Справа № 182/6/22
Провадження № 1-кп/0182/348/2022
У Х В А Л А
Іменем України

12.05.2022 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000816 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України,-

з участю сторін провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження № 0000816 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , та мотивував його тим, що ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу не минули, а збільшились. Обвинувачений може переховуватись від суду, так як він це робив під час досудового розслідування. Крім того, обвинувачений може продовжити скоювати злочини.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, та просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в будинку, який належить його батьку розташованому АДРЕСА_1 . Також обвинувачений зазначив, що він мав роботу і затриманий був під час виконання цієї роботи. Крім того, він бажає захищати державу і в разі зміни йому запобіжного заходу, забов`язується негайно після звільнення пройти медичну комісію для можливості призову до лав ЗСУ.

Захисник адвокат ОСОБА_5 вважав клопотання прокурора не мотивованим і просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного.

У п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено право кожного на свободу та особисту недоторканність; заборону позбавлення свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

За змістом норми ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України, за які передбачене покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Таке суворе покарання, у разі визнання ОСОБА_3 виним в скоєнні інкримінуємого йому злочину, може спонукати його переховуватись від суду.

Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.01.2001 зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання останнього винуватим у кримінальних правопорушеннях, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останнього від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Крім зазначеного, суд враховує, що, під час досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_3 постановою слідчого був оголошений в розшук, що свідчить про реальну можливість ОСОБА_3 переховуватись від суду.

З огляду на зазнгачене суд вважає, що запобігти встановленому судом ризику переховування від суду шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, за думкою суду, неможливо.

Продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить практиці ЄСПЛ зокрема, правовими позиціями, викладеними в рішеннях ЄСПЛ у справах «Лєтельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Також суд вважає, що у відповідності до вимог п.5 ч.4 ст. 183 КПК України, підстав для визначення застави не вбачається.

Керуючись ст. 314 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити. У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_3 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, рахуючи з 12.05.2022 року до 10.07.2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена на протязі 5 днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1