ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 208/1931/19
провадження № 51-5427км21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
засудженого (у режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 березня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001342, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені обставини
За вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
З ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 20 000 грн.
З ТОВ «Страхова компанія «Альфа Гарант» стягнуто на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоди в сумі 17 202,95 грн і моральну шкоду 860,15 грн.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Як встановлено вироком суду, ОСОБА_7 21 серпня 2018 року приблизно о 07:45, керуючи технічно справним легковим автомобілем «Опель Омега» номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , в порушення вимог п.п. 10.1, 16.11 і дорожнього знаку 2.1 додатка №1 Правил дорожнього руху, здійснюючи рух по другорядній автодорозі Залізничного провулку в напрямку вулиці Сурської по сухому асфальтобетонному покриттю, після зупинки керованого ним автомобіля перед перехрестям доріг, поновив свій рух та почав виконувати маневр повороту ліворуч. В цей момент двигун автомобіля «Опель Омега» вимкнувся, після чого, водій ОСОБА_7 , перебуваючи на смузі руху вулиці Сурської з боку проспекту Свободи, ввімкнувши двигун автомобіля, відновив рух керованого ним транспортного засобу, та виїжджаючи на головну дорогу вулиці Сурської з боку вулиці М. Грушевського, допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ Ланос» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Опель Омега» ОСОБА_8 отримала тілесні пошкодження середньої тяжкості.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 12 жовтня 2021 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишив без задоволення, а зазначений вирок міськрайонного суду щодо ОСОБА_7 без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та просить справу закрити. На обґрунтування своїх вимог вказує, що на час апеляційного розгляду та постановлення ухвали від 12 жовтня 2021 року з моменту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, минув передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК трирічний строк. Зазначає, що вказані обставини не були йому роз`яснені апеляційним судом.
Засудженим до касаційного суду подано клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та просить звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК. Мотивує це тим, що на час розгляду апеляційним судом (12 жовтня 2021 року) кримінального провадження минув строк давності притягнення засудженого до кримінальної відповідальності.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений, захисник і прокурор підтримали касаційні скарги та просили їх задовольнити.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 та кваліфікація його дій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, у касаційних скаргах не оспорюється.
Що стосується доводів викладених у касаційних скаргах засудженого та прокурора про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, то колегія дійшла наступного висновку.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК 21 серпня

2018 року.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК, відповідно до ст. 12 КК у редакції Закону від 15 листопада 2011 року № 4025-VI, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, є злочином невеликої тяжкості, відповідно до чинної ст. 12 КК у редакції Закону від 22 листопада 2018 року № 2617-VIІІ, зазначене кримінальне правопорушення віднесено до нетяжких злочинів.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК в редакції Закону, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Чинні положення п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у редакції Закону від 22 листопада 2018 року № 2617-VIІІ передбачають, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
На час розгляду 12 жовтня 2021 року кримінального провадження апеляційним судом зазначені строки давності притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, а саме три роки, минули.
Проте, розглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. 285 КПК не роз`яснив ОСОБА_7 про закінчення на момент апеляційного перегляду строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК, що є правовою підставою для його звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.
Отже, приймаючи рішення, суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не застосувавши закон, який підлягав застосуванню.
Вищенаведене узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, який міститься у постанові від 6 грудня 2021 року (справа № 521/8873/18) про те, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частинами 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.
Не роз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі

ст. 49 КК у суді касаційної інстанції в порядку ст. 440 КПК за умов: на день перегляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, тобто до набрання вироком суду першої інстанції законної сили, закінчились строки давності притягнення такої особи до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення; ця особа не подавала до апеляційного суду відповідне клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності і суд апеляційної інстанції не роз`яснив відповідно до положень ст. 285 КПК особі наявність зазначених підстав для звільнення від кримінальної відповідальності та не з`ясував її думку щодо згоди чи незгоди з таким звільненням; така особа за вказаних обставин висловила згоду в касаційному суді на звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.
Враховуючи специфіку касаційного перегляду, наявність передбачених ст. 440 КПК повноважень у касаційного суду на закриття кримінального провадження при встановленні обставин, передбачених ст. 284 КПК, висловлену ОСОБА_7 у клопотанні згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, суд касаційної інстанції у даному конкретному кримінальному провадженні має процесуальну можливість ухвалити остаточне рішення.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_7 підлягають скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК зі звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 286 КК, на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а касаційні скарги засудженого та прокурора задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 березня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 286 КК, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3