Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/4188/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду клопотання засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кропивня, Іванківського району, Київськоїобласті, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судомого:

- 01.11.2004 року Іванківським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 10.08.2006 року Іванківським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 115 КК України на 9 років позбавлення волі. Звільнений 19.04.2013 року умовно-достроково на 2 роки 1 місяць 5 днів, ст.81 КК України;

про умовно-дострокове звільнення від покарання призначеного вироком Іванківського районного суду Київської області від 21.11.2013 року,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

в режимі відеоконференції

представник «БВК №35» ОСОБА_5 ,

засуджений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_3 засуджений 21.11.2013 року вироком Іванківського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 121 КК України, із врахуванням ст.71 КК України на 10 років позбавлення волі. Засуджений вважає, що своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому підлягає умовно-достроковому звільненню.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав заявлене клопотання та просив задовольнити. Зазначив, що має незадовільний стан здоровя, хоче зробити щось добре для людей. Вказав, що раніше судимий за вбивство і під час умовно-дострокового звільнення, сталося те саме, убив свою родичку. Повідомив, що в колонії періодично працює. Після звільнення з місць позбавлення волі має намір повернутися додому та працювати. Де саме планує працювати, повідомити не зміг.

Представник колонії вважав що для задоволення клопотання засудженого не має підстав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що ОСОБА_3 не підлягає умовно-достроковому звільненню.

Заслухавши думки учасників судового засідання, перевіривши матеріали особової справи засудженого та надані суду матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

ОСОБА_3 засуджений вироком Іванківського районного суду Київської області від 21.11.2013 року за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України на 10 років позбавлення волі. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.02.2016 року в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 13.09.2013 року по 24.12.2013 року, на підставі ч. 5 ст.72 КК України.

Початок строку покарання 13.09.2013 року, кінець строку 02.06.2023 року.

Утримуючись в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» з 19.09.2013 року характеризувався посередньо, до праці не залучався, стягнень та заохочень не мав.

З 18.01.2014 року утримуючись в ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» характеризувався посередньо, до праці не залучався, стягнень та заохочень не мав.

З 12.07.2014 року перебував в лікувальному закладі при ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)» де характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав.

З 02.08.2014 року утримуючись в ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» характеризувався посередньо, до праці не залучався, стягнень та заохочень не мав.

З 08.11.2014 року перебував в лікувальному закладі при ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)» де характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав.

З 02.12.2014 року перебував у лікувальному закладі при ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» де характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав.

З 20.12.2014 року утримуючись в ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» характеризувався посередньо, до праці не залучався, стягнень та заохочень не мав.

З 24.04.2015 року перебував в лікувальному закладі при ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)» де характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав.

В Державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35» відбуває покарання з 04.07.2015 року.

За час відбування покарання зарекомендував себе з посереднього боку. За допущене порушення вимог відбування покарання 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашене у встановленому законом порядку та має 7 заохочень.

Працевлаштований на виробництві установи на дільниці пошиву мішків укладальником-пакувальником, наказ №53 пр/вр від 21.07.2021 року. Відношення до роботи задовільне, не завжди виконує норми виробіту в повному обсязі.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Підтримує дружні стосунки із засудженими, як позитивної так і негативної спрямованості.

Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи з метою встановлення поблажливого ставлення до себе. В цілому стриманий, агресій не проявляє.

Намагається виконувати передбачені законом вимоги персоналу установи, виконує їх лише під контролем адміністрації.
Намагається утримувати у чистоті та порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Має шкідливі звички.

Роботи з самообслуговування та благоустрою установи виконує під контролем, ініціативи не проявляє.

Не приймає особисту участь в організаціях виховних заходів, які проводяться в установі.

Відповідно до ст. 123 КВК України не приймає участь реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених.

Відповідно до вимог статті 126 КВК України не підвищував свої професійно-технічні навички та наявний загальноосвітній рівень.

Відповідно до ст. 127 КВК України не приймає участі у роботі самодіяльних організацій.

Згідно з ст. 110 КВК України має слабкі соціальні зв`язки.

На даний час на профілактичному обліку не перебуває.

04.07.2018 року був розглянутий на комісії колонії з приводу застосування ст. 101 КВК України відмовлено, 19.02.2020 року був розглянутий на комісії колонії з приводу застосування ст. 82 КК України відмовлено по заяві засудженого.

З наданих матеріалів убачається, що відповідно до витягу з протоколу №38 від 17.12.2020 року, ОСОБА_3 відмовлено комісією установи у зв`язку із тим, що мав недостатній ступінь виправлення, ст. 81 КК України.

Відповідно до ст. 81 КК України зазначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак зазначена норма надає право суду, а не покладає на нього обов`язок, щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

Cистемний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що під час вирішення питань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суди повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив, як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Частиною 1 ст. 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення.

Виконання призначеного судом покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому в його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину. Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Крім іншого, судом також встановлено, що за період з 2004 по 2013 роки ОСОБА_3 3 рази засуджувався за умисні злочини. Відбував покарання у місцях позбавлення волі. Однак, після звільнення з місць позбавлення волі, знову вчинив новий умисний злочин.

Так, вироком Іванківського районного суду Київської області від 01.11.2004 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Через невеликий проміжок часу ОСОБА_3 знову вчинив умисний злочин проти життя та здоровя особи та 10.08.2006 року вироком Іванківським районного суду Київської області засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України на 9 років позбавлення волі. Звільнений 19.04.2013 року умовно достроково на 2 роки 1 місяць 05 днів, на підставі ст.81 КК України.

Однак, ОСОБА_3 через нетривалий строк, під час умовно-дострокового звільнення, знову вчинив умисний злочин проти життя та здоровя особи та 21.11.2013 року був засуджений вироком Іванківського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 121 КК України, із врахуванням ст. 71 КК України, на 10 років позбавлення волі

Тобто, незважаючи проявлений до нього гуманізм та звільнення із місць позбавлення волі, ОСОБА_3 , знову, під час умовно-дострокового звільнення, вчинив умисний злочин проти життя та здоровя особи. Вказане, на думку суду, з урахуванням пояснень засудженого під час судового розгляду, є свідченням тривалого злочинного спрямування його поведінки, впертого небажання стати на шлях виправлення.

З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, засуджений жодним чином не довів, що він сумлінною поведінкою та ставлення до праці став на шлях виправлення.

Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради. Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

З доданим матеріалів, а також встановлених в судовому засіданні даних убачається, що ОСОБА_6 тривалий час відбуває покарання в установі, однак на підприємстві установи працевлаштований лише з липня 2021 року.

Судом враховується, що ОСОБА_3 в установі відбування покарання характеризується посередньо, під контролем виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. За час відбування покарання має 1 стягнення, яке погашене та 7 заохочень. Стягнення має від 16.02.2021 року та не має жодного заохочення за 2021 рік.

Відповідно до витягу з протоколу №38 від 17.12.2020 року, комісією установи відмовлено у зв`язку із тим, що мав недостатній ступінь виправлення, ст. 81 КК України.

Таким чином, на думку суду, ОСОБА_3 , з урахуванням його пояснень, наданих у судовому засіданні, на шлях виправлення не став, не прагне такого виправлення, особливих позитивних зрушень в його поведінці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, суд не вбачає.

Посилання на відбуття частини покарання, яка дає підстави для умовно-дострокового звільнення та працевлаштування протягом останніх 10 місяців, не є безумовною підставою для його застосування.

Враховуючи викладене, суд не знаходить законних підстав для задоволення клопотання, оскільки не зважаючи на звільнення із місць позбавлення волі, в тому числі і умовно-достроково ОСОБА_3 , знову вчиняв злочини. Матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Іванківського районного суду Київської області від 21 листопада 2013 року .

Таким чином, суд дійшов висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст. 81 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від покарання призначеного вироком Іванківського районного суду Київської області від 21.11.2013 року відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_1