Провадження №1-кс/760/4494/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, прокурора, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000313 від 29.08.2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000313 від 29.08.2022 року.

Скарга мотивована тим, що 16.09.2022 року було проведено обшук у вказаному кримінальному провадженні за місцем проживання ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 в ході якого вилучено грошові кошти в сумі 1469904,00 грн.; грошові кошти в сумі 578275 доларів США; грошові кошти в сумі 10200 Євро.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.09.2022 року у задоволенні клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000313 від 29.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 359 КК України відмовлено.
Повернуто власнику вилучене 16.09.2022 у кримінальному провадженні № 0000313 під час обшуку житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, а саме: 1) Грошові кошти в сумі 1 469 904 гривень; 2) Грошові кошти в сумі 578 275 доларів США; 3) Грошові кошти в сумі 10 200 євро.
Проте, вказана ухвала слідчого судді не виконана, у зв`язку з чим скаржник просив скаргу задовольнити.
Від скаржника та прокурора надійшли заяви про розгляд скарги без їх участі.

Прокурор проти повернення тимчасово вилученого майна не заперечував.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, врахувавши заяви учасників справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого , прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:
1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;
2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;
3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;
4) у разі скасування арешту;
5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.
Як передбачено ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України у разі у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Встановлено, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000313 від 29.08.2022 року.

16.09.2022 року в рамках вказаного кримінального провадження у власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 , в ході обшуку за місцем його проживання: АДРЕСА_1 було тимчасово вилучено наступне майно: грошові кошти в сумі 1469904,00 грн., 578275 доларів США, 10200,00 Євро.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м Києва 22.09.2022 року у задоволенні клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000313 від 29.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 359 КК України відмовлено.
Повернуто власнику вилучене 16.09.2022 у кримінальному провадженні № 0000313 під час обшуку житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, а саме: грошові кошти в сумі 1 469 904 гривень; грошові кошти в сумі 578 275 доларів США; грошові кошти в сумі 10 200 євро.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.
Таким чином, можливість законного утримання тимчасово вилученого майна органом досудового розслідування можливе лише в разі накладення на нього слідчим суддею арешту, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Серед іншого встановлено, що ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.09.2022 року не виконана, вилучене майно не повернуто.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).
У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 167, 169, 171, 173, 236, 303-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000313 від 29.08.2022 року задовольнити.
Зобов`язати прокурорів, які входять до складу групи прокурорів, слідчих які входять до складу групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000313 від 29.08.2022 року повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово вилучене 16.09.2022 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме:

Грошові кошти в сумі 1469904,00 грн.;

Грошові кошти в сумі 578275 доларів США;

Грошові кошти в сумі 10200 Євро.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1