наряд поліції та попрохав принести свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, який належить останній на праві приватної власності.
У той час, коли до перехрестя вулиць Стеценка та Газопровідної у м. Києві підійшла ОСОБА_4 у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_4 шляхом обману.
З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, запропонував ОСОБА_4 сісти з ним до салону службового автомобіля «PEUGEOT 301», де повідомив ОСОБА_4 , що ним буде евакуйовано транспортний засіб «ВАЗ-111840», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить їй на праві приватної власності, на спеціальний майданчик та що в подальшому їй доведеться заплатити велику суму штрафу за допущені ОСОБА_8 порушення правил дорожнього руху, а саме за перетин подвійної смуги та керування транспортним засобом у нетверезому стані, при цьому наміру вчиняти зазначених дій щодо поміщення зазначеного транспортного засобу на спеціальний майданчик та складати документи щодо притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, не мав.
Після цього, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, запропонував ОСОБА_4 , за непритягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 сплатити йому 10000 грн.
Своїми діями та повідомленням неправдивих відомостей, ОСОБА_5 створив у ОСОБА_4 уяву про реальність можливості притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 у разі відмови передати грошові кошти працівникові правоохоронного органу.
В свою чергу, ОСОБА_4 , перебуваючи у салоні службового автомобіля «PEUGEOT 301» повідомила ОСОБА_5 , що у неї зазначеної останнім суми грошових коштів немає. Для підтвердження ОСОБА_4 відкрила додаток «Приват24» у своєму мобільному терміналі та показала ОСОБА_5 , що на її картковому рахунку є 2000 грн.
В подальшому, о 23 год. 58 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи у салоні службового автомобіля «PEUGEOT 301», який знаходився поруч перехрестя вулиць Стеценка та Газопровідної у м. Києві, використовуючи мобільний додаток Privat24 у мобільному терміналі Samsung Galaxy АЗІ, що належить ОСОБА_4 , перерахував з банківського рахунку останньої грошові кошти у сумі 1950 грн. на картковий рахунок НОМЕР_3 ПАТ «Державний ощадний банк України», що належить ОСОБА_9 , та у такий спосіб заволодів зазначеними грошовими коштами.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Від сторін кримінального провадження не надійшло заперечень проти задоволення клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, останній також просив закрити провадження у справі за цих підстав.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п. п. 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України.
Пунктом 1 частини 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Як вбачається з роз`яснень щодо забезпечення правильного й однакового застосування судами кримінального і кримінально-процесуального законодавства, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.
Під примиренням як однією з умов звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України слід розуміти примирення як кінцевий результат усіх попередніх примирних процедур та домовленостей між винним та потерпілим, який полягає, з одного боку, у добровільному волевиявленні потерпілого, яке проявляється у його проханні (клопотанні) про звільнення винного від кримінальної відповідальності або у відсутності заперечень щодо такого звільнення, а з іншого у відсутності заперечень щодо такого звільнення з боку самого підозрюваного, обвинуваченого.
При цьому з огляду на положення ст. 46 КК України та ч. 2 і ч. 3 ст. 288 КПК України у їх взаємозв`язку для встановлення факту такого примирення обов`язковим є підтвердження потерпілим своєї позиції у суді, що слугує важливою процесуальною гарантією забезпечення добровільності його волевиявлення.
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 5 жовтня 2021 р. у справі № 715/2106/20 дійшов висновку, що обов`язковою процесуальною умовою для встановлення такої підстави звільнення від кримінальної відповідальності, як «примирення особи, яка вчинила злочин, з потерпілим» (ст. 46 КК), під час розгляду відповідного питання в суді є підтвердження факту примирення винного з потерпілим, зокрема і під час з`ясування думки потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за цією підставою.
Також Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року № 12 роз`яснив, що особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК України умов і підстав. Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).
При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час судового розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що в день вчинення кримінального правопорушення її чоловік керував транспортним засобом, що їй належить, у нетверезому стані, перетнув подвійну суцільну лінію та був зупинений працівниками поліції біля місця їх проживання. Чоловік їй зателефонував та сказав, що його затримала поліція, він був без документів та прав, вона вийшла до них, поліцейський її залякав, що заберуть машину, та вимагав від неї 10000 гривень, але у неї таких коштів не було, вона передала свій телефон поліцейському, оскільки погано бачить, а він вже переказав з її телефона гроші, які там були, та повернув їй телефон і вони поїхали. Потерпіла покликала зятя загнати машину, бо чоловік був п`яний. Через день-два вона зателефонувала у поліцію і розповіла про ситуацію, усвідомлювала, що може бути притягненою до кримінальної відповідальності за дачу хабаря. Два тижні тому поліцейський повернув їй 4000 гривень, вона його пожаліла, бо зараз такий час, у нього все життя попереду, він більше принесе користі суспільству, ніж за гратами.
У судові засідання 12 жовтня 2022 року та 21 жовтня 2022 року потерпіла не з`явилася з невідомих суду причин.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Слід дійти висновку, що у даному провадженні не забезпечено дотримання ст. 9 КПК України щодо надання належної правової оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення.
Верховний Суд у постанові від 27 травня 2021 року у справі № 824/1164/18-а зазначив, що притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
До повноважень поліцейського патрульної поліції відповідно до вимог ст. 255 КУпАП належить складання протоколів про адміністративне правопорушення, а відповідно до вимог ст. 258 КУпАП - без складання протоколу виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Тобто, виявивши адміністративне правопорушення, поліцейський повинен вжити заходів для притягнення особи до адміністративної відповідальності та діяти відповідно до вимог ст. 255, ст. 258 КУпАП.
Судом встановлено, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні розпочато внесенням відомостей до ЄРДР за ч. 3 ст. 368 КК України лише 26 жовтня 2021 року, незважаючи на те, що заява потерпілої черговим 102 прийнята ще 26 липня 2021 року. Досудове розслідування тривало понад рік, при цьому слідчим не досліджено всебічно, повно і неупереджено обставини кримінального провадження, не дано оцінку показам потерпілої та свідка щодо керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, порушення ним правил дорожнього руху - перетин подвійної суцільної смуги та відсутність у нього відповідних документів на право керування транспортним засобом, внаслідок чого останній був зупинений працівником поліції, який замість складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП та винесення постанови за ст. ст. 122, 126 КУпАП, що безпосередньо належить до повноважень поліцейського УПП, вимагав від потерпілої передати йому неправомірну вигоду та отримав її шляхом переказу грошових коштів.
Письмові пояснення потерпілої ОСОБА_4 від 01 жовтня 2021 року та протокол її допиту від 09 липня 2022 року, а також протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 30 серпня 2022 року підтверджують обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, при цьому потерпіла та свідок перед дачею показів повідомлені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів.
Проте постановою слідчого ТУ ДБР ОСОБА_10 від 06 вересня 2022 року змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України, указана постанова взагалі немотивована. Таким чином, слідчим передчасно зроблений висновок щодо перекваліфікації кримінального правопорушення, що зумовлює необхідність продовжити досудове розслідування з урахуванням викладеного.
З урахуванням усвідомлення потерпілою можливості бути притягненою до кримінальної відповідальності за надання неправомірної вигоди службовій особі, про що остання вказала у судовому засіданні, відсутні підстави вважати примирення винної особи з потерпілою як акт прощення в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив.
Згідно зі ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, вислухавши сторони, суд переконався, що діяння, яке поставлено за провину підозрюваному, не містить складу кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст. 190 КК України, а має кваліфікуватися як корупційне кримінальне правопорушення (злочин), що унеможливлює застосування ст. 46 КК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 288 КПК України у разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку або продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акта до суду.
З огляду на викладене, клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності є необґрунтованим, а тому суд відмовляє в його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.
Згідно з ч. 11 ст. 284 КПК України ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку, що кореспондується з ч. 5 ст. 288 КПК України. Указані норми процесуального права передбачають оскарження ухвали суду лише про закриття кримінального провадження та не передбачають оскарження ухвали суду про відмову в задоволенні клопотання прокурора про звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 284, 285, 286, 288, 314, 372 КПК України, ст. 46 КК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001078 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відмовити та повернути для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_11