Справа № 489/2186/22
Номер провадження 1-кп/489/770/22
ВИРОК
Іменем України

28 вересня 2022 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду угоду про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним у кримінальному провадження, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000028, стосовно

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Липовець, Вінницької обл., громадянина України, неодруженого, раніше не судимого, з повною вищою освітою, військовослужбовця за контрактом, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді заступника командира військової

частини НОМЕР_1 , у військовому званні «капітан»; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 Кримінального кодексу України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

ОСОБА_3 25.03.2017 після завершення навчання у ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі наказу Міністра оборони України від 25.03.2017 №197 прийнято на військову службу за контрактом, який останній уклав того ж дня строком на п`ять років, та призначено на посаду командира взводу військової частини польова пошта НОМЕР_2 (нині військова частина НОМЕР_1 ) із присвоєнням військового звання лейтенант.

28.03.2017 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2

від 28.03.2017 №67 ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира 2 мотопіхотного взводу з мотопіхотної роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 (нині військова частина НОМЕР_1 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

02.03.2022 наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 02.03.2022 №74 ОСОБА_3 призначено на посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 28.03.2017, тобто з моменту зарахування ОСОБА_3

до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 , ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно з п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Відповідно до директиви Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 24.12.2015 №20дск умовне найменування військової частини польова пошта НОМЕР_2 11 окремий мотопіхотний батальйон НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади, дислоковано на фондах військового містечка № НОМЕР_4 АДРЕСА_4 .

Згідно зі спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 21.04.2015 №Д-322/1/12дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2015 році» управлінню НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади (військова частина НОМЕР_5 ) підпорядковано НОМЕР_6 окремий мотопіхотний батальйон (військова частина НОМЕР_1 ).

Таким чином встановлено, що військова частина НОМЕР_1 підпорядковується військовій частині НОМЕР_5 .

Станом на квітень 2022 року військові частини НОМЕР_5 та НОМЕР_1 виконують відповідні бойові завдання за призначенням на території Миколаївської та Херсонської областей, під керівництвом командира військової частини НОМЕР_5 підполковника ОСОБА_6 .

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Отже, для капітана ОСОБА_3 , як заступника командира військової частини НОМЕР_1 , станом на березень 2022 року безпосереднім начальником був командир військової частини НОМЕР_5 підполковник ОСОБА_6 , накази якого капітан ОСОБА_3 як підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до підполковника ОСОБА_6 з повагою, як того вимагає ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану капітану ОСОБА_3 достеменно було відомо.

Проходячи військову службу, капітан ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 70, 71 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк.

Згідно зі ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Разом з тим, капітан ОСОБА_3 у порушення наведених вимог законодавства порушив встановлений порядок несення військової служби, за таких обставин.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_5 підполковника

ОСОБА_6 , викладеному у бойовому розпорядженні від 20 год. 00 хв. 27.03.2022 №165 капітан ОСОБА_3 визначений командиром РТГр (ротно тактичної групи) та зобов`язаний:

до 22 год. 00 хв. 27.03.2022 прийняти у командира танкового батальйону визначені сили і засоби, район передачі, визначити своїм рішенням під час взаємодії з командиром танкового батальйону;

до 06 год. 00 хв. 28.03.2022 перейти в безпосереднє підпорядкування командира військової частини НОМЕР_5 та зосередитись у визначеному районі; командно спостережний пункт РТГр визначити своїм рішенням.

У подальшому бути в готовності до ведення наступальних дій.

Наказ, викладений у бойовому розпорядженні від 20 год. 00 хв. 27.03.2022 №165, капітаном ОСОБА_3 був виконаний в повному обсязі.

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 підполковника

ОСОБА_6 , викладеному у бойовому розпорядженні від 23 год. 00 хв. 28.03.2022 №8, капітану ОСОБА_3 було наказано:

до 07 год. 00 хв. 29.03.2022 завершити підготовку РТГр військової частини НОМЕР_1 до наступальних дій;

до 11 год. 00 хв. 29.03.2022 провести рекогносцировку визначених районів майбутніх дій;

в 11 год. 00 хв. 29.03.2022 доповісти рішення на наступ;

до 12 год. 00 хв. 29.03.2022 надати письмову доповідь про готовність до наступальних дій;

у подальшому за умовним сигналом перейти до наступальних дій

у визначеному напрямку.

Наказ командира військової частини від 23 год. 00 хв. 28.03.2022 №8, у день його видання був доведений командиром військової частини НОМЕР_5 підполковником ОСОБА_6 особисто ОСОБА_3 у формі усного та письмового наказу.

Відданий наказ командира військової частини від 23 год. 00 хв. 28.03.2022 №8 був сформульований чітко і не допускав подвійного тлумачення. При цьому, капітан ОСОБА_3 не звертався до командира військової частини НОМЕР_5 підполковника ОСОБА_6 з проханням уточнити наказ, тобто в повній мірі усвідомлював його та зобов`язаний був виконувати.

Таким чином, капітан ОСОБА_3 був зобов`язаний до 12 год. 00 хв. 29.03.2022 за наказом командира військової частини у розпорядженні командира військової частини від 23 год. 00 хв. №8, 29.03.2022 завершити підготовку до наступальних дій, провести рекогносцировку визначених районів майбутніх дій, доповісти рішення на наступ, надати письмову доповідь про готовність до наступальних дій та в подальшому за умовним сигналом перейти до наступальних дій у визначеному напрямку.

Однак, капітан ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_1 , будучи призначеним командиром РТГр (ротно тактичної групи) військової частини НОМЕР_1 наказом командира військової частини НОМЕР_5 згідно з бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_5 від 20 год. 00 хв. 27.03.2022 №165, у період з 23 год. 00 хв. 28.03.2022 по 12 год. 00 хв. 29.03.2022, всупереч вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 70, 71 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, діючи умисно, перебуваючи у командному пункті, який розташований у АДРЕСА_5 , прийнявши наказ викладений у бойовому розпорядженні командира військової частини НОМЕР_5 підполковника ОСОБА_6 від 23 год. 00 хв. 28.03.2022 № 8 до виконання, не виражаючи відкритої відмови від виконання вказаного наказу, вчинив непокору, що виразилось у не вчиненні дій необхідних для його виконання, тобто іншому умисному невиконанні наказу, викладеного у бойовому розпорядженні командира військової частини НОМЕР_5 підполковника ОСОБА_6 від 23 год. 00 хв. 28.03.2022 №8, а саме капітан ОСОБА_3 :

до 07 год. 00 хв. 29.03.2022 не завершив підготовку РТГр військової частини НОМЕР_1 до наступальних дій;

до 11 год. 00 хв. 29.03.2022 не провів рекогносцировку визначених наказом районів;

об 11 год. 00 хв. 29.03.2022 не доповів рішення на наступ;

до 12 год. 00 хв. 29.03.2022 не надав письмову доповідь про готовність

до наступальних дій.

При цьому, в період часу з 28.03.2022 по 29.03.2022, за допомогою технічного зв`язку, капітан ОСОБА_3 доповідав командиру ОСОБА_6 про виконання наказу. Про фактичне невиконання наказу, а також про неможливість виконати наказ із наведенням причин такого невиконання, або його несвоєчасного (неповного) виконання, у вказаний проміжок часу, капітан ОСОБА_3 не доповідав.

Він же, капітан ОСОБА_3 , продовжуючи свої злочинні дії направлені на умисне невиконання наказу, що виразилося у бездіяльності, а саме не вчиненні дій необхідних для виконання наказу підполковника ОСОБА_6 , о 20 год. 00 хв. 29.03.2022, перебуваючи у командному пункті, який розташований у АДРЕСА_5 , у кабінеті командира військової частини НОМЕР_5 , у особистій розмові з командиром військової частини НОМЕР_5 , доповів останньому про неготовність до наступальних дій у визначеному напрямку за умовним сигналом та від проведення наступальних дій взагалі, не пояснюючи невиконання наказу будь-якими поважними причинами.

Таким чином, капітан ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_1 , будучи призначеним командиром РТГр (ротно тактичної групи) військової частини НОМЕР_1 наказом командира військової частини НОМЕР_5 згідно з бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_5 від 20 год. 00 хв. 27.03.2022 №165, у період з 23 год. 00 хв. 28.03.2022 по 12 год. 00 хв. 29.03.2022, всупереч вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 70, 71 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, діючи умисно, перебуваючи у командному пункті, який розташований у АДРЕСА_5 , прийнявши наказ викладений у бойовому розпорядженні командира військової частини НОМЕР_5 підполковника ОСОБА_6 від 23 год. 00 хв. 28.03.2022 № 8 до виконання, не виражаючи відкритої відмови від виконання вказаного наказу, вчинив непокору, що виразилось у не вчиненні дій необхідних для його виконання, тобто іншому умисному невиконанні наказу, викладеного у бойовому розпорядженні командира військової частини НОМЕР_5 підполковника ОСОБА_6 від 23 год. 00 хв. 28.03.2022 №8, а саме капітан ОСОБА_3 :

до 07 год. 00 хв. 29.03.2022 не завершив підготовку РТГр військової частини НОМЕР_1 до наступальних дій;

до 11 год. 00 хв. 29.03.2022 не провів рекогносцировку визначених наказом районів;

об 11 год. 00 хв. 29.03.2022 не доповів рішення на наступ;

до 12 год. 00 хв. 29.03.2022 не надав письмову доповідь про готовність

до наступальних дій.

При цьому, наказ виданий у встановленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечив чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод капітана ОСОБА_3 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Капітан ОСОБА_3 , продовжуючи свої злочинні дії направлені на умисне невиконання наказу, що виразилося у бездіяльності, а саме не вчиненні дій необхідних для виконання наказу підполковника ОСОБА_6 , о 20 год. 00 хв. 29.03.2022, перебуваючи у командному пункті, який розташований у АДРЕСА_5 , у кабінеті командира військової частини НОМЕР_5 , у особистій розмові з командиром військової частини НОМЕР_5 , доповів останньому про неготовність до наступальних дій у визначеному напрямку за умовним сигналом та від проведення наступальних дій взагалі, не пояснюючи невиконання наказу будь-якими поважними причинами.

Тобто ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене

ч. 4 ст. 402 КК України непокора, тобто інше умисне невиконання наказу, вчиненого в умовах воєнного стану.

Між ОСОБА_3 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , та прокурором ОСОБА_4 28.07.2022 було укладено угоду про визнання винуватості.

За змістом вказаної угоди, ОСОБА_3 під час досудового розслідування беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення; обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Сторонами угоди узгоджено ОСОБА_3 таке покарання: за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням приписів ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 4100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 69700,00 грн.

Прокурор просив затвердити угоду; зазначив, що ОСОБА_3 є фаховим військовим, неодноразово нагороджений за несення служби, яку має намір продовжити; рівень підготовки ОСОБА_3 та військовий досвід сприятиме подоланню військової агресії Російської Федерації.

ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, визнав повністю та беззастережно, просив суд про затвердження угоди; зазначив, що цілком розуміє вимоги угоди, його рішення є добровільним та не прийнято під примусом чи обіцянок. Крім того, зазначив, що бажає продовжити несення служби та сприяти подоланню військової агресії Російської Федерації.

Захисник адвокат ОСОБА_5 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю розуміє вимоги угоди та наслідки, угода відповідає вимогам КПК і може бути затверджена; з урахуванням особи ОСОБА_3 просив затвердити вказану угоду.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України є тяжким злочином, отже угоду про визнання винуватості може бути укладено.

Суд з`ясував обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що ОСОБА_3 усвідомлює характер обвинувачення та вид покарання, яке буде до нього застосовано.

Суд установив, що ОСОБА_3 цілком розуміє положення ст. 474 КПК України. Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

ОСОБА_3 розуміє узгоджене покарання за вчинення кримінального правопорушення та погоджується на його призначення.

Згідно зі ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Ураховуючи вищевикладене, за наслідками розгляду угоди в підготовчому судовому засіданні, а також з урахуванням даних про особу ОСОБА_3 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має вищу військову освіту, беззастережно визнає свою винуватість, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася, маючи на меті продовжити службу у Збройних Силах України та належним чином виконувати обов`язки спрямовані на відсіч та стримування (нейтралізацію) збройної агресії Російської Федерації, активне сприяння розкриттю злочину, яка є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК, та полягає у викритті кримінальних правопорушень інших осіб у кримінальному провадженні № 0000027, повідомлення правоохоронним органам фактів у справі, надання відомостей про власну кримінальну діяльність; відсутність обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України; з дотриманням принципу індивідуалізації покарання, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, та призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання, яка є достатньою для виправлення та перевиховання ОСОБА_3 і відповідає загальним засадам призначення покарання.

Крім того, під час вирішення питання про затвердження угоди суд ураховує, що ОСОБА_3 у 2017 році здобув у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного вищу освіту, після чого був прийнятий на військову службу за контрактом, яку наразі продовжує у військовому званні «капітан»; за місцем несення служби характеризується позитивно, зокрема: службові обов`язки виконує добре; твердо знає та вміло застосовує на практиці загальновійськові статути й інші керівні документи; рішення приймає своєчасно, реагує на зміни в обстановці; точно виконує накази, уміє розуміти їх суть і задумку командира; завжди дорожить честю та гідністю свого військового колективу, готовий прийти на допомогу товаришам. ОСОБА_3 , як військовослужбовця було неодноразово відзначено, а саме: відзнака Президента України «За участь в антитерористичній операції» (2016); нагрудний знак «За досягнення у військовій службі» ІІ ступеня (2017), нагрудний знак «За досягнення у військовій службі» І ступеня (2018); нагрудний знак «Знак пошани» (2018); нагрудний знак «ІІ Батальйон Київська Русь» (2018); відзнака «За службу державі»; медаль «За відвагу» (2017); відзнака «За заслуги»; почесний нагрудний знак «За службу» (2019); почесний знак «За військову доблесть»; відзнака «Козацький хрест» ІІІ ступеню (2020).

Суд приходить до висновку, що укладання угоди та призначення покарання у виді штрафу є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових кримінальних правопорушень, що дозволить продовжити несення ним служби, що, в свою чергу, з метою забезпечення оборони України через військову агресію Російської Федерації проти України відповідає інтересам суспільства, пов`язаного, зокрема з безпекою.

Цивільний позов у справі не заявлено. Процесуальних витрат немає.

Суд не вбачає підстав для застосування ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 314, 373 - 374, 376, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:

затвердити угоду про визнання винуватості від 28.07.2022, укладену між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000028;

визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 4100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 69700,00 грн. (шістдесят дев`ять тисяч сімсот грн. 00 коп.).

Запобіжний захід до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Роз`яснити сторонам угоди, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди між обвинуваченим і прокурором про визнання винуватості може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України: обвинуваченим (його захисником) виключно з підстав призначення судом покарання суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому, згідно з ч. 4ст. 469 КПК України, угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі оскарження, після перегляду справи судом апеляційної інстанції, якщо вирок не буде скасовано.

Копія вироку може бути отримана всіма учасниками судового провадження в Ленінському районному суді м. Миколаєва. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1