ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із вищою освітою, який проходить військову службу за контрактом на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 2-ї категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, у військовому званні «сержант», перебуваючи на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 2-ї категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 , який тимчасово дислокувався за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитись від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до цієї частини, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст.ст.65,68 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.1,2,24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, 25.02.2022 не прибув вчасно до місця тимчасової дислокації відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ) та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
28.03.2022 сержант ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до блокпосту у АДРЕСА_4 , де повідомив військовослужбовцю відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_4 лейтенанту ОСОБА_6 про себе та вчинений ним злочин.
Таким чином, ОСОБА_4 був незаконно відсутній на місці служби у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 25.02.2022 по 28.03.2022, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, особою, зазначеною у ч.2 ст.407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).
Органами досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.5 ст.407 КК України.
Під час досудового розслідування між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , було укладену угоду про визнання винуватості від 01.04.2022, згідно з якою ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, з`явлення із зізнанням.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно зі ст.67 КК України відсутні.
Перед прийняттям рішення про можливість затвердження угоди, у відповідності до вимог ст.474 КПК України, судом обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, були роз`яснені права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення та вид покарання.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений, підтримавши угоду про визнання винуватості, повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, погодився на призначення узгодженого покарання та пояснив, що він повністю розуміє свої права, надані йому законом, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, а також наслідки укладення та затвердження угоди. Укладення угоди про визнання винуватості є добровільним та усвідомленим з його сторони.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні підтримав затвердження угоди про визнання винуватості.
Захисник в суді наголосив, що затвердження угоди відповідає вимогам КПК України, а укладення угоди є добровільним зі сторони обвинуваченого, без застосування будь-якого примусу, погроз чи не відображених в угоді обіцянок.
На підставі повного визнання своєї вини обвинуваченим, його пояснень в ході судового засідання, суд вважає повністю доведеним факт скоєння та вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому суд наголошує, що об`єктивність та повнота матеріалів досудового слідства учасниками судового провадження в судовому засіданні не оспорювалась.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України, оскільки він будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто особою, зазначеною у ч.2 ст.407 КК України, вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним, віднесене до тяжких злочинів, шкода за яким завдана державним та суспільним інтересам, а отже угода відповідає вимогам закону.
Судом встановлено, що укладення угоди з боку обвинуваченого є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди не суперечать нормам матеріального та процесуального права, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості. Узгоджене сторонами покарання відповідає тяжкості кримінального правопорушення, відомостям про особу обвинуваченого, та з урахуванням наявності передбачених ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання і відсутності тих, що його обтяжують, застосуванням ст.69 КК України є об`єктивним.
Процесуальні витрати, речові докази у справі відсутні, цивільний позов не пред`являвся, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Виходячи з викладеного, суд наголошує про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, з огляду на що, керуючись положеннями ст.ст.373, 374, 474-475 КПК України, суд
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 01 квітня 2022 року між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 .
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасникам кримінального провадження роз`яснити право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1