Провадження № 1-кп/761/1174/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2020 року м. Київ

Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 120 181 001 000 108 95 від 11.10.2018 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК України,
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Рішенням суду від 22.07.2020 продовжений строк тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 під вартою по 19.09.2020, однак у зв`язку з тим, що завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявилось можливим, судом відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор вважала за необхідне продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 під вартою, оскільки вони можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, а також продовжити злочинну діяльність.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 просили продовжити строк тримання їх під вартою.
Захисник ОСОБА_7 заперечував проти продовження строку дії запобіжного заходу відносно його підзахисного, вважав, що цілодобовий домашній арешт зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_5 висловив позицію, аналогічну з думкою його підзахисного.

Захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 просили суд відмовити у продовженні строку тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 під вартою.

Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

У силу ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу.

За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Під час досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК у разі вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Однак, враховуючи, що відповідно до Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених прокурором в обвинувальному акті злочинних діях, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії провадження виключається.

З наведеного витікає, що, вирішуючи питання доцільності подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначених осіб.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що стаття 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції.

Також, у статті 8 КПК визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями.

Водночас, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гарькавий проти України» право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене державою на підставах та у порядку, чітко визначених законом.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні «Вікс проти Сполученого королівства», особу може бути позбавлено наведеного вище права лише при дотриманні пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме відповідно до процедури, встановленої законом, та якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п.п. «с» п. 1 ст. 5 Конвенції).
Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Виходячи з наведеного, суд, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою, у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Зокрема, Європейський суд у своєму рішенні по справі «Ладент проти Польщі» вказав, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольнити вимогу пропорційності.

Конституційний Суд України у рішенні від 19.10.2009 № 26-рп/2009 визначив, що принцип пропорційності передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.

Принцип пропорційності, діючи у сфері застосування та продовження дії запобіжного заходу вимагає, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.

Отже, розглядаючи питання щодо доцільності подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити актуальність існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, а також, чи виправдовує подальше обмеження їх прав справжній інтерес суспільства.

Оцінюючи реальність існування зазначених прокурором ризиків, суд зазначає, що першою підставою тримання особи під вартою ЄСПЛ визначив ймовірність нез`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень.

У той же час, необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Крім того, як зазначив ЄСПЛ у рішенні по справі «Бекчієв проти Молдови», ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з урахуванням характеру людини, його моральних принципів, місця проживання, місця роботи, статків, сімейних стосунків, відносин з державою, у якій його переслідували в межах закону.
Отже, вирішуючи питання щодо реальності вказаного вище ризику, суд бере до уваги, що існує значна ймовірність, що обвинувачені з метою уникнення покарання за інкримінований їм тяжкий злочин, можуть вчинити дії, спрямовані на ухилення від суду.

Суд враховує суспільну небезпечність та характер наслідків інкримінованих обвинуваченим дій, бере до уваги протиправну поведінку обвинувачених у минулому, що у своїй сукупності слугує підставою для обґрунтованого висновку про наявність ризику вчинення останніми позапроцесуальних дій з метою переховування від суду.

На користь ризику вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення або продовження злочинної діяльності, на переконання суду свідчить наявність у обвинувачених не знятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимості.

Крім того, суд вважає, що станом на сьогодні залишається актуальним ризик вчинення обвинуваченими незаконного впливу на свідків з метою зміни останніми наданих раніше показань.

Таким чином, будь-яких обставин, які б на теперішній час спростували попередні висновки суду щодо продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 під вартою судом не встановлені.

На підставі викладеного, з урахуванням доводів учасників кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину, з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
Продовжити строк дії застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 08 листопада 2020 року включно.

Продовжити строк дії застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 08 листопада 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1