Справа №718/702/22
Провадження №1-кп/718/31/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2022 року м. Кіцмань Чернівецької області

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000017 від 31.01.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працює на посаді інженера з експлуатації споруд та устаткування ВКГ Кіцманського ВУЖКГ, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

30.01.2022 року близько 11 години 20 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , під час суперечки із односельчанином ОСОБА_8 , яка виникла на ґрунті побутових причин, з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, діючи умисно наніс ОСОБА_8 два удари дерев`яною битою, перший із яких нанесений вище ліктя правої руки, а другий в лівий бік в область селезінки, у результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді травматичного розриву селезінки, яке ускладнилося гострою внутрішньою кровотечею з утворенням заочеревної гематоми зліва, гематоми лівого підребір`я.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 13-Мд від 17.03.2022 року вище вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - умисне завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

До початку слухання справи по суті потерпілий ОСОБА_8 подав цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення з останнього на користь позивача матеріальної шкоди на суму 18 655 грн, а також 500 000 грн моральної шкоди, завданої йому кримінальним правопорушенням, та 15 000 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають фактичним обставинам справи, події вчинення ним кримінального правопорушення вірно відображені. Пояснив, що 30.01.2022 року під`їхав автомобілем неподалік будинку, де проживає ОСОБА_8 , так як мав намір повернути кошти за плаття, яке давав останньому на святкування свята Маланки. Побачивши коробку з платтям, зрозумів, що коштів не отримає, і на фоні емоційного сплеску, взяв з автомобіля палицю, якою обтрушував сніг з підкрильників автомобіля, та, з метою налякати ОСОБА_8 , ударив його декілька разів. Через півтора місяця до ОСОБА_4 зателефонував слідчий та повідомив про тілесні ушкодження, які були завдані в наслідок конфліктної ситуації ОСОБА_8 ..

ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому та попросив вибачення у потерпілого під час судового засідання. Заявлений цивільний позов визнав частково, а саме: 15 000 грн на правову допомогу та 50 000 грн на відшкодування завданої ним моральної шкоди. Завдану матеріальну шкоду в розмірі 18 655 грн відшкодував.

Під час допиту в суді потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що до нього зателефонував ОСОБА_4 і запропонував плаття на Маланку, за що потерпілий мав дати пачку сигарет і 500 грн. ОСОБА_8 також повідомив ОСОБА_9 , що йому точно не відомо, чи плаття буде йому потрібне. 30.01.2022 року обвинувачений зателефонував ОСОБА_8 з вимогою про зустріч з метою повернення коштів за користування платтям. Через деякий ОСОБА_8 вийшов до магазину «Дана», який знаходиться в с.Суховерхів, з коробкою в руках, де ОСОБА_4 без будь яких пояснень наніс ОСОБА_8 два удари в праву руку та лівий бік. Внаслідок завданих ушкоджень ним було перенесено хірургічне втручання з видаленням селезінки та повторне хірургічне втручання з видалення гематоми. Крім того, потерпілий змінив свої позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн та 15 000 грн на відшкодування витрат на правову допомогу. Також просив призначити ОСОБА_4 суворе покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним кримінального діяння, розуміючи яка міра покарання загрожує, та те, що показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує, а саме про обставини, характер та механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого, дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо речових доказів та матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність їхньої позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 324, ст. 368 КПК України, суд, вирішуючи питання про наявність в діях обвинуваченого ознак злочину і за якою статтею кримінального закону це діяння має кваліфікуватися, для визначення умислу, а також для відмежування конкретного діяння проти життя чи здоров`я особи від суміжного, при дослідженні доказів виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Конституція України визначила, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст.3). Крім того, у ст. 27 Основного Закону держави гарантується невід`ємне право людини на життя і захист цього права є обов`язком держави. Такі положення Конституції України зумовлені нормами міжнародного права, зокрема в ч. 1 ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.) зазначено: «Право кожного на життя охороняється законом». Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. б Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 р.) «Право на життя є невід`ємне право кожної людини. Це право охороняється законом».

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Згідно з ч.2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом». За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого «поза розумним сумнівом» у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує в межах пред`явленого прокурором обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Як пом`якшуючі покарання обставини, суд, відповідно до статті 66 КК України визнає щире каяття обвинуваченого, який висловив критичну оцінку своєї поведінки шляхом повного визнання вини та готовності нести кримінальну відповідальність, його активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, оскільки він добровільно своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування та суду в з`ясуванні тих обставин вчинення кримінального правопорушення, що мають істотне значення для повного його розкриття, відшкодування матеріальної шкоди, перебування на його утриманні малолітнього сина.

Оскільки кримінальне провадження розглядається в межах пред`явленого обвинувачення, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням в ході судового розгляду даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувалася (вимога УІАП ГУНП в Чернівецькій області від 01.02.2022 року), за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на утриманні має малолітнього сина, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, однак перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом F 45.1

Як слідує з висновку судово-психіатричного експерта № 167 від 08.04.2022 року, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час ознак будь якого психічного захворювання не виявляє, він може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_4 ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та ознак іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Питання про необхідність застосування до ОСОБА_4 примусового лікування від нидеференційованого соматоформного розладу відповідно до ст. 96 КК України судом не вирішується, оскільки дане захворювання не є таким, що уявляє собою небезпеку для здоров`я інших людей.

Судом враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, за змістом ст.12 КК України, є умисним тяжким кримінальними правопорушеннями, наслідки вчинення кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень неможливо без ізоляції від суспільства.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику призначення судами кримінального покарання" №7 від 24.10.2003 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно зі статтями 50,65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують покарання.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Згідно з ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

В силу пункту 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Виходячи з буквального змісту даної норми, як підставою для призначення більш м`якого покарання в ч.1ст.69 КК вказується на дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного: а) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що характеризують особу винного.

Повною мірою врахувавши всі пом`якшуючі покарання обставини та фактичні дані, наведені вище, позицію потерпілого, який просив суворо покарати обвинуваченого ОСОБА_4 , суд доходить висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, що є нижчим від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми.

Призначення такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Розглядаючи цивільний позов потерпілого, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.

Судовим розглядом доведено, що вчиненим кримінальним правопорушенням обвинувачений ОСОБА_4 спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 у розмірі 18 655 грн., яка складається з витрат потерпілого на придбання ліків, що документально підтверджується відповідними письмовими доказами, та в добровільному порядку відшкодована обвинуваченим.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Положеннями ст.23 ЦК України передбачене право особи на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення її прав. Відповідно до Постанови ПВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 року (з наступними доповненнями та змінами) моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди, суд, визначаючи розмір її відшкодування, поряд з характером і обсягом моральних страждань, які зазнав потерпілий в результаті нанесення йому тілесних ушкоджень, подальшою втратою селезінки та обмеженнями, пов`язані із цим, завданням йому фізичного болю, стресу, хвилювання, порушенням спокою та нормальних життєвих зв`язків, виходить з принципів розумності, виваженості та справедливості, переслідуючи мету сатисфакції для потерпілого, а не його збагачення, задовольняє позов в цій частині частково, а саме на суму 150 000 грн.

Виходячи із вимог ст. 137 ЦПК України, та враховуючи надані представником позивача: договір про надання професійної правничої допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, довідку адвоката, що свідчать про оплату гонорару, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, відсутності клопотання відповідача про зменшення таких витрат, суд вважає доведеними заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі положень ст. 100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. ст.368-371,373,374,376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, і за його вчинення призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити обраний у виді домашнього арешту, який полягає в забороні залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 22:00 години до 06:00 годин наступного дня (за виключенням необхідності переміщення в укриття та з нього у разі оголошення повітряної тривоги) без використання електронних засобів контролю.
Речові докази :

-весільне плаття білого кольору з прозорими камінцями на грудній частині (матерчате), фату білого кольору (матерчату), рукавички білого кольору (матерчаті), які упаковані в паперову коробку та передані до камери схову речових доказів ВП №2 (м.Кіцмань) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області - повернути за належністю ОСОБА_11 .
-дерев`яну палицю, яка упакована в сейф-пакет №7220741 та передана до камери схову речових доказів ВП №2 (м.Кіцмань) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області після набрання вироком законної сили знищити.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_3 , паспорт № НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_2 , моральну шкоду в розмірі 150 000 грн та 15 000 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу.
Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_12