Єдиний унікальний номер судової справи 201/3130/2021
Номер провадження 1-кп/201/303/2022
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18 а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене 04 лютого 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000141 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, який зі слів має середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, не зареєстрованого, зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-31.03.2020 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

-27.07.2020 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова вирок Київського районного суду м. Харкова від 31.03.2020 року приведено у відповідність до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», відповідно до якої ОСОБА_4 вважається засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, в іншій частині вирок залишено без змін;

-17.12.2020 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначене ОСОБА_4 вироком Київського районного суду м. Харкова від 31.03.2020 року, скасовано та останнього направлено для відбуття покарання;

-29.05.2020 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік,

-ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.08.2020 року вирішено, що вирок Київського районного суду м. Харкова від 31.03.2020 року та вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.05.2020 року повинні виконуватися самостійно;

-10.08.2020 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.05.2020 року приведено у відповідність до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», відповідно до якої ОСОБА_4 вважається засудженим до обмеження волі строком на 1 рік, в іншій частині вирок залишено без змін,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, який зі слів закінчив 4 класи школи, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого: 16.10.2020 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2021 року о 16 годині 45 хвилин ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 знаходячись в приміщенні магазина «Продукти», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Високовольтна, 20А, помітили потерпілого ОСОБА_8 , який також знаходився в приміщенні вищевказаного магазину біля терміналу самообслуговування.

В цей час у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, та домовившись про спільне вчинення злочину, останні розподілили між собою ролі.

Знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, виконуючи раніше розподілені ролі, відповідно до яких ОСОБА_5 під вигаданим приводом відволікав продавчиню ОСОБА_9 проханням розміняти грошові кошти, в той час, коли ОСОБА_4 відповідно до відведеної йому ролі, впритул підійшов до потерпілого ОСОБА_8 , який стояв біля терміналу самообслуговування, та відволікаючи останнього проханням розміняти грошові кошти, переконавшись в тому, що його дії є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, своєю рукою дістав з кишені потерпілого ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Xiomi» модель Mi Play Space Black 4Gb Ram 64 Gb Rom, вартістю 2 664 гривень, який належить останньому та поклав його в свою кишеню, після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покинули приміщення магазину.

Однак, протиправні дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по заволодінню майном потерпілого ОСОБА_8 були помічені останнім, який, виявивши пропажу з карману куртки свого мобільного телефону, вибіг з приміщення магазину та висловив у бік останніх законну вимогу про зупинення цих протиправних дій та повернення викраденого мобільного телефону.

У свою чергу, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що їх дії перестали бути таємними і з цього моменту стали носити відкритий характер, реалізуючи злочинний умисел, направлений на відкрите повторне заволодіння чужим майном, ігноруючи законні вимоги потерпілого ОСОБА_8 про повернення викраденого майна, діючи умисно, відкрито, повторно, утримуючи при собі мобільний телефон потерпілого, з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, тим самим вчинили відкрите повторне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 2 664 гривень.

Умисні дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які виразилися у повторному відкритому викраденні майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вину в інкримінованому злочині не визнав та показав, що потерпілого ОСОБА_8 раніше він не знав. Стверджував, що обвинуваченого ОСОБА_5 він також не знав. У лютому 2021 року він перебував у м. Кам`янському та йому необхідно було дістатися до м. Харкова з метою явки до органу пробації. На дорозі він зупинив автомобіль «ВАЗ 2101», в салоні якого перебували особи ромської національності, зокрема, за кермом знаходився чоловік на ім`я ОСОБА_10 , поруч із ним сидів ОСОБА_5 , на задньому сидінні автомобіля сидів ще один чоловік та двоє дітей. Вони погодилися довезти його до м. Дніпра, за що він дав водієві 200 гривень.

Далі, коли вони приїхали у м. Дніпро, ОСОБА_5 вирішив зайти до магазину за водою та попрохав водія зупинитися біля продуктового магазину. Далі вони зайшли до магазину, при цьому, ОСОБА_5 пішов до продавчині, з якою спілкувався. Він пішов з ОСОБА_5 з метою також купити води. В магазині біля терміналу самообслуговування він побачив потерпілого ОСОБА_8 . В цей момент у потерпілого випав мобільний телефон на підлогу, який він вирішив вкрасти, оскільки у нього закінчилися гроші. З цією метою він підняв телефон з підлоги та одразу вийшов з магазину. ОСОБА_5 вийшов за ним, при цьому, останній не бачив, що він робив в магазині. Далі, вони з ОСОБА_5 сіли до автомобіля та поїхали з місця події.При цьому, стверджував, що про викрадений телефон ОСОБА_5 він нічого не повідомляв. Далі вони поїхали на автомобілі вулицями м. Дніпра до залізничного вокзалу. Проте, через деякий час були зупинені працівниками поліції, яким він добровільно видав викрадений ним мобільний телефон та повідомив вигадані анкетні дані - ОСОБА_11 .

В подальшому, під час допиту ОСОБА_4 змінив свої покази та зазначив, що насправді мобільний телефон у потерпілого не падав на підлогу, а просто виглядав з карману куртки, тому він вирішив його викрасти. З цією метою, він підійшов до потерпілого, щось спитав у нього, відволікаючи увагу, і в цей момент витягнув мобільний телефон з карману куртки, після чого відразу пішов на вихід з магазину. ОСОБА_5 йшов за ним. Стверджував, що у такий спосіб він допоміг потерпілому, адже його мобільний телефон, який стирчав з карману куртки, все одно випав би на підлогу і розбився. При цьому, вказав, що не обіймав потерпілого і не притулявся до нього. Зазначив, що потерпілий не вимагав повернути телефон. Крім того, вказав, що у нього з собою було 200 гривень, проте з яких причин він не купив воду пояснити не зміг.

Водночас, в ході судового розгляду після допиту потерпілого ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив той факт, що після того, як він витягнув з карману потерпілого мобільний телефон, останній вибіг з магазину вслід за ними, махав руками та кричав повернути мобільний телефон, однак він не відреагував на це, та відразу з ОСОБА_5 сіли до автомобілю та поїхали. Надалі обвинувачений ОСОБА_4 знов змінив свої покази та стверджував, що ніби то невірно зрозумів питання після допиту потерпілого і тому підтвердив, що потерпілий вимагав від них повернути викрадений мобільний телефон.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 вважав, що його дії необхідно кваліфікувати за ст. 185 КК України, як крадіжку, оскільки його дії були таємними для потерпілого, а також стверджував, що ОСОБА_5 ніякої участі у вчиненні цього злочину не приймав, він вчинив його один.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому злочині не визнав та пояснив, що потерпілого ОСОБА_8 раніше не знав. 04 лютого 2021 року приблизно о 15.00 годині він разом зі своїм родичем Фернандо, чоловіком племінниці та двома дітьми їхали на автомобілі «ВАЗ 2101» з м. Кам`янське до м. Дніпро в Макдональдс. На виїзді з м. Кам`янського їх зупинив ОСОБА_4 , з яким він до цього знайомий не був, та попросив довезти його до м. Дніпро. Вони погодилися підвезти ОСОБА_4 та разом попрямували до м. Дніпро. Коли вони повернули на вул. Високовольтну м. Дніпра, дитина попросила води і він вирішив зайти у продуктовий магазин. Зайшовши у магазин, він запитав у продавчині чи може вона розміняти 500 гривень, остання відповіла відмовою та він вийшов з магазину. Зазначив, що ОСОБА_4 також заходив до магазину, однак що останній робив, він не бачив.

Також вказав, що після того, як вони вийшли з магазину та сіли до автомобілю, вони все одно не поїхали у Макдональдс, оскільки ОСОБА_4 попрохав відвезти його на залізничний вокзал.

Водночас, в ході судового розгляду після допиту потерпілого ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив той факт, що після того, як вони з ОСОБА_4 вийшли з магазину, вслід за ними вибіг потерпілий, який махав руками та щось кричав їм. При цьому, ОСОБА_5 зазначив, що він не зрозумів що саме кричав потерпілий і подумав, що останній хоче розміняти йому гроші. Після чого, вони з ОСОБА_4 сіли до автомобілю та поїхали.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 стверджував, що він не вчиняв інкримінованого йому злочину, ніякої попередньої змови у нього з ОСОБА_4 на заволодіння майном потерпілого не було, наполягав на тому, що його просто причепили до ОСОБА_4 і він незаконно утримується під вартою, а тому підлягає звільненню. Зазначив, що потерпілий його обмовляє.

У той же час, обвинувачений ОСОБА_5 не зміг пояснити, чому вони так і не потрапили до Макдональдса, в який їхали з м. Камьянське, чому він не купив дітям води в продуктовому магазині, за якою він заходив, і як вони потрапили саме на вулицю Високовольтну, якщо прямували до Макдональдсу, який розташований на проспекті Гагаріна у м. Дніпро.

Отже, виходячи із показів обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановлено, що останні 04 лютого 2021 року у післяобідній час знаходилися на місці події в приміщенні магазину «Продукти», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Високовольтна, 20А, в якому також перебував потерпілий ОСОБА_8 та продавчиня ОСОБА_9 . При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 спілкувався із продавчинею з приводу розміну грошових коштів, а обвинувачений ОСОБА_4 , відволікаючи увагу потерпілого проханням розміняти гроші, витягнув мобільний телефон з карману куртки останнього.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав, що в лютому 2021 року у другій половині дня, він приїхав до магазину «Продукти», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Високовольтна, 20А, привіз воду. Всередині вказаного магазину є термінал самообслуговування, який розташований поблизу входу в магазин. Коли він користувався вказаним терміналом, до приміщення магазину зайшли двоє чоловіків обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ОСОБА_4 підійшов до нього та попросив розміняти гроші, на що він відповів відмовою. ОСОБА_5 в цей час знаходився за його спиною та він не бачив, що той робив. ОСОБА_4 підійшов впритул до нього, обійняв його та ще раз попросив розміняти гроші, на що він також відповів відмовою. Одразу після цього чоловіки вийшли з магазину, спочатку ОСОБА_4 , слідом за ним ОСОБА_5 . Коли обвинувачені покинули приміщення магазину, він зрозумів, що у нього викрали телефон, який знаходився в кишені його куртки. Він вибіг на вулицю та побачив обвинувачених, які стояли через дорогу, приблизно на відстані 5 метрів від нього, біля автомобіля «ВАЗ 2101». Він почав махати їм руками та вимагати, щоб вони повернули телефон, однак ОСОБА_4 йому відповів, що вони не брали його телефон, після чого, сіли в автомобіль та поїхали з місця події.

При цьому, ОСОБА_8 чітко вказав на те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 чули його вимогу повернути викрадений мобільний телефон, відстань між ними була незначною і нікого, окрім них, на вулиці не було, більш того, на його вимогу ОСОБА_4 відповів йому, що телефон вони не брали.

Також зазначив, що обвинувачені діяли спільно, оскільки ОСОБА_5 відволікав продавчиню, а ОСОБА_4 , відволікаючи його розміном грошей, викрав з карману мобільний телефон, а після того, як він вибіг вслід за обвинуваченими та вимагав від них повернення його майна, останні, ігноруючи його законні вимоги і утримуючи його мобільний телефон, покинули місце події.

Тоді він повернувся до магазину, попросив у продавчині її мобільний телефон та викликав працівників поліції. Також повідомив, що телефон йому повернули працівники поліції, претензій матеріального та морального характеру він до обвинувачених не має, просив призначити останнім покарання на розсуд суду.

Допитана у якості свідка під час судового розгляду ОСОБА_9 суду показала, що вона працює продавцем у ТОВ «Гермес» магазин «Продукти», розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Високовольтна, 20А. Обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вона раніше не знала. У 2021 році, більш точної дати вона не пам`ятає, приблизно о 17-18 годині до магазину приїхав хлопець, який привозить їм воду. Згодом він підійшов до терміналу самообслуговування, та в цей час до магазину зайшли двоє чоловіків, один з яких попросив розміняти йому купюру номіналом 500 гривень, на що вона відповіла відмовою та продовжила займатися своїми справами. Раптом, потерпілий, який стояв біля терміналу різко вибіг з магазину, а через деякий час знову повернувся та розказав їй, що один з чоловіків приобійняв його та витягнув з кармана куртки його мобільний телефон. Після чого, потерпілий попросив у неї її мобільний телефон, з якого викликав поліцію. Зазначила, що окрім неї, потерпілого та двох чоловіків в магазині нікого не було.

Допитаний у якості свідка під час судового розгляду ОСОБА_12 суду показав, що він працює інспектором УПП в Дніпропетровській області. 04 лютого 2021 року, під час патрулювання вулиць м. Дніпра, їм надійшло повідомлення про здійснення грабежу та орієнтування на автомобіль «ВАЗ 2101». В цей час вони рухалися по вул. Чернишевського м. Дніпро та попереду себе побачили вказаний автомобіль. Вони зупинили автомобіль «ВАЗ 2101», з переднього пасажирського та заднього пасажирського сидінь якого різко вибігли двоє чоловіків та почали відходити у зворотному від них напрямку. Вказані особи були затримані та на місце затримання була викликана слідчо-оперативна група. В подальшому було встановлено, що затриманими є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Коли прибула слідчо-оперативна група, ОСОБА_4 із задньої кишені своїх штанів дістав мобільний телефон та передав його працівникам поліції.

Отже, проаналізувавши у сукупності покази потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , судом встановлено, що 04 лютого 2021 року в післяобідній час, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дійсно знаходилися на місці події у приміщенні магазину «Продукти», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Високовольтна, 20А. При цьому, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, розподіливши між собою ролі, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_5 відволікав продавчиню ОСОБА_9 проханням про розмін грошових коштів, а обвинувачений ОСОБА_4 впритул підійшовши до потерпілого з проханням розміняти гроші, витягнув з карману куртки мобільний телефон останнього. Після чого, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вийшли з приміщення магазину, та утримуючи при собі майно потерпілого ОСОБА_8 , ігноруючи законні вимоги останнього, який вибіг за ними вслід, про повернення майна, на автомобілі ВАЗ 2101 з місця скоєння злочину зникли. Однак, в подальшому були затримані працівниками поліції, яким ОСОБА_4 добровільно видав викрадений мобільний телефон потерпілого ОСОБА_8 .

Окрім показань потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення підтверджується дослідженими під час судового розгляду наступними доказами.

Із витягу з кримінального провадження № 0000141, встановлено, що за заявою ОСОБА_8 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 лютого 2021 року про вчинене кримінальне правопорушення, із правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 186 КК України.

Із протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 04.02.2021 року встановлено, що до Соборного ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся ОСОБА_8 із заявою про те, що 04.02.2021 року приблизно о 16.40 годині за адресою: м. Дніпро, вул. Високовольтна, 20А, невідомі особи відкрито заволоділи його мобільним телефоном «Xiomi Mi Play» чорного кольору.

Із рапорту поліцейського взводу 2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Дніпропетровській області від 04.02.2021 року встановлено, що 04.02.2021 року під час відпрацювання виклику «Грабіж», який відбувся о 16.45 годині по вул. Високовольтній, 20, на вул. Чернишевського був помічений та зупинений автомобіль «ВАЗ 2101», д.н.з НОМЕР_1 , на якому злочинці зникли після скоєння грабежу.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 04.02.2021 року та додатку до нього у вигляді фототаблиці, встановлено, що слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області в присутності понятих, за участю ОСОБА_9 проведено огляд приміщення магазину «Продукти», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Високовольтна, 20А, де ліворуч від вхідних дверей розташовані два термінали самообслуговування «ПриватБанк» та « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а також зверху над вхідними дверима та в лівому кутку навпроти вхідних дверей знаходяться камери відеоспостереження.

З протоколу огляду місця події від 04.02.2021 року та додатку до нього у вигляді фототаблиці, встановлено, що слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області в присутності понятих, за участю спеціаліста ОСОБА_13 , проведено огляд ділянки місцевості, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Чернишевського, 24 А, біля будівлі «Придніпровська державна академія будівництва», де виявлено ОСОБА_11 , який добровільно надав для огляду мобільний телефон марки «Xiomi Mi Play», imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 . На корпусі вказаного телефону виявлено 3 сліди пальців рук, які вилучені на 3 липкі стрічки та поміщені до спецпакету № 7196400 із підписами понятих. Телефон марки «Xiomi Mi Play», imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 вилучено та поміщено до спецпакету № 7196403.

З рапорту оперуповноваженого СКП Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області слідує, що ОСОБА_11 , який був затриманий 04.02.2021 року о 17.30 годині, повідомив не свої анкетні дані, згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , останній є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постановою від 06.02.2021 року уточнено анкетні дані затриманого підозрюваного, яким є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому, під час судового розгляду після дослідження наведених вище доказів, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заперечували той факт, що 04 лютого 2021 року були затримані працівниками поліції на автомобілі ВАЗ 2101, після чого ОСОБА_4 добровільно видав викрадений ним мобільний телефон марки «Xiomi Mi Play» та повідомив поліціянтам вигадані анкетні дані.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 05.02.2021 року та додатку до нього у вигляді фототаблиці, встановлено, що старшим слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, в присутності понятих, за участю потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_14 , проведено пред`явлення особи для впізнання, в ході якого серед пред`явлених для впізнання осіб останній вказав на особу під номером 2 ОСОБА_4 , який 04.02.2021 року приблизно о 16.45 годині відкрито заволодів його мобільним телефоном марки «Xiomi Mi Play».

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 04.02.2021 року з додатком до нього у вигляді фототаблиці, встановлено, що старшим слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, в присутності понятих, за участю потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , проведено пред`явлення особи для впізнання, в ході якого серед пред`явлених для впізнання осіб останній вказав на особу під номером 3 ОСОБА_5 , який 04.02.2021 року приблизно о 16.45 годині, разом з іншим чоловіком, відкрито заволодів його мобільним телефоном марки «Xiomi Mi Play».

Під час судового розгляду обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили, що за їх участю під час досудового розслідування слідчим проводилося пред`явлення їх осіб потерпілому ОСОБА_8 для впізнання у присутності їх захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно, в ході якого потерпілий впізнав кожного з них, як осіб, що відкрито заволоділи його мобільним телефоном.

При цьому, будь-яких зауважень та заперечень ані підозрюваними, ані їх захисниками під час проведення цієї слідчої (розшукової) дії або після її закінчення не висловлено.

З протоколу огляду відеозапису від 06.02.2021 року встановлено, що слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, в присутності понятих, було оглянуто відеозапис, який міститься на оптичному носії інформації DVD-R диску, що наданий адміністрацією магазину «Продукти», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Високовольтна, 20А.

З протоколу огляду відеозапису від 26.03.2021 року із відповідними скріншотами встановлено, що слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, в присутності понятих, за участю потерпілого ОСОБА_8 , проведено перегляд відеозапису, який міститься на оптичному носії інформації DVD-R диску, що наданий адміністрацією магазину «Продукти», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Високовольтна, 20А.

Під час перегляду слідчим відеозапису потерпілий ОСОБА_8 повідомив, що на відео зображений він та двоє чоловіків ромської національності, які відкрито заволоділи його мобільним телефоном. При цьому, потерпілий чітко зазначив ролі кожного з цих чоловіків, вказавши, що чоловік № 1 ( ОСОБА_5 ) спочатку попрохав його розміняти грошову купюру номіналом 500 гривень, та після відмови пройшов до продавчині, до якої звернувся із тим же питанням, у такий спосіб відволікаючи останню, а в цей момент чоловік № 2 ( ОСОБА_4 ) став чіплятися до нього впритул із проханням розміняти гроші, рукою витягнувши з карману куртки мобільний телефон. Також потерпілий ОСОБА_8 під час перегляду диску зауважив на тому, що дії чоловіка № 2 ( ОСОБА_4 ) були відомі чоловіку № 1 ( ОСОБА_5 ), оскільки останній у момент, коли чоловік № 2 ( ОСОБА_4 ) витягнув з карману мобільний телефон, стояв до нього обличчям, що і зафіксовано на відео.

Також потерпілий ОСОБА_8 додав, що він вибіг вслід за вказаними чоловіками на вулицю та неодноразово кричав їм - «Віддайте мій телефон», однак вони не відреагували на його вимогу, сіли в автомобіль «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 та поїхали. Відстань між ним та вказаними особами була приблизно 5 метрів.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 26 березня 2021 року та додатку до нього у вигляді фототаблиці, встановлено, що слідчим СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, в присутності понятих, за участю потерпілого ОСОБА_8 проведений слідчий експеримент, під час якого останній розказав і показав, як 04 лютого 2021 року в приміщенні магазину «Продукти», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Високовольтна, 20А, двоє чоловіків відкрито заволоділи його мобільним телефоном.

При цьому, на додатку до вказаного протоколу у вигляді фототаблиці вбачається, як потерпілий ОСОБА_8 на кожному фото чітко вказав своє місце розташування у приміщенні магазину біля терміналу самообслуговування, а також відобразив ролі і дії кожного з підозрюваних, зокрема, як ОСОБА_4 притулявся до нього та рукою з кишені його куртки витягнув мобільний телефон, та місце розташування ОСОБА_5 в цей момент. Після чого, вказав, що підозрювані покинули приміщення магазину, а він вибіг за ними та вимагав повернути викрадений мобільний телефон, зазначивши відстань на якій він знаходився від підозрюваних в цей момент.

З протоколу огляду відеозапису від 26.03.2021 року із відповідними скріншотами встановлено, що слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, в присутності понятих, захисника ОСОБА_6 , за участю підозрюваного ОСОБА_4 , проведено перегляд відеозапису, який міститься на оптичному носії інформації DVD-R диску, що наданий адміністрацією магазину «Продукти», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Високовольтна, 20А.

Під час перегляду відеозапису підозрюваний ОСОБА_4 підтвердив, що на відео зображений він, ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_8 .

При цьому, підозрюваний ОСОБА_4 у присутності свого захисника ОСОБА_14 надав чіткі покази про вчинення ним за попередньою змовою із ОСОБА_5 відкритого заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_8 та прокоментував їх дії, які зафіксовані на відеозапису. Зокрема, зазначив, що відеофайлах зображено, як він із ОСОБА_5 04 лютого 2021 року зайшли до магазину «Продукти» за адресою: АДРЕСА_3 за водою. У приміщенні магазину біля терміналу самообслуговування вони побачили чоловіка, до якого підійшов ОСОБА_5 із проханням розміняти гроші, на що чоловік відповів відмовою (скріншот № 2, № 8). В цей момент вони побачили в кишені цього чоловіка мобільний телефон і за мовчазною згодою вирішили його вкрасти. Для цього ОСОБА_5 навмисно пішов відволікати продавчиню, яка стояла за прилавком, а він почав чіплятися до чоловіка з проханням розміняти грошову купюру і наближатися для того, щоб непомітно дістати з його кишені мобільний телефон (скріншот № 3). В той час, як ОСОБА_5 відволікав продавчиню, він своєю рукою проник до кишені чоловіка, який стояв біля терміналу самообслуговування дістав телефон, поклав собі до кишені і одразу попрямував на вихід до дверей, ОСОБА_5 пішов за ним (скріншот № 4, 5, 9). Далі ОСОБА_4 зазначив, що на продемонстрованому відео він бачить, як чоловік перевіряє кишені і одразу прямує до дверей магазину і виходить на вулицю (скріншот № НОМЕР_5 та № 9).

Також ОСОБА_4 вказав, що коли вони із ОСОБА_5 вийшли на вулицю, одразу перейшли дорогу і попрямували до автомобілю. В цей час він почув, як чоловік, у якого він з кишені дістав мобільний телефон, вийшов з магазина та став їм кричати, щоб вони зупинилися та повернули телефон, проте вони не відреагували, сіли в автомобіль та поїхали з місця.

З протоколу огляду відеозапису від 26.03.2021 року із відповідними скріншотами встановлено, що слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, в присутності понятих, за участю підозрюваного ОСОБА_5 , проведено перегляд відеозапису, який міститься на оптичному носії інформації DVD-R диску, що наданий адміністрацією магазину «Продукти», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Під час перегляду відеозапису підозрюваний ОСОБА_5 підтвердив, що на відео зображений він, ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_8 .

При цьому, підозрюваний ОСОБА_5 у присутності свого захисника ОСОБА_7 надав чіткі покази про вчинення ним за попередньою змовою із ОСОБА_4 відкритого заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_8 та прокоментував зафіксовані на відеозапису їх дії. Зокрема, вказав, що відеофайлах зображено, як він із ОСОБА_4 04 лютого 2021 року зайшли до магазину «Продукти» за адресою: АДРЕСА_3 за водою. У приміщенні магазину біля терміналу самообслуговування вони побачили чоловіка, до якого він звернувся із проханням розміняти гроші, на що чоловік відповів відмовою (скріншот № 2, № 8). В цей момент вони побачили в кишені цього чоловіка мобільний телефон і за мовчазною згодою вирішили його вкрасти. Для цього він навмисно пішов відволікати продавчиню, яка стояла за прилавком, а ОСОБА_4 залишився біля чоловіка і почав чіплятися до нього з проханням розміняти грошову купюру і наближатися для того, щоб непомітно дістати з його кишені мобільний телефон (скріншот № 3). Після того, як продавчиня відповіла йому, що не може розміняти гроші, він повернувся до чоловіків і став прямувати до них. В цей момент він побачив, як ОСОБА_4 своєю рукою проник до кишені чоловіка, який стояв біля терміналу самообслуговування, дістав телефон, поклав собі до кишені і одразу попрямував на вихід з магазину. Він також пішов за ним (скріншот № 4, 5, 9). Далі ОСОБА_5 зазначив, що на продемонстрованому відео він бачить, як чоловік перевіряє кишені і одразу прямує до дверей магазину і виходить на вулицю (скріншот № НОМЕР_5 та № 9).

Також ОСОБА_5 зазначив, що коли вони із ОСОБА_4 вийшли на вулицю, одразу перейшли дорогу і попрямували до автомобілю. В цей момент він почув, як чоловік, у якого ОСОБА_4 з кишені дістав мобільний телефон кричав їм, щоб вони зупинилися та повернули телефон, проте вони не відреагували, сіли в автомобіль та поїхали з місця.

Під час судового розгляду обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили, що в ході досудового розслідування за їх участю у присутності їх захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно, слідчим відтворено вказаний відеозапис з послідуючим наданням ними пояснень стосовно переглянутих файлів.

При цьому, ані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ані їх захисниками жодних зауважень, доповнень та заперечень стосовно переглянутого відеозапису або ж показів, наданих підозрюваними під час його перегляду, не надходило.

У судовому засіданні під час дослідження доказів сторони обвинувачення, судом було відтворено відеозапис, що міститься на DVD-R диску із відео з камер внутрішнього відеоспостереження, які розміщені в приміщенні магазину «Продукти», розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Високовольтна, 20А.

На вказаному відеозаписі зафіксовано, як обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заходять до вказаного магазину, помічають потерпілого, в кишені якого знаходиться мобільний телефон, на який ОСОБА_4 пальцем вказує ОСОБА_5 , після чого останній проходить до прилавку магазину з метою відволікти продавчиню, а ОСОБА_4 в цей момент витягує з кишені потерпілого мобільний телефон. Після чого, обвинувачені виходять з приміщення магазину.

При цьому, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засідання після перегляду вказаного відеозапису підтвердили, що на цьому відеозаписі дійсно зображені вони у приміщенні магазину «Продукти» та потерпілий ОСОБА_8 .

Більш того, пояснення, надані під час перегляду наведеного вище відеозапису підозрюваними ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у присутності їх захисників, повністю узгоджуються із показами потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 та дослідженими під судового розгляду доказами сторони обвинувачення, у тому числі, із відтвореним у судовому засіданні відеозаписом, а тому суд приймає їх до уваги.

Відповідно до висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17.02.2021 року за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 732-21 по кримінальному провадженню № 0000141, встановлено, що станом на 04.02.2021 року середня ринкова вартість мобільного телефону марки «Xiomi» модель Mi Play Space Black 4Gb Ram 64 Gb Rom становить 2664 гривень.

Таким чином, проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання потерпілого ОСОБА_8 , показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, а судом встановлено, що вони є переконливими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.

З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку що діяння, яке вчинено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дійсно мало місце, в їх діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і обвинувачені вині у його вчиненні, оскільки вони своїми умисними діями вчинили повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, а тому вони підлягають покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.

При цьому, оцінюючи доводи сторони захисту, зокрема, захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_4 , про недопустимість наданих стороною обвинувачення доказів та неповноту досудового розслідування, суд виходить з наступного.

Доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 05.02.2021 року вони не підписували, статисти, які були представлені слідчим, мали суттєві відмінності між собою у зовнішності, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Під час дослідження судом наданих прокурором доказів, захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 підтвердили, що в ході досудового розслідування слідчим за їх участі та участі потерпілого ОСОБА_8 проведено таку слідчу (розшукову) дію, як пред`явлення особи для впізнання 05.02.2021 року, з протоколом складеним за результатами цієї слідчої дії, вони були ознайомлені, будь-яких зауважень або заперечень на той час не мали і не висловлювали.

Більш того, і після виконання вимог ст. 290 КПК України - відкриття стороні захисту матеріалів досудового розслідування, жодних клопотань, скарг або заперечень з цього приводу ані від підозрюваного ОСОБА_4 , ані від його захисника ОСОБА_14 не надходило.

При цьому, захисник ОСОБА_14 та обвинувачений ОСОБА_4 стверджуючи, що ними вказаний протокол не підписувався і в ньому стоять не їх підписи, так і не змогли пояснити з яких причин вони його не підписали.

Більш того, ані захисником ОСОБА_6 , ані обвинуваченим ОСОБА_4 ні під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження, ні під час його розгляду судом, не було заявлено клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою доведення стверджень стосовно недійсності їх підписів у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 05.02.2021 року.

Тому, враховуючи наведене, зважаючи на вимоги ч. 1 ст. 22 КПК України, відповідно до якої кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, така версія сторони захисту видається неспроможною та такою, що не доведена жодними доказами.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 228 КПК України особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.

Отже, аналізуючи протокол пред`явлення особи для впізнання від 05.02.2021 року з додатком до нього у вигляді фототаблиці судом встановлено, що старшим слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області при проведенні вказаної слідчої (розшукової) дії були дотримані вимоги ст. 228 КПК України, оскільки особи, які пред`являлися для впізнання потерпілому ОСОБА_8 , є особами однієї статі, різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі не мали.

Тому, доводи захисника ОСОБА_6 щодо порушення слідчим вимог ст. 228 КПК України є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що сторона захисту таким чином намагається усіма можливими способами ввести суд в оману, з метою спростування доказів, які прямо вказують на вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 .

Окрім того, доводи захисника ОСОБА_6 щодо неповноти судового розгляду у зв`язку з тим, що судом не були допитані свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , є необґрунтованими та суперечливими, з огляду на наступне.

Так, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження прокурором, окрім письмових доказів та інших свідків, були заявлені свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , яких суд мав допитати у якості свідків сторони обвинувачення.

Сторона захисту, при цьому, жодних заперечень не висловила.

В подальшому, в судовому засіданні 09.02.2022 року прокурор ОСОБА_17 відмовився від допиту заявлених ним раніше свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , така відмова, з урахуванням думки учасників судового провадження, які жодних заперечень не висловили, судом прийнята.

У цьому ж судовому засіданні 09.02.2022 року, захисником ОСОБА_6 було заявлено клопотання про допит вказаних свідків, як свідків сторони захисту, яке, з урахуванням думки учасників судового провадження, задоволено.

Проте, починаючи з 09.02.2022 року, стороною захисту не було забезпечено явку вказаних свідків до суду для їх допиту, при цьому, захисники, навіть, не зверталися до суду з приводу надання їм судових повісток для вручення вказаним особам.

В подальшому, у судовому засіданні 23.03.2022 року захисник ОСОБА_6 відмовився від допиту вказаних свідків, мотивуючи свою позицію тим, що сторона захисту позбавлена можливості забезпечити явку цих свідків через те, що їх місце знаходження невідоме.

Така позиція була спільною позицією сторони захисту обох обвинувачених.

А отже, така позиція сторони захисту щодо неповноти судового розгляду саме з підстав не проведення допиту свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , явку яких у судове засідання захисники не забезпечили, як того передбачають положення ст. ст. 22, 23 КПК України, і навіть не звернулися до суду щодо відповідного сприяння у виклику вказаних свідків, та від яких у подальшому відмовилися, виявляється надуманою та такою, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Оцінюючи доводи сторони захисту, зокрема, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 про недопустимість наданих стороною обвинувачення доказів, суд виходить з наступного.

Доводи захисника ОСОБА_7 про визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання від 04.02.2021 року за участі потерпілого ОСОБА_8 та його підзахисного ОСОБА_5 , недопустимим доказом з тих підстав, що при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії були відсутні поняті, суд вважає надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

Так під час дослідження судом протоколу пред`явлення особи для впізнання від 04.02.2021 року за участі потерпілого ОСОБА_8 та його підзахисного ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_7 стверджував, що при проведенні цієї слідчої дії начебто були відсутні поняті, які зазначені у протоколі.

В той же час захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що дані слідча (розшукова) дія проводилася за його участю, з протоколом, складеним за результатами цієї слідчої дії він був ознайомлений та підписав його, втім зауваження до вказаного протоколу з приводу відсутності понятих не вносив, оскільки не вважав це необхідним.

Більш того, такі доводи захисника ОСОБА_7 про начебто відсутність понятих при проведенні пред`явлення особи для впізнання спростовуються означеним протоколом, в якому в графі поняті вказані дві особи: ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , підписи яких також стоять на кожній його сторінці, а також додатком до цього протоколу у вигляді фототаблиці, в якому, окрім, 4 осіб пред`явлених для впізнання, серед яких є ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , зображені ще двоє чоловіків, які знаходяться праворуч від захисника, та які, вочевидь, і були понятими при проведенні вказаної слідчої (розшукової) дії.

Окрім того, суд не приймає до уваги посилання захисника ОСОБА_7 про недопустимість такого доказу, як протокол огляду місця події від 04.02.2021 року, з тих підстав, що слідчим фактично проведено не огляд місця події, а особистий огляд особи, що заборонено вимогами КПК України до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути вилучено знаряддя і засоби вчинення кримінального проступку, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку, або які виявлені під час затримання особи, особистого огляду або огляду речей.

Так, з протоколу огляду місця події від 04.02.2021 року встановлено, що слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проведено огляд ділянки місцевості, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Чернишевського, 24А біля будівлі «Придніпровської державної академії будівництва», на якій знаходиться чоловік, який представився як ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (дійсні анкетні дані якого в подальшому встановлено, як ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та добровільно надав працівникам поліції мобільний телефон марки «Xiomi» модель Mi Play, який належить потерпілому ОСОБА_8 . На корпусі вказаного телефону виявлені 3 сліди пальців рук, які вилучені на 3 липкі стрічки та поміщені до спецпакету № 7196400 із підписами понятих. Телефон марки «Xiomi Mi Play», imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 вилучено та поміщено до спецпакету № 7196403.

Тому, з огляду на вимоги ст. ст. 85, 86, 214 КПК України, протокол огляду місця події від 04.02.2021 року є належним та допустимим доказом у даному кримінальному провадженні.

Крім того, захисник ОСОБА_7 посилався ще і на те, що вказаний протокол огляду місця події від 04.02.2021 року є недопустимим доказом з тих підстав, що слідчим начебто був проведений огляд автомобілю ВАЗ 2101, а не приміщення магазину «Продукти», яке фактично і є місцем події.

Втім, такі доводи захисника ОСОБА_7 не відповідають дійсності, адже, як наведено судом вище, при дослідженні означеного протоколу встановлено, що слідчим було проведено огляд ділянки місцевості, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Чернишевського, 24А біля будівлі «Придніпровської державної академії будівництва», на якій знаходився чоловік, який представився як ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , огляд автомобілю ВАЗ 2101 взагалі не проводився.

Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що сторона захисту таким чином намагається усіма можливими способами ввести суд в оману, з метою спростування доказів, які, у тому числі, прямо вказують на вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_5 .

Оцінюючи доводи захисника ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_4 щодо невірної кваліфікації дій останнього за ч. 2 ст. 186 КК України, саме, як відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 та твердження ОСОБА_4 про відсутність попередньої змови на вчинення цього злочину із ОСОБА_5 , а також версію обвинуваченого ОСОБА_20 про непричетність до заволодіння майном потерпілого, суд вважає їх надуманими та такими, що спростовуються, насамперед, показами потерпілого ОСОБА_8 , наданими ним безпосередньо під час судового розгляду, так і його показами, наданими при проведенні за його участі таких слідчих (розшукових) дій, як слідчий експеримент, пред`явлення особи для впізнання за участі підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , огляду відеозапису від 26.03.2021 року, з яких слідує, що дії обвинувачених були об`єднані єдиним злочинним умислом, направленим на заволодіння мобільним телефоном потерпілого, які розпочиналися, як таємні, а після виявлення ОСОБА_8 факту викрадення мобільного телефону та висловлення ним вимоги про повернення майна, стали носити відкритий характер, адже ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не відреагували на законні вимоги потерпілого та утримуючи при собі викрадене майно, з місця злочину зникли.

Такі покази потерпілого ОСОБА_8 є послідовними, переконливими та такими, що узгоджуються із показами свідка ОСОБА_9 та сукупністю досліджених судом доказів, при цьому, підстав, з яких би потерпілий ОСОБА_8 обмовляв обвинувачених судом не встановлено, а стороною захисту не наведено.

Більш того, такі покази потерпілого ОСОБА_8 повністю узгоджуються із тими поясненнями підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які останні надавали у присутності своїх захисників ОСОБА_14 та ОСОБА_7 відповідно, під час проведення огляду відеозапису з камер внутрішнього відеоспостереження, розміщених в магазині «Продукти», та які прийняті судом до уваги.

При цьому, і під час судового розгляду після допиту потерпілого ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що чув вимоги потерпілого про повернення мобільного телефону, проте утримуючи при собі викрадене майно, разом із ОСОБА_5 покинули місце події.

Окремо, слід зауважити і на тому, що впродовж судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово змінював свої покази та плутався в них, що, у свою чергу, свідчить про їх неправдивість та неспроможність.

У той же час, суд враховує і особи обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які раніше судимі саме за вчинення умисних корисливих злочинів, а тому останні у повній мірі розуміли протиправність своїх спільних дій, пов`язаних із заволодінням мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_8 та утриманням викраденого майна після вимоги потерпілого про його повернення.

При цьому, доводи обвинувачених про відсутність попередньої змови на вчинення злочину та версія про те, що вони зайшли до магазину за водою для дітей, є надуманою, адже, знаходячись у приміщенні магазину, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 замість того, щоб замовити воду, лише просили розміняти грошові купюри, що, вочевидь, у даному випадку, є вигаданим приводом відволікти увагу, як продавчині ОСОБА_9 , так і потерпілого ОСОБА_8 , з метою заволодіння мобільним телефоном останнього.

На підтвердження неспроможності такої версії вказує і те, що ОСОБА_5 стверджував, що метою їх поїздки до м. Дніпра було відвідування ОСОБА_21 із дітьми, однак, чому вони так до нього і не потрапили, пояснити не зміг.

Отже, таку позицію сторони захисту та покази ОСОБА_4 суд розцінює, як обрану позицію захисту, до показів обвинуваченого в цій частині ставиться критично та вважає їх такими, що надані з єдиною метою - уникнення більш суворого покарання.

Також, доводи захисника ОСОБА_7 та покази ОСОБА_5 щодо непричетності останнього до вчинення інкримінованого злочину, суд розцінює, як обрану позицію захисту, до показів обвинуваченого в цій частині, ставиться критично та вважає їх такими, що надані з метою уникнення відповідного покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку в психоневрологічному та неврологічному диспансерах не перебуває.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знов вчинив умисний тяжкий злочин в період невідбутого покарання за попереднім вироком суду.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 хоча і вказував про щире каяття, однак, фактично винним себе у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, тому обставин, що пом`якшують покарання останнього, судом не встановлено.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд насамперед виходить із ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його наслідків, враховує особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів та зайняту ним позицію щодо невизнання вини у вчиненні інкримінованого злочину, та приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, та вважає, що останньому має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Разом із цим, під час судового розгляду даного кримінального провадження, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2020 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2020 року приведено у відповідність до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», відповідно до якої ОСОБА_4 вважається засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, в іншій частині вирок залишено без змін.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначене ОСОБА_4 за вироком Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2020 року, скасоване і останнього направлено для відбування покарання.

Отже, судом встановлено, що після постановлення вироку Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2020 року і до відбуття покарання за цим вироком, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таким чином, під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження встановлено, що після постановлення вироку Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2020 року, але до повного відбуття покарання за цим вироком, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, тому суд вважає, що обвинуваченому має бути призначене покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком до призначеного покарання за даним вироком.

Також під час судового розгляду судом встановлено, що відносно ОСОБА_4 29 травня 2020 року Комінтернівським районним судом м. Харкова постановлено вирок та останнього засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2020 року вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року приведено у відповідність до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», відповідно до якої ОСОБА_4 вважається засудженим до обмеження волі строком на 1 рік, в іншій частині вирок залишено без змін.

В той же час, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.08.2020 року вирішено, що вирок Київського районного суду м. Харкова від 31.03.2020 року та вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.05.2020 року повинні виконуватися самостійно.

Тому, з урахуванням наведеного вище судового рішення, суд приходить до висновку, що вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2020 року слід виконувати самостійно.

Під час досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема, запобіжний захід.

Так, в порядку ст. 208 КПК України відносно ОСОБА_4 складено протокол про затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 04 лютого 2021 року, із зазначенням дати та часу його фактичного затримання 04 лютого 2021 року о 17 годині 30 хвилин.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2021 року застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого був неодноразово продовжений.

Отже, призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, суд зобов`язаний відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховувати строк попереднього ув`язнення у строк призначеного за вироком суду покарання.

Таким чином, строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту його фактичного затримання відповідно до протоколу про затримання від 04 лютого 2021 року, тобто з 04 лютого 2021 року.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарання № 4» необхідно залишити без змін.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_5 не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку в психоневрологічному та неврологічному диспансерах не перебуває, за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони.

Разом із цим, суд не приймає до уваги доводи сторони захисту про наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 на утриманні дружини та трьох неповнолітніх дітей, оскільки стороною захисту протягом судового розгляду на підтвердження цього так і не надано жодного підтверджуючого документу, а сам обвинувачений ОСОБА_5 суду повідомив, що шлюб офіційно не зареєстрований, а у свідоцтві про народження дітей він, як батько не зазначений.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину, судимість за яке у встановленому законом порядку не знята і не погашена, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знов вчинив умисний тяжкий злочин у період невідбутого покарання за попереднім вироком.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, обставин, що пом`якшують покарання останнього, судом не встановлено.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд насамперед виходить із ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його наслідків, враховує особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисного корисливого злочину та зайняту ним позицію щодо невизнання своєї винуватості, та приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, та вважає, що останньому має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Разом із цим, під час судового розгляду даного кримінального провадження, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 був засуджений вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень.

Відповідно до інформації, наданої Південним районним відділом Філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, встановлено, що станом на 29 квітня 2022 року ОСОБА_5 за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2020 року сплачено частину штрафу у розмірі 850 гривень, залишок несплаченої суми штрафу становить 16 150 гривень.

Отже, судом встановлено, що після постановлення вироку Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2020 року і до відбуття покарання за цим вироком, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Таким чином, під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження встановлено, що після постановлення вироку Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2020 року, але до відбуття покарання за цим вироком, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, тому суд вважає, що обвинуваченому має бути призначене покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків шляхом повного приєднання до призначеного покарання за цим вироком не відбутої частини покарання за попереднім вироком у вигляді штрафу у розмірі 16 150 гривень, яке відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України має виконуватися самостійно.

Під час досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема, запобіжний захід.

Так, в порядку ст. 208 КПК України відносно ОСОБА_5 складено протокол про затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 04 лютого 2021 року, із зазначенням дати та часу його фактичного затримання 04 лютого 2021 року о 17 годині 30 хвилин.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2021 року застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був неодноразово продовжений.

Отже, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, суд зобов`язаний відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховувати строк попереднього ув`язнення у строк призначеного за вироком суду покарання.

Таким чином, строк відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати з моменту його фактичного затримання відповідно до протоколу про затримання від 04 лютого 2021 року, тобто з 04 лютого 2021 року.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарання № 4» необхідно залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому з огляду на це, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 витрат по проведенню судової товарознавчої експертизи у розмірі 343 (триста сорок три) гривні 22 (двадцять дві) копійки, що підтверджується відповідною довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні, по 171 (сто сімдесят одній) гривні 61 (шістдесят одній) копійці з кожного, на користь держави.

Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:

- DVD-диск, на якому міститься відео з камер внутрішнього відеоспостереження магазину «Продукти», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Високовольтна, 20 А, який зберігається в матеріалах кримінального № 0000141 необхідно зберігати в матеріалах цього кримінального провадження.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 368, 370- 374, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту ОСОБА_4 частину покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2020 року та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту його фактичного затримання відповідно до протоколу про затримання від 04 лютого 2021, тобто з 04 лютого 2021 року, при цьому, в строк призначеного останньому остаточного покарання зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 04 лютого 2021 року по 11 травня 2022 року включно.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарання № 4» - залишити без змін.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року відносно ОСОБА_4 виконувати самостійно.

Рісту ОСОБА_22 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуту ОСОБА_5 частину покарання за попереднім вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2020 року та остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі та штрафу у розмірі 16 150 (шістнадцять тисяч сто п`ятдесят) гривень, який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати з моменту його фактичного затримання відповідно до протоколу про затримання від 04 лютого 2021, тобто з 04 лютого 2021 року, при цьому, в строк призначеного останньому остаточного покарання зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 04 лютого 2021 року по 11 травня 2022 року включно.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарання № 4» - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 витрати по проведенню судової товарознавчої експертизи у розмірі 343 (триста сорок три) гривні 22 (двадцять дві), по 171 (сто сімдесят одній) гривні 61 (шістдесят одній) копійці з кожного, на користь держави.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- DVD-диск на якому міститься відео з камер внутрішнього відеоспостереження магазину «Продукти», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Високовольтна, 20 А, який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0000141 необхідно зберігати в матеріалах цього кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1