Провадження по справі № 1-кп/522/2392/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Циб І.В.,

за участі секретаря судового засідання - Маланчової В.С.,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106, на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000498 від 22.07.2022 року стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Українка, Миколаївської області, громадянина України, українця, який має середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 23.03.2015 року вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України, в силу ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі, 07.10.2019 року звільнився за відбуттям строку покарання;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - Соломенцева І.І.,

захисника обвинуваченого - адвоката Мастюка К.П.,

обвинуваченого - ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Викладення обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого було продовжено до теперішнього часу.

22.07.2022 заступник начальника ТПС «Аркадія» капітан поліції ОСОБА_2 знаходився на добовому чергуванні у ТПС «Аркадія», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Аркадія пляж, 1/1.

Приблизно о 19 годині 05 хвилин до ТПС «Аркадія», де знаходився заступник начальника тимчасової поліцейської станції «Аркадія» капітан поліції ОСОБА_2 , зайшов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який почав себе агресивно та зухвало поводити, виражатись нецензурною лайкою в бік працівника поліції, погрожував фізичною розправою.

Виконуючи свої службові обов`язки ОСОБА_2 , назвав свою посаду, спеціальне звання, прізвище, ім`я та по батькові, повідомив ОСОБА_1 про те, що у разі, якщо осатаній не припинить вчиняти противоправні дії, до нього будуть застосовані заходи фізичного впливу та спеціальні засоби.

Однак ОСОБА_1 не реагував на законі вимоги працівника поліції, продовжив свої дії.

Надалі, ОСОБА_2 з метою припинення протиправної поведінки наблизився до ОСОБА_1 , який діючи умисно, розуміючи що перед ним стоїть працівник поліції у форменому одязі, який виконує свої службові обов`язки, штовхнув співробітника поліції в корпус тіла та під час затримання ОСОБА_1 наніс працівнику поліції ОСОБА_2 удар долонею лівої руки в праву ділянку шиї, удар кулаком правої руки в ділянку лівого плеча, удари долонями обох рук в область обох кистей рук, тим самим спричинивши ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці обох кистей, в області шиї та на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу; синець в області спини зліва, які не були небезпечні для життя як в сукупності, так і окремо, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів.

Дії обвинуваченого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ч. 2 ст. 345 КК України, за кваліфікуючими ознаками - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини кримінального правопорушення, які описані в обвинувальному акті та пояснив суду наступне. Вказав, що дійсно 22.07.2022 року він йшов по вул. Аркадія пляж, м. Одеса. Потім він зайшов до ТПС «Аркадія», де знаходився працівник поліції. Під час розмови, він почав виражатись нецензурною лайкою в бік працівника поліції, погрожував фізичною розправою. Працівник поліції просив його припинити його дії, однак ОСОБА_1 не реагував на його законі вимоги. Коли ОСОБА_2 наблизився до ОСОБА_1 , останній його штовхнув та під час затримання наніс працівнику поліції ОСОБА_2 удар долонею лівої руки в праву ділянку шиї, удар кулаком правої руки в ділянку лівого плеча, удари долонями обох рук в область обох кистей рук, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження.

У вчиненому щиро кається, просив вибачення, вказав, що зробив відповідні висновки та завіряв суд більше не вчиняти злочини.

Просив суд суворо його не карати, врахувати його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_1 - адвокат Мастюк К.П., просив суворо не карати його підзахисного та призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі, визначивши йому іспитовий строк строком на 2 роки.

Потерпілий ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. В матеріалах кримінального провадження міститься заява, в якій потерпілий просив проводити судовий розгляд без його участі, у зв`язку із постійною зайнятістю, призначення покарання залишив на розсуд суду.

Прокурор Соломенцев І.І. просив призначити обвинуваченому ОСОБА_1 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, з можливістю застосування положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини кримінального провадження, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_1 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Мотивування прийнятого рішення.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_1 .

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_1 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_1 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, має середню освіту, не одружений, осіб на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований в Миколаївській області, до затримання мешкав в м. Одеса, раніше судимий, та те, що він обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину.

Даних про те, чи перебуває ОСОБА_1 на обліку у лікаря психіатра чи нарколога, прокурором в судовому засіданні надано не було.

В свою чергу, суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке складається з одного епізоду та те, що потерпілий претензій будь-якого характеру немає до обвинуваченого ОСОБА_1 , а призначення покарання залишив на розсуд суду.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_1 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_1 , відсутні.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 345 КК України, передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Сторона захисту просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання визначивши іспитовий строк, проти чого не заперечував прокурор.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є раніше судимою особою, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, характер вчиненого злочину проти працівника правоохоронного органу, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_1 покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 345 КК України, у виді чотирьох років позбавлення волі.

Врахувавши в сукупності наведені вище обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме щире каяття, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_1 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим та досягне своєї мети.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_1 був затриманий 22.07.2022 року та на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.07.2022 року стосовно нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тобто з моменту його затримання 22.07.2022 року необхідно рахувати його строк попереднього ув`язнення, який на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід врахувати в строк відбування покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Враховуючи викладене, у випадку порушення ОСОБА_1 покладених на нього обов`язків або при систематичному вчиненні правопорушень, що потягли за собою накладення адміністративних стягнень і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суду при направленні засудженого для відбування призначеного покарання необхідно буде на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_1 термін його попереднього ув`язнення у період із 22.07.2022 року по день проголошення даного вироку включно.

Запобіжний захід, застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2022 року стосовно ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою необхідно скасувати та негайно звільнити ОСОБА_1 з-під варти в залі суду, у зв`язку з призначенням покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.

Витрати для проведення експертиз відсутні та цивільний позов не заявлено.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 50, 61, 65, 75, 76, 345 КК України, ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Призначити ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_1 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід, застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2022 року стосовно ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою скасувати та ОСОБА_1 негайно звільнити з-під варти у залі суду, у зв`язку з призначенням покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою накладення адміністративних стягнень і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання, при цьому строк відбування покарання ОСОБА_1 необхідно буде рахувати з 22.07.2022 року по день проголошення даного вироку включно.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси І.В. Циб