ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1326/22 Справа № 664/1044/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Олешки (Цюрупинськ) Херсонської області, громадянина України, українець, з базовою середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 діб до 30 травня 2022 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення суд послався на те, що є доведеними ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме спроби обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції взяв до уваги в сукупності обставини, які передбачені ст.178 КПК України, а саме: відсутність у обвинуваченого офіційного працевлаштування, тяжкість покарання, що загрожує йому у рази визнання винним, що, може свідчити спроби обвинуваченого переховуватися від суду. Також, районний суд вважав, що ОСОБА_7 може впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, з огляду на те, що він достеменно знає адреси їх проживання. Також, існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_7 ніде не працює та обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.
За таких обставин суд першої інстанції, прийшов до висновку, що обґрунтованим є продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 ..
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи особи, які їх подали.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою у задоволені клопотання прокурора відмовити та змінити запобіжний захід ОСОБА_7 який не буде пов`язаний з триманням під вартою.
Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, та ризики передбачені ст.177 КПК України є недоведеними. На його думку, судом не було враховано, що інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_7 є недоведеним, підозра не обґрунтована, та докази, які наявні в матеріалах справи є неналежними.
На думку адвоката, судом першої інстанції не було в повній мірі враховано довготривалий строк перебування ОСОБА_7 під вартою, що суперечить вимогам Міжнародної конвенції, а також дані про особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, має на утриманні дружину та малолітніх дітей.
На думку адвоката, клопотання прокурора про продовження тримання під вартою складено з порушеннями, остільки не містить вихідного номеру та дати реєстрації та відсутня постанова про створення групи прокурорів.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
На його думку, судом не було враховано всі фактичні обставини кримінального провадження, остільки докази по справі є неналежними, підозра необґрунтована. Вважає, що судом першої інстанції в повній мірі не було враховано особу ОСОБА_7 , остільки він має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні дружину та дітей.
Вважає, що подане прокурором клопотання про продовження тримання під вартою не відповідає вимогам Закону, остільки не має даний про реєстрацію, не зазначено прізвище прокурора яким було подано.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
Адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 кожен окремо підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити, ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід, який не буде повязаний з тримання під вартою.
Прокурор в судове засідання не з`явився, заяви про участь у розгляді справи не надходили, тому враховуючи вимоги ч.4 ст.422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-ІХ від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може здійснюватись без участі сторін кримінального провадження,- в даному випадку без участі прокурора.
Адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 не заперечували проти розгляду апеляційної скарги по суті.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь головуючого судді, заслухавши думку учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За вимогами ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Як вбачається з наявних матеріалів, в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження №0000100 від 21.01.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України.
У відповідності до Розпорядження Голови Верховного Суду від 06.03.2022 № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» у зв`язку із неможливістю Херсонським міським судом Херсонської області здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
В ході апеляційного перегляду встановлено, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри визначено на стадії досудового розслідування.
На стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд позбавлений права вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі, а тому твердження адвоката та обвинуваченого в апеляційних скаргах про те, що наявними в матеріалах провадження доказами доводять злочинні дії у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 чи обставини їх вчинення, суперечать основним засадам практики ЄСПЛ, оскільки на цій стадії вони не повинні носити такий обсяг і достатність, які враховуються під час пред`явлення обвинувачення та вирішення питань про доведеність або недоведеність вини особи.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України, а саме: незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з хуліганських мотивів, який не закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки він не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Яке відноситься до особливо тяжкого злочину проти життя і здоров`я особи, за санкцією якого можливе призначення покарання від 10 до 15 років або у вигляді найвищої міри покарання - довічного позбавлення волі, що у сукупності дає обґрунтовані підстави вважати про доведенність наявних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме спроби обвинуваченого: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Зазначені ризики є реальними та доведеними з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , знає достеменно адреси проживання свідків по справі, а також враховуючи те, що він офіційно не працевлаштований.
Доводи в апеляційних скаргах про те, що судом в повній мірі не враховано відомості щодо особи обвинуваченого є безпідставними, остільки при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 було в повній мірі враховано, зокрема те, що останній є одружений та має на утриманні малолітніх дітей, має постійне місце проживання та раніше не судимий. На переконання апеляційного суду з огляду на обставини справи та на тяжкість інкримінованого йому злочину не може в достатній мірі впливати для обрання відносно ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою.
Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даному кримінальному провадженні суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого ОСОБА_7 , та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому та доводи самого ОСОБА_7 про необхідність зміни запобіжного заходу на більш м`який, і належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором та судом не обґрунтовані ризики є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобігання було вірно продовжено застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів наголошує, що доводи адвоката та обвинуваченого щодо довготривалого перебування обвинуваченого під вартою та тривалий розгляд справи в суді першої інстанції певним чином є слушним, але з огляду на міру покарання, яка йому загрожує, та перебування матеріалів кримінального провадження в Цюрупинському районному суді Херсонської області, який територіально знаходиться в м. Олешки, що у теперішній час знаходиться на окупованій території України, то на даний період зміна запобіжного заходу на менш обтяжливий, є неможливою.

Висновки районного суду узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, ретельно дослідженими та оціненими судом.
Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Порушень вимог чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду або її зміни, не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним зазначені апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, - без змін.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4