Дата документу 31.03.2022
Справа № 501/106/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2022 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
потерпілого ОСОБА_16 ,
представників органу пробації ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
представників органу ювенальної превенції ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,
представників служби у справах дітей ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,
законних представників обвинувачених ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,
обвинувачених ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеської області кримінальне провадження № 0001428 від 03 листопада 2017 року за обвинуваченням:
ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, неповнолітніх дітей на утримані не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чорноморська Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
В С Т А Н О В И В :
02 листопада 2017 року, приблизно о 23:40 годин, ОСОБА_27 та ОСОБА_26 , знаходячись в м. Чорноморську Одеської області по вул. Парусній, побачили потерпілого ОСОБА_16 , який йшов попереду них в бік вул. Одеської, після чого у них виник умисел на заволодіння майном останнього. Керуючись корисливим мотивом, діючи умисно, з метою особистого збагачення, ОСОБА_27 та ОСОБА_26 , вступивши між собою в попередню злочинну змову, направлену на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, прослідували за ОСОБА_16 до будинку АДРЕСА_3 , де скориставшись відсутністю сторонніх осіб, ОСОБА_27 підбіг до потерпілого та наніс йому удар кулаком своєї руки в область обличчя, від якого потерпілий ОСОБА_16 впав на асфальтове покриття тротуару та на декілька секунд втратив свідомість. Після чого до потерпілого підбіг ОСОБА_26 , який дістав з кишені мобільний телефон, який у нього був при собі, та почав їм погрожувати потерпілому ОСОБА_16 , розмахуючи ним біля обличчя потерпілого, який продовжував перебувати на тротуарі, та почав вимагати від ОСОБА_16 його майно. При цьому ОСОБА_16 , помилково сприйнявши в темряві, при слабкому освітленні, телефон за предмет схожий на ніж. В цей момент до ОСОБА_26 приєднався ОСОБА_27 , який також почав погрожувати потерпілому фізичною розправою. Погрози з боку ОСОБА_26 та ОСОБА_27 потерпілий сприймав, як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю та вимаганням передати їм майно. Злякавшись за своє життя та здоров`я, потерпілий ОСОБА_16 вимушено самостійно передав ОСОБА_27 та ОСОБА_26 своє майно, а саме: мобільний телефон марки «Айфон 5С», вартістю 5000,00 грн, з сім-картою оператора «лайфселл», вартістю 20 грн.
Своїми діями ОСОБА_27 та ОСОБА_26 спричинили ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 5020,00 грн. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втікли та розпорядились викраденим майном на власний розсуд.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_27 провину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та показав суду, що в ніч з 02 на 03 листопада 2017 року, приблизно о 23-24 годин, він разом із ОСОБА_26 йшли по Парусній у м. Чорноморську Одеської області, спілкувалися. Побачили попереду хлопця, та він подумав, що це та особа яка його нещодавно скривдила, який рухався у попутному напрямку. Він підбіг до нього, розвернув до себе та наніс один удар в обличчя. Від удару той впав, при цьому не вдарявся об землю або інші предмети. Одразу підбіг ОСОБА_26 та спитав, що цей той саме чоловік чи ні, а він відповів що обізнався. ОСОБА_26 коли підбіг витяг мобільний телефон, можливо ОСОБА_16 прийняв його за ніж та витягнув свій мобільний телефон та віддав ОСОБА_26 , той його відкинув. Далі вони побачили автомобіль поліції, та почали тікати.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_26 провину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та показав суду, що увечорі 02 листопада 2017 року разом із ОСОБА_28 прогуляючись по вул. Олександрійскій в м. Чорноморську зустріли знайомого ОСОБА_29 , та потім, також у двох, рухаючись по вул. Парусній побачили потерпілого, у якому ОСОБА_28 помилково визнав хлопця, який його раніше ображав, підбіг до нього та вдарив його та той впав, потім підбіг він, та через декілька секунд підбіг ОСОБА_30 , якого вони зустріли раніше, і взагалі не розумів навіщо той також побіг, оскільки він разом із ОСОБА_27 гуляли у двох. Як тільки він підбіг до потерпілого, який сидів біля огорожі та дивився «вилупленими» очима, побачив як той пихає йому свій телефон, однак він нічого від потерпілого не вимагав. Твердження потерпілого, що у нього в руках був ніж, яким він нібито йому погрожував, не підтверджує. В руках тримав свій мобільний телефон, який можливо потерпілий у темрямі помилково прийняв за ніж. Взявши у потерпілого мобільний телефон та відкинув його, оскільки не був йому потрібен. Побачивши автомобіль поліції, почав тікати, оскільки був свідком як ОСОБА_27 наніс удар потерпілому. Тілесні ушкодження він потерпілому не наносив.

Дослідивши докази, суд доходить таких висновків.

Винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, крім їх показів, підтверджується дослідженими судом доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_16 показав суду, що в ніч з 02 на 03 листопада 2017 року, приблизно о 23:50 годин, йшов додому біля магазину «АТБ» по вул. Героїв Сталінграду (Парусна) в м. Чорноморську. Побачив декілька хлопців неподалік магазину. Він зайшов до магазину, після того як вийшов, то пішов в бік на вул. Олександрійську та в подальшому побачив, як хлопці почали його наздоганяти. Першим підбіг ОСОБА_27 та спитав про наявність цигарок, на що відповів що не має, на що той вдарив його кулаком по обличчю, та він впав, ударившись головою о тротуар або огорожу, втративши на декілька секунд свідомість. Після чого прибігли ще два хлопці, та ОСОБА_27 та ОСОБА_26 почали питати про гроші та майно та погрожувати насиллям, попередивши, що будуть бити та у ОСОБА_26 був предмет, який він у темряві сприйняв за ніж. На вимоги обвинувачених, він витащив мобільний телефон та віддав його ОСОБА_26 . Третій хлопець, свідок ОСОБА_31 , при цьому нічого протиправного не робив, лише стояв збоку та спостерігав за діями інших. В цей час неподалік проїзджаюча машина поліції включила проблискові маячки, та хлопці які на нього напали, почали тікати, а поліція переслідувати їх. Вважає напад на нього небезпечним для здоров`я в момент вчинення протиправних дій обвинуваченими. В подальшому йому відшкодували вартість телефону.

Свідок ОСОБА_31 показав суду, що обвинувачені ОСОБА_27 та ОСОБА_32 є його знайомими. В ніч з 02 на 03 листопада 2017 року, приблизно о півночі випадково зустрів їх на вул. Олександрійська у м. Чорноморську, неподалік «Вечірнього» ринку. Подалі, під час руху по вул. Парусній (колишня вул. Героїв Сталінграду), ОСОБА_33 побачив потерпілого ОСОБА_34 , який рухався попереду у попутному напрямку та раптово почав його переслідувати. До Піліпчука приєднався ОСОБА_35 наздоганяти потерпілого. Йому стало цікаво чому хлопці переслідують потерпілого та продовжив слідувати у тому ж напрямку. ОСОБА_28 перший підбіг до Койчева та наніс удар, той впав, далі підбіг ОСОБА_35 вони разом стояли, потім вже підбіг він до них. Гізінський дістав щось з карману, що саме не бачив. Койчев злякався почав витаскувати з карманів речі, телефон та віддав їх ОСОБА_35 . Він ( ОСОБА_29 ) намагався їх зупинити, попереджав про недопустимість таких дій. Чув як ОСОБА_35 запитував у ОСОБА_28 чи то та людина чи ні. Коли побачили поліцію всі почали тікати. Коли він біг побачив, що ОСОБА_26 щось викинув в кущі. Також через деякий час він впав та його затримала поліція.

Винуватість обвинувачених підтверджується також дослідженими судом матеріалами кримінального провадження:

протоколом прийняття заяви потерпілого ОСОБА_16 про вчинення щодо нього розбійного нападу 03 листопада 2017 року (т.1 а.с.129, 73 витяг з ЄРДР);

рапортом працівника поліції (т.1 а.с.74), відповідно до якого під час патрулювання у м. Чорноморську в ніч з 02 на 03 листопада 2017 року ними був зафіксований напад на потерпілого ОСОБА_16 та затримано одного з трьох осіб, які ймовірно напали на потерпілого ОСОБА_16 );

довідкою поліції від 03 листопада 2017 року про реєстрацію повідомлення з лікарні (т.1 а.с.75) про звернення ОСОБА_16 з можливим діагнозом: Закрита ЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканін щелепи зліва (т.1 а.с.76);

постановою слідчого від 07 грудня 2017 року про призначення судово-медичної експертизи (т.1 а.с.77);

протоколом пред`явлення осіб для впізнання (т.1 а.с.80-84, 85 - диск), відповідно до яких ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_30 , як особу, яка була присутньою разом із нападниками, які заволоділи його майном, однак він не вчиняв жодних протиправних дій щодо нього;
протоколом пред`явлення осіб длявпізнання (т.1 а.с.86-90, 91 - диск), відповідно до яких ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_26 , як особу, яка разом із іншою особою здійснив на нього напад та заволодів його майном, при цьому погрожував ножем;

протоколом пред`явлення осіб для впізнання (т.1 а.с.92-96, 97 - диск), відповідно до яких ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_27 , як особу, яка разом із іншою особою здійснив на нього напад та заволодів його майном, при цьому наніс йому удар по обличчю, тим саме поваливши на землю;

довідкою щодо вартості викраденого у ОСОБА_16 мобільного телефону «Айфон 5С» (т.1 а.с.100);

протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_30 (т.1 а.с.101-102, 103 - диск), під час якого свідок ОСОБА_30 відтворив дії, обстановку та обставини вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення (в частині, яка не суперечать його показам, наданими в судовому засіданні);

протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_16 (т.1 а.с.104-105, 106 - диск), під час якого потерпілий ОСОБА_16 відтворив дії, обстановку та обставини вчиненого обвинуваченими щодо нього кримінального правопорушення (в частині, яка не суперечать його показам, наданими в судовому засіданні).

Таким чином, ОСОБА_27 та ОСОБА_32 своїми умисними діями, що виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування такого насилля (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України.

При цьому, суд вважає викладені докази беззаперечно свідчать про винуватість обвинувачених ОСОБА_27 та ОСОБА_32 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а їх часткове визнання провини свідчить про намагання уникнути відповідальності за вчинене.

Орган досудового розслідування дії обвинувачених ОСОБА_27 та ОСОБА_32 також кваліфікував як вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Суд вважає, що обвинувачення в цієї частині не підтверджується з наступних підстав.

Так, в обґрунтування зазначеної кваліфікуючої ознаки, орган досудового розслідування посилається на висновок судово-медичної експертизи №211 від 03.01.2018 року, згідно якої потерпілому спричинені наступні тілесні ушкодження: синці повік лівого ока, закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, та згідно з п.2.3.3. і п.4.6 «Правил судово-медичного визначення тілесних ушкоджень ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносять до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Стороною захисту заявлено клопотання про визнання недопустимим зазначений висновок судово-медичної експертизи, з огляду на те, що медична документація не була отримана в порядку, передбаченому процесуальним кодексом. Крім того, медична документація не була надана стороні захисту в порядку відкриття матеріалів кримінального провадження. Висновок експерта ґрунтується на суб`єктивних скаргах потерпілого без посилання на об`єктивні ознаки наявності тілесних ушкоджень та струсу головного мозку. Вважає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що клопотання сторони захисту підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який <…> встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 КПК України висновок експерта не є доказом, а лише процесуальним джерелом, а доказами є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 87 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частиною другою статті 23 КПК України передбачено, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 07 грудня 2017 року, вбачається, що на експертне дослідження направлено експерту медичну документацію, але без визначення її переліку.

У експертному висновку не наводиться які документи отримані експертом від органу досудового розслідування. Разом з тим, у висновку досліджується «Індивідуальна картка амбулаторного хворого» ОСОБА_16 в якій містились відомості про неврологічний огляд, данні про огляд окуліста, висновки ЕХО-ЕГ, ЕЕГ, рентгенографії черепу, «Консультативний висновок фахівця", консультанта Обласного бюро СМЕ, лікаря-невропатолога від 28.12.2017 р. В матеріалах, які знаходяться у розпорядженні суду, відсутні докази яку медичну документацію отримав орган досудового розслідування та у якому порядку, зокрема відсутні клопотання до слідчого судді про тимчасовий доступ до медичної документації, або заяви потерпілого про добровільну видачу, відсутні постанови про огляд медичної документації та приєдання її до матеріалів кримінального провадження, супровідні листи про надіслання медичної документації до експертної устнови та зворотні.
Суду не надано стороною обвинувачення в якості доказів зазначена медична документація. Не надано суду також доказів відкриття цих матеріалів стороні захисту після завершення досудового розслідування.

Суд приходить до висновку, що медична документація, яка стала підставою для складання висновку судово-медичної експертизи №211 від 03.01.2018 року, є недопустими доказами, які зібрані з порушенням порядку, передбаченого КПК, що є істотним порушенням права особи на захист.

Згідно ч. 5 ст. 101 КПК України висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнанні судом недопустимими.

Суд вважає, що із пред`явленого обвинувачення слід виключити таку кваліфікуючу ознаку як вчинення кримінального правопорушення із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), оскільки доказами у справі це не доведено.

Сторона захисту просила перекваліфікувати обвинувачення з ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 186 КК України, вважаючи, що відсутній напад з метою заволодіння чужим майном, як поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та і з погрозою застосування такого насильства (розбій).

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 31.07.2018 у справі № 405/3734/16-к однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб, що враховується судами при кваліфікації дій.
Матеріалами справи підтверджується, що обвинуваченими з початку був вчинений саме напад на потерпілого з метою заволодіння його майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Суд враховує, що в даному випадку двоє невідомих осіб чоловічої статі з метою незаконного заволодіння майном, погрожуючи застосуванням насильства, здійснили напад на потерпілого в нічний час, на безлюдній вулиці, який фізично не здатний був чинити реальний опір нападникам і протистояти насильству, з огляду на те, що від одного удару нападника він впав та продовжував залишатися у такому положенні. У суду не має об`єктивних підстав не довіряти потерпілому та вважає, що під час висловлення погроз насиллям, з використанням предмету, який він у темряві сприйняв за ніж, потерпілий сприймав такі погрози реальними та небезпечними для свого життя чи здоров`я. Тому суд враховує показання потерпілого в частині погрози застосування щодо нього фізичного насильства, як суб`єктивне сприйняття ним такої погрози.
Таким чином, суд оцінює показання потерпілого в цілому, як послідовні та правдиві.
Дослідивши дані про особи обвинувачених ОСОБА_27 та ОСОБА_26 , суд встановив, що вони на час вчинення кримінального правопорушення були неповнолітніми, раніше не судимі (т.1 а.с.108,112 ), на обліку у лікаря-психіатра та лікарня-нарколога не перебувають (т.1 а.с.110-111,114-115); здорові, мають відповідний їх віку рівень фізичного і психічного розвитку, мають задовільні умови життя й виховання, виховувалися обома батьками.

Дані про особу неповнолітнього обвинуваченого підтверджуються також показаннями їх законних представників, які, пояснили суду, що обвинувачені на тяжкі захворювання не страждали, психічно та фізично здорові, відставання в розвитку не виявляли, виховувалися обома батьками, скоїли кримінальне правопорушення за відсутності дорослих підбурювачів.

Досудовим розслідуванням та протягом судового розгляду не встановлено, що неповнолітні обвинувачені на той час були втягнуті у злочинну діяльність дорослими підбурювачами.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_27 та ОСОБА_26 суд визнає вчинення кримінального правопорушення неповнолітніми та добровільне відшкодування завданого збитку (т.1 а.с.107).

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, судом не встановлено.

Згідно досудових доповідей служби з питань пробації, виправлення обвинувачених можливе без призначення покарання, пов`язаного із реальним обмеженням чи позбавленням волі.

При призначенні кожному з обвинувачених покарання, необхідного та достатнього для їх виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винних, обставини, що пом`якшують їх покарання та відсутність обставин, що обтяжують їх покарання, характер та ступінь участі кожного з них у вчиненні кримінального правопорушення та вважає, що кожному з них має бути призначене покарання у виді позбавлення волі, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Суд враховує наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також їх молодий вік, їх особи та вважає за можливе застосувати до них дію ч. 1 ст. 69 КК України та призначити їм основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 187 КК України.

Характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинувачених, їх перша судимість, наявність у них родини, їх молодий вік на момент вчинення 14 та 17 років ( ОСОБА_28 та Гізінський, відповідно), висновок органу з питань пробації про можливість, їх виправлення без реального позбавлення або обмеження волі на певний строк, дають суду підстави вважати, що їх виправлення та перевиховання можливі без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим відповідно до ст. 75 КК України і з урахуванням положень ст. 104 КК України, вони підлягають звільненню від відбування основного покарання з випробуванням, а також на них слід покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які є необхідні і достатні для їх виправлення.
Питання щодо речових доказів судом вирішується відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368-374 КПК України,

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_27 винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_26 винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 75, ч. 1 ст. 76 КК України, з урахуванням положень, передбачених ст. 104 КК України, звільнити обвинувачених ОСОБА_26 та ОСОБА_27 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, якщо вони протягом двох років іспитового строку, кожний, не вчинять нового кримінального правопорушення та виконають покладені на них судом обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробаціїпро зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази: диски залишити в матеріалах судового провадження.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя