ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/950/22

18 травня 2022 року м. Золотоноша Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю - секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112 від 22.02.2022 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кропивна, Золотоніського району, Черкаської області, громадянина України, не працюючого, освіта вища, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 10.12.2021 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ст. 126-1 КК України до 150 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , будучи засудженим 10.12.2021 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ст. 126-1 України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт, який набрав законної сили 10.01.2022 та 02.02.2022 письмово ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт і попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання, 02.02.2022 отримав направлення для відбуття покарання за вказаним вироком суду до Золотоніської міської ради та згідно з розпорядженням Золотоніського міського голови від 03.02.2022 №12 залучений до відпрацювання 150 годин громадських робіт в ПП «Граніт Таун». Відповідно до графіку виходу на роботу особи, до якої застосовано покарання у вигляді громадських робіт на лютий, березень, квітень встановлених старостою с. Благодатне, Золотоніського району, Черкаської області ОСОБА_4 , повинен був упродовж лютого-квітня 2022 року щоденно у робочі дні упродовж 4 годин на день виконувати підмітання (прибирання) центрального стадіону с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області. ОСОБА_3 умисно, усвідомлюючи свої дії, без поважних причин не вийшов на роботи 04.02.2022, 07.02.2022, 08.02.2022, 09.02.2022, 10.02.2022, 11.02.2022, після чого 11.02.2022 був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, однак продовжив ухилятися від виконання громадських робіт і не вийшов без поважних причин на роботи 14.02.2022, 15.02.2022, 16.02.2022, 17.02.2022, 18.02.2022, після чого 18.02.2022 був повторно попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, однак продовжив ухилятися від виконання громадських робіт і жодного разу не вийшов на роботи до 29.04.2022 включно без поважних причин та загалом не відпрацював 150 годин громадських робіт.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України: ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Частинами 2,3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

До обвинувального акта прокурором долучено клопотання про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, у відповідності до положень ч. 1 ст. 302 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 надав письмову заяву, складену в присутності захисника ОСОБА_5 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні. Крім того, в заяві ОСОБА_3 вказав, що його згода на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без його участі є добровільною.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироці суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , складену в присутності захисника ОСОБА_5 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає розгляду в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», п.53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України»).

Вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, а саме ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, є доведеною поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У рішенні «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття у вчиненні кримінального проступку та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Суд також враховує, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, будучи особою засудженою до цього покарання, дані про його особу, те, що раніше притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується негативно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, у лікаря нарколога - перебуває.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту строком на один місяць. Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням КК України.

Оскільки ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, будучи особою засудженою до цього покарання згідно вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.12.2021, остаточне покарання за цим вироком необхідно визначити у відповідності до вимог ст. 71 КК України шляхом приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком.

Призначаючи покарання обвинуваченому відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, суд враховує, що відповідно до п .25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) при застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного покарання за знову вчинений злочин, а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків, менш суворий вид покарання переводиться у більш суворий, виходячи з того, що одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили та фактичного затримання ОСОБА_3 .

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 381-382, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на один місяць.

На підставі ч.1 ст.71 КК України та п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, згідно яких одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт, з урахуванням вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.12.2021, призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) місяця 18 (днів) днів арешту.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили та фактичного затримання ОСОБА_3 .
Речові докази: особова справа засудженого ОСОБА_3 на 49 аркушах, яка передана на зберігання до Золотоніського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області, залишити за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1