ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2557/22 Справа № 932/5965/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8

розглядаючи у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000431 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
- 09.11.2020 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185, 75 КК України до чотирьох років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на два роки,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.11.2020 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк покарання ухвалено рахувати з 15 липня 2022 року, зарахувавши у строк відбуття покарання строк попереднього запобіжного заходу та перебування ОСОБА_7 під вартою з 07.06.2021 року по 15.07.2022 року, включно.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, - залишено без змін.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 02.06.2021 року о 14.10 годині, знаходячись біля «ЦУМ» по пр. Д. Яворницького, 52 у м. Дніпро, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, підійшов впритул до потерпілої ОСОБА_10 , яка знаходилася біля зупинки громадського транспорту за вказаною адресою, та діючи умисно, відкрито, з корисливих мотивів, вчиняючи злочин повторно, шляхом ривку з кишені штанів останньої заволодів належним потерпілій ОСОБА_10 майном, а саме: мобільним телефоном марки «Apple IPhone 11» вартістю 18 639 грн., в якому знаходилася сім карта оператора мобільного зв`язку «Водафон» вартістю 100 грн, та який знаходився у чохлі із захисним склом вартістю 285 грн., а всього на загальну суму 19306 грн.

Після чого ОСОБА_7 з вищезазначеним викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В апеляційних скаргах:
- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадженні на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КК України, у зв`язку з тим, що у суді не було встановлено достатніх доказів для доведення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Запобіжний захід у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно оскаржуваного вироку обставини справи базуються виключно на показах потерпілої ОСОБА_10 , яка була допитана в судовому засіданні, та протоколом пред`явлення особи для впізнання від 08.06.2021 року. Інших доказів вини ОСОБА_7 матеріали провадження не містять.

Крім того вважає, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає його особі, і за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Так, дані, що характеризують особу ОСОБА_7 , на думку захисника, свідчать про те, що він не являє собою великої соціальної небезпеки, має дружину, утримує неповнолітню дитину.

Вказує, що обвинувачений працював та забезпечував свою сім`ю, і має наміри більше ніколи не повертатись до свого минулого.

- прокурор просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати через призначення занадто м`якого покарання, ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 6 років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Посилається на те, що поряд з наявністю у ОСОБА_7 судимостей за вчинення злочинів проти власності, судом було встановлено, що останній не працює, характеризується посередньо. На думку прокурора, вказане у своїй сукупності свідчить про те, що обвинувачений веде соціально девіантний спосіб життя, не має постійного законного джерела доходів, що є причиною вчиненні ним злочинів проти власності. Крім того, під час судового засідання ОСОБА_7 свою вину у скоєному не визнав.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилася, причину неявки суду не повідомила. Враховуючи думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності потерпілої, відповідно до вимог ч.4 ст. 405 КПК України.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги сторони захисту, просили її задовольнити; проти задоволення апеляційних вимог прокурора заперечували.

Прокурор підтримав апеляційні вимоги сторони обвинувачення частково, просив призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років місяців; щодо задоволення апеляційної скарги захисника - заперечував.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах провадження доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину - є безпідставними.

Матеріалами справи встановлено, що судове слідство по ній проведено з дотриманням процесуальних норм, а висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

В обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_7 суд насамперед послався на покази потерпілої, які вона давала як під час судового розгляду так і під час досудового слідства, при проведенні слідчого експерименту при відтворенні обстановки і обставин події після роз`яснення прав в присутності понятих.

Як свідчить проведений судом аналіз, ці покази потерпілої ОСОБА_10 відзначались послідовністю і узгодженістю між собою і містили дані щодо особи обвинуваченого, його дій, дати, часу та інших фактичних обставин вчинення злочину, наслідків таких дій, які складають елементи кримінально-караного діяння і які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.

Суть пояснень ОСОБА_10 зводилась до того, що в день події в центрі міста Дніпра, вона йшла по Європейські площі, звернула увагу на чоловіка, яким виявився обвинувачений ОСОБА_7 , який слідував за нею і дуже близько підійшов. Обернувшись, вона поглянула на чоловіка, він був у темному одязі з капюшоном на голові та в захисній масці. Потерпіла звернула увагу на його зріст та нетиповий розріз очей. Коли вона підійшла до зупинки громадського транспорту, чоловік став за нею. Майже відразу її хтось відволік, а з другого боку в цей час обвинувачений вихопив з карману її джинсів мобільний телефон та побіг. Вона побігла за ним, однак не наздогнала.

Аналогічні послідовні пояснення потерпіла надавала і під час таких слідчих дій, як пред`явлення особи для впізнання, проведеного 08.06.2021 року; перегляду відеозапису від 09.06.2021 року з камер відеоспостереження, розташованих біля магазину ЦУМ, під час яких потерпіла ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_7 як особу, яка 02.06.2021 року заволоділа її мобільним телефоном.

Узгоджені з викривальними показами потерпілої ОСОБА_10 дані містяться на відеозапису з камер відеоспостереження з будівель, розташованих біля ТЦ Мост Сіті, на Європейські площі, біля ЦУМ по пр. Д. Яворницького, 52, на перехресті пр. Д. Яворницького та вул. Московської в м. Дніпрі, де зафіксовано обставини заволодіння обвинуваченим ОСОБА_7 мобільним телефоном потерпілої. Диски із зазначеними відеозаписами долучені до матеріалів провадження в якості речових доказів.

Наведеними у вироку даними спростовані твердження захисника про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

З вироку видно, що судом дана оцінка і перевірена версія обвинуваченого про те, що він не вчиняв даного злочину. Дана версія не знайшла свого підтвердження ні в ході судового розгляду у суді першої інстанції, і під час апеляційного перегляду справи.

Таким чином, давши аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності та належним чином їх оцінивши, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні ним зазначеного у вироку злочину, за який його засуджено, а дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

В зв`язку з цим, апеляційні доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_7 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Аналізуючи доводи прокурора про необґрунтованість призначення обвинуваченому занадто м`якої міри покарання, та доводи захисника про суворість покарання, колегія суддів зазначає, що відповідно з вимогами ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).

Вказані вимоги Закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції послався на тяжкість вчиненого злочину, який відносяться до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше судимий, скоїв новий злочин в період іспитового строку за попереднім вироком, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину.

Суд послався і на те, що по справі не встановлено обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 .

Обставиною, що обтяжує покарання судом визнано рецидив злочинів.

Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тому, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, на строк 4 роки 6 місяців, та із застосуванням вимог ч.1 ст. 71 КК України, остаточно призначити покарання шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.11.2020 року, - у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На думку колегії суддів саме такий вид та розмір покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та прокурора не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4