Дата документу 23.08.2022 Справа № 554/7565/22
Номер провадження 1-кс/554/8443/2022
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2022 року м. Полтава
Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені на підставі письмового повідомлення представників Харківської міської ради про вчинення державним реєстратором Золочівського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_4 кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України під час здійснення реєстрації за ОСОБА_5 права власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення підвалу № II, На, III, ІІІа, ІІІб, IV, V, VI, VII, XXV, ХХУа, XXVI, XXVII, XXVIII, XXIX, XXX, XXXI, XXXII, XXXIII в літ. «А-4») загальною площею 131,9 кв.м.
У подальшому, ОСОБА_5 здійснено поділ вказаного об`єкту нерухомості, внаслідок якого державним реєстратором Печенізької РДА у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 2 об`єкти нерухомого майна, а саме:
XXXII, XXXIII загальною площею 131,9м2.
Таким чином, реєстрацію права власності на вищевказані приміщення підвалу № II, Па, III, ІІІа, ІІІб, IV, V, VI, VII, XXV, XXVa, XXVI, XXVII, XXVIII, XXIX, XXX, XXXI, XXXII, XXXIII загальною площею 131,9м2 державним реєстратором проведено всупереч вимог ст. ст. 10, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. п. 12, 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внаслідок чого зазначені приміщення безпідставно вибули з комунальної власності Харківської територіальної громади, чим останній спричинено тяжкі наслідки.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок), розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону (в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації вищевказаного нерухомого майна), державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.
Зі змісту ч. 1 ст. 18 Закону вбачається, що після отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрації заяви про державну реєстрацію прав в базі даних заяв (п. 1, п. 2) прийняттю рішення про державну реєстрацію прав (п. 5) передує перевірка документів на наявність підстав для, зокрема, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень (п. 4).
Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 27 Закону, Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією (в редакцій, чинній на момент виникнення правовідносин).
Під час проведення державної реєстрації прав на вищевказане нерухоме майно державним реєстратором Золочівського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_4 не вжито жодних заходів для з`ясування достовірності поданих документів (письмовий запит з метою отримання більш детальної інформації, яка міститься у паперових носіях - реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації) для встановлення законного власника об`єкту нерухомості - підвальних приміщень, розташованих за вищевказаною адресою, хоча в інвентарній справі на відповідний об`єкт нерухомості, як встановлено у ході досудового розслідування, будь-які відомості про реєстрацію за ОСОБА_5 частини підвалу відсутні, а навпаки, згідно довідки управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради Харківської області, відповідні підвальні приміщення є об`єктом комунальної власності згідно рішення XII сесії Харківської міської ради народних депутатів І скликання від 28.09.1992.
Пунктами 3 та 4 ч. 1 ст. 24 Закону передбачено, що у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом або подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, це є підставою для відмови в державній реєстрації прав.
З зазначеного вбачається, що в силу вищевказаних приписів Закону державний реєстратор Золочівського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_4 повинна була в державній реєстрації прав відмовити, однак відповідного рішення не прийняла, а навпаки зареєструвала право власності на вищевказане нерухоме майно за ОСОБА_5 .
Постановою слідчого нежитлові приміщення підвалу № II, Па, III, ІІІа, ІІІб, IV, V, VI, VII, XXV, XXVa, XXVI, XXVII, XXVIII, XXIX, XXX, XXXI,XXXIII в літ. «А-4», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 131,9 кв.м. визнані речовими доказами по даному кримінальному провадженню, оскільки вони є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.
Дані об`єкти нерухомого майна будуть використані для проведення судової оціночно-будівельної експертизи, в ході якої буде встановлено суму матеріальних збитків, спричинених територіальній громаді м. Харкова, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 365-2 КК України.
Крім цього, їх збереження необхідно для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
На підставі вищевикладеного, з метою проведення подальшого досудового розслідування, збереження речових доказів, позбавлення можливості відчуження та пошкодження нежитлових приміщень підвалу № II, На, III, ІІІа, ІІІб, IV, V, VI, VII, XXV, XXVa, XXVI, XXVII, XXVIII, XXIX, XXX, XXXI, XXXII, XXXIII в літ. «А-4», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 131,9 кв.м., які є об`єктом кримінально протиправних дій, визнані речовими доказами в кримінальному провадженні, та у подальшому будуть використані для встановлення обставин кримінального правопорушення під час проведення відповідних експертних досліджень, виникла необхідність у накладенні арешту на вищезазначений об`єкт нерухомого майна.
Незастосування заходу - арешту зумовить труднощі в частині встановлення істини по кримінальному провадженню внаслідок того, що речові докази можуть бути відчужені, пошкоджені чи знищені.
На підставі вищевикладеного, прокурор просить накласти арешт на майно.
Зважаючи на положення ч.2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, яке не було тимчасово вилучене, суд вважає за необхідне розглянути клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення його власника.
В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений.
У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Згідно з ч. 4 ст. 173 цього кодексу, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені на підставі письмового повідомлення представників Харківської міської ради про вчинення державним реєстратором Золочівського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_4 кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України під час здійснення реєстрації за ОСОБА_5 права власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення підвалу № II, На, III, ІІІа, ІІІб, IV, V, VI, VII, XXV, ХХУа, XXVI, XXVII, XXVIII, XXIX, XXX, XXXI, XXXII, XXXIII в літ. «А-4») загальною площею 131,9 кв.м.
Реєстрацію права власності на вищевказані приміщення підвалу № II, Па, III, ІІІа, ІІІб, IV, V, VI, VII, XXV, XXVa, XXVI, XXVII, XXVIII, XXIX, XXX, XXXI, XXXII, XXXIII загальною площею 131,9м2 державним реєстратором проведено всупереч вимог ст. ст. 10, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. п. 12, 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внаслідок чого зазначені приміщення безпідставно вибули з комунальної власності Харківської територіальної громади, чим останній спричинено тяжкі наслідки.
Прокурором доведено, що вказане нерухоме майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Постановою слідчого нежитлові приміщення підвалу № II, Па, III, ІІІа, ІІІб, IV, V, VI, VII, XXV, XXVa, XXVI, XXVII, XXVIII, XXIX, XXX, XXXI,XXXIII в літ. «А-4», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 131,9 кв.м. визнані речовими доказами по даному кримінальному провадженню, оскільки вони є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.
Вказані нежитлові будівлі підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1