Дата документу 28.04.2022 Справа№ 334/5629/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5629/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/180/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Заповітне Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, працюючий, не одружений, не маючий на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 5 вересня 2007 року Апеляційним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. 10 червня 2008 року іспитовий строк скасовано, направлений для відбуття покарання. Звільнений 2 листопада 2009 року по відбуттю строку покарання;

2) 24 вересня 2009 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

3) 21 січня 2010 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 263, ст. 301 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Звільнений 20 грудня 2012 року по відбуттю строку покарання;

4) 30 січня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

5) 21 лютого 2019 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 22 червня 2019 року по відбуттю строку покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

25 червня 2019 року приблизно о 13.00 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, знаходячись на території ринку ООТ «Кірова», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів 2-Г, підійшов до раніше невідомого неповнолітнього ОСОБА_9 , та з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я останнього, відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 60 гривень, які належали ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_7 , заволодівши грошовими коштами, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 60 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 вчинив умисний тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, судимості за які не зняті та не погашені в установленому законом порядку, на шлях перевиховання не став та через нетривалий проміжок часу знову вчинив новий злочин у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, він свою вину у вчиненні злочину не визнав, матеріальну та моральну шкоду не відшкодував, а тому підстави для застосування положень статей 75, 76 КК України відсутні.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання, визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння за обставину, що обтяжує покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, будує сімейні відносини з ОСОБА_11 , з якою подав заяву про реєстрацію шлюбу, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, у зв`язку з чим, прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства, зі звільненням від його відбування з випробуванням.

Також суд першої інстанції формально врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, розмір спричиненої матеріальної шкоди та її відшкодування шляхом повернення грошових коштів, повне відбуття покарання за попередніми вироками, наявність офіційного джерела доходу, створення сім`ї, відсутність порушень застосованого до нього запобіжного заходу.

Проте, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 раніше 5 разів судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, у тому числі, корисливих тяжких, має не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення через 3 дні після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання за попереднім вироком, раніше неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, раніше двічі звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання апеляційний суд враховує як вищевказані обставини, що не були належним чином взяті до уваги судом першої інстанції, так і дані про особу обвинуваченого, який стійких соціальних зв`язків не має, офіційно не одружений, неповнолітніх та малолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у нарколога не перебуває, з 22 травня 2017 року по 29 травня 2017 року перебував на обліку у психіатра з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності» (а.с. 101).

Крім того, з наявної у матеріалах кримінального провадження копії договору про надання послуг від 1 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_7 прийнятий на роботу вантажника на період з моменту підписання цього договору до 31 березня 2021 року, тобто лише на один місяць (т. 1, а.с. 189).

Разом з тим, підпис ОСОБА_7 у вищевказаному договорі відсутній, що не може свідчити про набрання чинності даним договором та про реальне виконання ОСОБА_7 послуг вантажника протягом вказаного періоду.

Що ж стосується наказу (розпорядження) ПрАТ «ЗЕРЗ» про прийняття на роботу ОСОБА_7 , то вказаний документ взагалі не містить обов`язкових реквізитів та будь-якої інформації про працевлаштування ОСОБА_7 на вказаному підприємстві (т. 1, а.с. 190).

На переконання колегії суддів, вищевказані документи не є належними та достатніми доказами на підтвердження офіційного працевлаштування обвинуваченого ОСОБА_7 , наявності у нього стабільного джерела доходу.

Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, з його реальним відбуванням, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про зарахування па підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання, колегія суддів враховує, що він був затриманий 25 червня 2019 року (т. 1, а.с. 81) та до 26 жовтня 2020 року включно тримався під вартою (т. 1, а.с. 159), у зв`язку з чим, вказаний період підлягає зарахуванню у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня приведення вироку дол. виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 25 червня 2019 року по 26 жовтня 2020 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4