Справа № 694/123/18 Провадження №1-кп/694/38/22
В и р о к
Іменем України
21.04.2022 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка, Звенигородського району, Черкаської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого згідно вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.02.2017 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 н.м.д.г., судимість в законному порядку не знята та не погашена
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
з участю обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , будучи раніше судимим вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.02.2017 за ч. 1 ст. 185 КК України на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин.
Так він, повторно, в березні 2017 року, в невстановлений досудовим розслідуванням день та час, з метою викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись та вважаючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, незаконно проник через зачинені вхідні двері до будинку розташованого за адресою АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_8 , звідки таємно викрав бензопилу марки «Урал» вартістю 964 гривні 50 копійок, велосипедну раму чорного кольору марки «Славутич» вартістю 300 гривень, пластикову каністру об`ємом 5 літрів вартістю 8 гривень, дві сокири загальною вартістю 190 гривень, напилок вартістю 91 гривня 20 копійок, викрутку вартістю 10 гривень, металевого ключа розміром 17/22, вартістю 25 гривень, 4 ободи велосипедного колеса загальною вартістю 240 гривень, ручку від коси вартістю 45 гривень, належних ОСОБА_8 , чим заподіяв останній матеріальної шкоди на загальну суму 1873 гривні 70 копійок та з місця вчинення злочину зник.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане з проникненням у житло.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав вказав, що кражі не скоював, а знайдені у нього речі, які були викрадені у потерпілої він знайшов на смітнику. При проведенні слідчого експерименту розповідав про обставини скоєння правопорушення та викрадення речей, оскільки чоловік потерпілої за день до цього йому погрожував. З відповідними заявами про погрози на його адресу не звертався.
Незважаючи на повне не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 , вина останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доводиться зібраними по справі доказами, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення.
В судовому засіданні допитана потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що вона була відсутня у домоволодінні близько двох днів, повернувшись виявила, що були збиті замки, в хаті все перевернуте та відсутні речі перелічені в обвинувальному акті та деякі інші речі, з погреба зникла картопля та консервація. Обвинувачений на досудовому розслідуванні вину визнава, обіцяв відшкодувати всі збитки, при проведенні слідчого експерименту чітко вказував, що і де брав і як саме вчиняв інкриміноване правопорушення. Жодних погроз чи тиску на обвинуваченого при проведенні слідчого експерименту не здійснювалося. Перелічені в обвинувальному акті речі їй на даний час повернуті, проте не відшкодовані збитки за інші викрадені речі та пошкоджене майно, яке не вказано в обвинувальному акті. Крім того потерпілою було заявлено цивільний позов, згідно якого вона просила стягнути з обвинуваченого на її користь 1873,70грн. у рахунок відшкодування матеріальних збитків та моральну шкоду у розмірі 5000грн. В подальшому потерпіла подала заяву про продовження розгляду справи без її участі, цивільний позов підтримала.
В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_9 , який надав покази, що у потерпілої було здійснено крадіжку речей з її домоволодіння, а у ОСОБА_6 було знайдено викрадену у потерпілої бензопилу та велосипед.
Від допиту решти свідків сторона обвинувачення відмовилась.
В судовому засіданні досліджені письмові докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд бере до уваги, а саме:
-дані протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 заявила про те, що вона виявила у власному будинку за адресою АДРЕСА_2 пошкодження замків та зникнення власного майна: бензопили марки «Урал», дві сокири, відра з посівною картоплею, консервацію, металеві листи». (а.с. 8 т.2));
-дані протоколу допиту потерпілої від 12.03.2017, з якого вбачається, що ОСОБА_8 вказала перелік зниклого майна (а.с. 10 т.2);
-дані протоколу огляду місця події від 11.03.2017, відповідно до якого при огляді приміщення будинку за адресою АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_8 встановлено, що з дверей будинку витягнуті металеві скоби, у кімнатах розкидані речі також було виявлено та вилучено сім слідів папілярних узорів (а.с. 11-13 т.2);
-дані рапорту ст.. о/у Звенигородського РВП ГУНП від 15.10.2017, з якого вбачається, що причетним до вказаного кримінального правопорушення може бути ОСОБА_6 , у якого частково вилучені речові докази (а.с. 26, т. 2);
-дані пояснень ОСОБА_6 від 15.10.2017, відповідно до яких він вказував, обставини викрадення речей з будинковолодіння ОСОБА_8 (а.с.27 т. 2);
-дані протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 21.10.2017, який вказав, що у березні 2017року батько приніс за місцем проживання бензопилу, рами від велосипеда, та інші речі. Їх походження невідоме. (а.с 31 т.2);
-дані заяви добровільної видачі від 15.10.2017, відповідно до яких ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції, бензопилу та інші речі, які згідно його заяви він викрав з будинку в с. Тарасівка в березні 2017 року (а.с. 29 т.2);
-дані протоколу допиту свідка ОСОБА_11 від 20.10.2017, який вказав, що був понятим під час видачі ОСОБА_6 викрадених речей, які він виносив з власного домоволодіння. (а.с 61 т.2);
- дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 29.10.2017 року в ході якого останній розповів та показав як він здійснював викрадення речей з будинковолодіння потерпілої (а.с.62 т.2);
-відеозаписом слідчого експерименту, на якому відображені при проведенні слідчого експерименту спосіб та механізм викрадення майна, його місце розташування (а.с.64 т.2);
Крім того, суд приймає до уваги покази свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні, що у потерпілої було здійснено крадіжку речей з її домоволодіння, а у ОСОБА_6 було знайдено викрадену у потерпілої бензопилу та велосипед.
Судом досліджені характеризуючі данні обвинуваченого ОСОБА_6 .
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілої, свідка, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 надані в судовому засіданні про те, що він знайшов викрадені речі на смітнику, суд оцінює критично та розцінює їх як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення, так як його покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення доведене.
Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує:
-ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст.ст.65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст.65 КК України суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення та ступінь його тяжкості, який згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином, те що останній характеризується за місцем проживання позитивно, те що обвинувачений офіційно не працює; його відношення до скоєного; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання; те, що не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра; поведінку обвинуваченого після скоєння злочину, та те, що обвинувачений вчинив злочин під час не знятої і не погашеної судимості, позицію державного обвинувача про призначення покарання, і на підставі викладеного суд вважає за можливе призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі.
Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для застосування ст.. 75, 69 КК України суд не вбачає.
Цивільний позов ОСОБА_8 до відповідача ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди суд вирішує відповідно до вимог ст.ст.128, 129 КПК України. Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.
Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Судом встановлено, що сума викраденого майна, викрадення якого інкримінується обвинуваченому згідно обвинувального акту складає 1873,70грн. Разом з тим згідно показів потерпілої вказане майно їй повернуте, що також підтверджується відповідною зберігальною розпискою.. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення за завдану матеріальну шкоду, оскільки наявність шкоди не доведена, а викрадене майно фактично повернуте...
При вирішенні питання про задоволення цивільного позову цивільного позивача, в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичної болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Аналізуючи наведені норми права та враховуючи обставини справи, суд вважає, що цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, оскільки потерпіла ОСОБА_8 саме у зв`язку з неправомірними діями обвинуваченого перенесла моральні переживання, які викликали негативні емоції внаслідок викрадення та пошкодження її майна..
Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що сума моральної шкоди 5000 грн. 00 коп., яка заявлена ОСОБА_8 - є явно завищеною та такою, що не відповідає моральним стражданням та переживанням, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 та не є спів мірною вартості викраденого майна.
На думку суду справедливим слід визначити розмір моральної шкоди у сумі 500грн.
З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.
Витрати на залучення експерта в ході досудового розслідування відсутні.
Доля речових доказів повинна бути вирішена на підставіст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;
Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 завдану моральну шкоду - 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з часу взяття під варту, тобто з 21.04.2022.
Речові докази: бензопилка марки «Урал», велосипедна рама чорного кольору марки «Славутич», пластикова каністра об`ємом 5 літрів, дві сокири, напилок, викрутка, металевий ключ розміром 17/22, 4 ободи велосипедного колеса, ручка від коси залишити у розпорядженні потерпілої ОСОБА_8 , звільнивши останню від обов`язків за зберігальною розпискою.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1