УХВАЛА
07 вересня 2022 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000321 від 11.05.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сарата Одеської області, українця, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
27.07.2022 року до Овідіопольського районного суду Одеської області від Одеського апеляційного суду після визначення підсудності надійшов затверджений прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2022 року до обвинуваченого на стадії досудового розслідування застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12.06.2022 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2022 року на стадії підготовчого провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08.08.2022 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду дане кримінальне провадження передано до Овідіопольського районного суду Одеської області після визначення підсудності.

Ухвалою судді Овідідопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 від 03.08.2022 року призначено підготовче судове засідання на підставі обвинувального акту в даному кримінальному провадженні на 05.08.2022 року на 11.00 годину.

Крім того, ухвалою суду від 05.08.2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04.10.2022 року.

07.09.2022 року прокурором ОСОБА_3 подано до суду клопотання стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 про продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, з утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор".

Своє клопотання прокурор обгрунтовує тим, що під час досудового розслідування були встановлені обставини, які прямо вказують на вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, за якими останньому пред`явлено обґрунтовану підозру та висунуто обгрунтоване обвинувачення.

На даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшились, а тому, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченими п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України існує необхідність у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_4 .

07.09.2022 року захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_5 подано до суду клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 з тримання під вартою на особисте зобв`язання. Дане клопотання обгрунтовує тим, що постановляючи ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою Овідіопольський районний суд Одеської області суд не врахував відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів обгрунтування обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого саме ч.3 ст.286-1 КК України, за який законом встановлено максимальну відповідальність у вигляді позбавлення волі строком до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до десяти років. Разом з тим судом враховано, що ризик, який дає достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, на час посгановлення ухвали не зменшився. Також судом враховано відсутність ризиків, передбачених п.п.3, 5 ч.1 ст 177 КПК України, прийнято до уваги посилання сторони захисту на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого та враховано, шо наявні в матеріалах справи медичні документи не свідчать про те, що обвинувачений не може утримуватися в умовах слідчого ізолятору чи медичної частини.
Обвинувачений ОСОБА_4 , який страждає на ряд тяжких захворювань та має третю групу інвалідності, госпіталізований з 13.05.2022 року (часу прибуття до ДУ «Одеський слідчий ізолятор») до Одеської міської медичної частини №21 з діагнозом: ІХС. Стенокардія напруги 2 ф. кл. Атеросклеротичний кардіосклероз. Хронічна фібриляція передсердь. Гіпертонічна хвороба 2, ст.3, ризик 4. СН 2А. Цукровий діабет 2 тип, середньої важкості, субкомпенсований. Ожиріння 3 ст.. Відповідно медичних довідок №227/ОММЧ-21-22-вн від 04.08.2022, наданої на запит адвоката ОСОБА_8 , №259/ОММЧ-21-22-вн від 05.09.2022, наданої на запит адвоката ОСОБА_5 , з часу госпіталізації по теперішній час ОСОБА_4 «знаходиться на стаціонарному лікуванні в медичній частині №21, отримує лікування згідно листа лікарських призначень в повному обсязі та знаходиться під постійним наглядом лікаря терапевта та чергового медичного персоналу».
Однак, на думку сторони захисту, вказані медичні документи свідчать про неефективність лікування, що надається обвинуваченому ОСОБА_4 в умовах його перебування в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», а саме: за час лікування стан здоров`я ув`язненого погіршився, так проведеним 14.07.2022 року в МКЛ №10 дуплексним скануванням судин нижніх кінцівок у хворого ОСОБА_4 виявлені ознаки стенозуючого атеросклеротичного + діабетичного ураження артерій нижніх кінцівок, ознаки варикозної хвороби великих підшкірних вен на обох ногах; тромбофлебіту великої підшкірної вени на правій нозі, флебіту великої підшкірної вени на лівій нозі. На протязі майже двох місяців, а саме з 14.07.2022 року по 05.09.2022 року стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 лікарями Одеської міської медичної частини №21 не спостерігався. На думку сторони захисту приводом для медичного огляду хворого завідуючим ОММЧ №21 стало надходження до медичної частини адвокатського запиту щодо ефективності лікування хворого. Захист вважає що, внаслідок неналежного лікування хворого ОСОБА_4 в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», існує ризик загрози життю і здоров`ю обвинуваченого.
Сторона захисту вважає недоцільним податьше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою оскільки, на час судового розгляду, доведено що обвинувачений не має наміру вплинути на потерпшого та свідків, ухилятися від слідства та суду. Вказані обставини підтверджуються обвинувальним актом, затвердженим прокурором відділу Одеської областної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , яким встановлені обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України, а саме: щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлені. Обвинувачений ОСОБА_4 заперечує факт перебування у стані алкогольного сп`яніння під час дорожньо-транспортної пригоди, а тому зацікавлений у судовому розгляді справи з метою доведення своєї невинуватості в цій частині обвинувачення, що відповідно спростовує наявність у нього наміру переховуватися від суду.
Можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 менш суворого запобіжного заходу підтверджується також наявністю міцних соціальних зв`язків обвинуваченого із суспільством, наявністю нерухомого майна, постійного місця проживання та роботи, оскільки він характеризується як витримана, миролюбна і працелюбна людина, психічно врівноважена та спокійна за характером, в суспільстві користується повагою та авторитетом.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтрмав своє клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з викладених в ньому підстав. Також повідомив, що обвинувачений ОСОБА_4 не визнає вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, а саме що його вчинено в стані алкогольного сп`яніння, застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, на думку прокурора, не зможе запобігти існуючим ризикам. Щодо клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на особисте зобов`язання прокурор заперечував, як подане передчасно, за час розгляду кримінального провадження в суді (один місяць) встановлені ризики не зменшились.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на письмові доводи, викладені в своєму клопотанні про зміну запобіжного заходу, які підтверджені відповідними доказами. Прокурором жодним чином не доведено про існування ризиків, зазначених в його клопотанні, а саме про існування ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, про відсутність яких вже встановлено в попередній ухвалі суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурором повторно зазначено вказані ризики без жодного обгрунтування їх появи. Просив задовольнити його клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 з тримання під вартою на особисте зобов`язання, з викладених в клопотанні підстав. Обвинувачений немає наміру переховуватись від суду, останній страждає на ряд тяжких захворювань, являється особою з інвалідністю ІІІ групи, його стан погіршується, а за останній місяць перебування в умовах слідчого ізолятора, був оглянутий медичним працівником лише один раз, що не є достатнім лікуванням обвинуваченого з урахуванням наявності його хвороб.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав позицію прокурора.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження та дослідивши матеріали клопотань суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України"- згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (справа "Єлоєв проти України", п. 60).

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до змісту ч.5 ст.199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено максимальну відповідальність у вигляді позбавлення волі строком до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до десяти років.

Продовжуючи міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на строк до 04 жовтня 2022 року, суд у своїй ухвалі від 05 серпня 2022 року вже враховував, наявність ризику, який передбачено п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі матиме можливість переховуватись від суду

В обгрунтуванні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та в судовому засіданні при його розгляді прокурором не наведено жодних обставин про те, що ризики, які враховувалися під час попереднього продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

На переконання суду, обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою, посиланням на тяжкість злочину, суд вважає безпідставним. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України», де зокрема зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Однак сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Таким чином, суд робить висновок, що суворість покарання, яке може бути призначено за пред`явленим обвинуваченням, не може бути достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

Суд також вважає, що поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою, а тримання обвинуваченого під вартою протягом розгляду кримінального провадження в суді не повинно свідчити про фактичне відбуття можливого покарання призначеного у майбутньому.

При вирішенні питання щодо можливості зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_4 майже чотири місяці утримується під вартою, а саме в період з 13.05.2022 року по 07.09.2022 року, має постійне місце проживання та реєстрації в Одеській області, не вчиняв спроб переховуватися від слідства, що на думку суду, свідчить про можливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Крім того, при розгляді клопотання прокурора та сторони захисту суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення останньому не вручалась, посередньо характеризується за місцем проживання. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 страждає на ряд тяжких захворювань, які, на переконання суду, потребують лікування, а в умовах медичної частини слідчого ізолятора такого лікування може виявитись не достатнім, що в свою чергу, може створити загрозу для життя та здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 .

Судом при розгляді клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, також досліджувались та брались до уваги матеріали, додані до клопотання, які суд зобов`язаний оцінити в їх сукупності для правильного вирішення питання щодо продовження обраного запобіжного заходу відносно обвинуваченого чи визначення іншого виду запобіжного заходу відповідно до ст. 178 КПК України, у тому числі щодо: віку та стану здоров`я обвинуваченого; міцності соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявності у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що існує необхідність в застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, який би був достатнім для забезпечення прибуття його за викликом до суду для участі у судовому розгляді, і таким заходом забезпечення на сьогоднішній день цілком обґрунтовано може бути домашній арешт.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

На думку суду, під час судового розгляду стороною захисту доведена можливість запобігання встановленому ризику, передбаченому п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, шляхом зміни відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час доби, що забезпечить виконання останнім належної процесуальної поведінки.

При визначенні заборони обвинуваченому залишати житло у певний період доби, а не цілодобово, суд враховує необхідність у наданні можливості обвинуваченому забезпечення своїх життєвих потреб (купівля продуктів харчування, одягу та інше), оскільки обвинувачений ОСОБА_4 проживає один за адресою: АДРЕСА_2 ., а також звернення за допомогою до медичного закладу.

При цьому у відповідності з положеннями ч.5 ст.194 КПК України суд, під час дії запобіжного заходу, вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 виконання наступних обов`язків, передбачених пунктами 1-4, 8 цієї статті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 199, 331, 369, 392 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» на домашній арешт строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 06 листопада 2022 року включно, за адресою: АДРЕСА_2 .

Заборонити ОСОБА_4 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , кожного дня в період часу з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв., починаючи з 07.09.2022 року.

У відповідності з положеннями ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_4 виконання наступних обов`язків:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає - Одеська область, Одеський район, смт. Овідіополь;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання (в тому числі про перебування на стаціонарному лікуванні у медичному закладі);

4) утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками в даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно якої, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, якому направити копію цієї ухвали, а також на процесуального прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню та закінчує свою дію 06.11.2022 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.

Копію ухвали вручити учасникам провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 12.09.2022 року.

Головуючий: ОСОБА_1