ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/2114/20 Номер провадження 11-кп/814/1665/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисників обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 березня 2020 року за №0000553, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (зі змінами й доповненнями) та їх захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_11 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харків від 06 грудня 2021 року,
в с т а н о в и л а:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харків, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.2 ст.187 КК України - на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

ч.3 ст.289 КК України - на 9 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_9 остаточне покарання - 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, строк якого ухвалено обчислювати з 15 березня 2020 року.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця смт Кулиничі Харківського р-ну Харківської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого

25 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харків за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.2 ст.187 КК України - на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

ч.3 ст.289 КК України - на 7 років 5 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_10 покарання - 7 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, строк якого ухвалено обчислювати з 15 березня 2020 року.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_9 і ОСОБА_10 визнано винуватими та засуджено за те, що вони 15 березня 2020 року приблизно о 04 годині 20 хвилин по вул. Ювілейній, 18 у м. Харків у салоні автомобіля «Daewoo Lanos», н.з. НОМЕР_1 , діючи за попередньою змовою між собою групою осіб, з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, вчинили на водія названого вище транспортного засобу ОСОБА_12 , якого попередньо попросили їх підвезти, напад, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, в ході якого ОСОБА_9 , сказавши зупинити автомобіль, направив стартовий пістолет «Blow TR14» на ОСОБА_12 й наказав передати їм належні останньому грошові кошти, мобільний телефон «Samsung Galaxy J5», а ОСОБА_10 у цей момент наніс внутрішньою поверхнею кулака правої руки удар потерпілому в область грудної клітини справа. Далі ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_10 наказали ОСОБА_12 передати належне йому майно, на що потерпілий, сприймаючи згаданий вище стартовий пістолет, як реальну вогнепальну зброю, а погрози ОСОБА_9 , ОСОБА_10 як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, передав ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1500 гривень і мобільний телефон «Samsung Galaxy J5», вартістю 1 983 гривні, якими ОСОБА_9 і ОСОБА_10 заволоділи на загальну суму 3 483 гривні.

Затим цього ж дня приблизно о 04 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою між собою групою осіб, повторно, незаконно заволоділи належним ОСОБА_13 і таким, що на праві оренди користувався ОСОБА_14 , автомобілем «Daewoo Lanos», н.з. НОМЕР_1 , вартістю 44 020 гривні 98 копійок, у ході чого ОСОБА_9 передав ОСОБА_10 стартовий пістолет «Blow TR14», застосуванням якого ОСОБА_10 погрожував ОСОБА_14 , а ОСОБА_9 наказав потерпілому звільнити водійське місце. ОСОБА_14 , сприймаючи можливість застосування зазначеного вище пістолету, як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, виконав дану вимогу, ОСОБА_9 пересів на водійське сидіння, за допомогою ключів у замку запалювання завів двигун і почав рухатися на вказаному вище транспортному засобі в сторону буд. №12 по вул. Ювілейній у м. Харків, однак, проїхавши 100 м, не впорався з керуванням і допустив зіткнення з бетонною опорою електропостачання, в результаті чого спільно із ОСОБА_10 спричинили ОСОБА_13 майнової шкоди на суму 15 775 гривень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок Фрунзенського районного суду м. Харків від 06 грудня 2021 року, перекваліфікувати дії ОСОБА_9 і пом`якшити йому покарання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не мотивував, чому надав перевагу показанням потерпілого над показаннями обвинувачених, не врахував те, що між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 не було попередньої змови на вчинення інкримінованих їм злочинів та останній не мав умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок Фрунзенського районного суду м. Харків від 06 грудня 2021 року та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України.

Такі вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що він визнав вину в повному обсязі, щиро розкаявся, вибачився й примирився з потерпілим (який не має до нього претензій), є в силу ст.89 КК України не судимим, сиротою, постійно неофіційно працював і має 2 малолітніх дітей.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Фрунзенського районного суду м. Харків від 06 грудня 2021 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції: не врахував те, що доказами в матеріалах кримінального провадження не підтверджено наявність попередньої змови між обвинуваченими на вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, та факту співучасті в них ОСОБА_10 , у якого був конфлікт з ОСОБА_9 з приводу злочинних дій останнього; не надав достатнього часу захисникам для підготовки до судових дебатів, зважаючи на обсяг справи та зайнятість захисників у судових засіданнях в інших провадженнях, чим порушив право на справедливий суд і принцип змагальності сторін.

В апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями обвинувачений ОСОБА_10 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, просить скасувати вирок Фрунзенського районного суду м. Харків від 06 грудня 2021 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Такі вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що доказами в матеріалах справи не доведено його винуватість поза розумним сумнівом, оскільки він не вчиняв інкримінованих йому кримінальних правопорушень у співучасті з ОСОБА_9 , не домовлявся про них із останнім, а діяв під погрозами ОСОБА_9 і намагався його зупинити, не маючи можливості залишити місце події. Водночас посилається на те, що він компенсував шкоду власнику автомобіля та потерпілому, який не має до нього претензій і просив призначити мінімальне покарання, що є обставиною яка пом`якшує покарання, має на утриманні малолітню дитину, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше постійно працював.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника ОСОБА_7 , який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, позицію обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав подані ним і його захисником апеляційні скарги, міркуванння обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 про задоволення поданих у інтересах ОСОБА_10 апеляційних скарг, пояснення прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг сторони захисту, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційних скарг і дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вчиненні ними злочинів, передбачених: ч.2 ст.187 КК України нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб; ч.3 ст.289 КК України - незаконного заволодіння транспортним засобом повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який підтвердив те, що 15 березня 2020 року приблизно о 04 годині 20 хвилин він таксував на орендованому ним у ОСОБА_13 автомобілі «Daewoo Lanos», н.з. НОМЕР_1 , і до нього на перехресті вул. Медичної та Салтівського шосе в м. Харків підійшли ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з проханням підвезти їх, на що він погодився й на переднє пасажирське сидіння сів ОСОБА_9 , а на заднє сидіння - ОСОБА_10 . По ходу руху обвинувачені, які перебували в стані алкогольного сп`яніння, сказали потерпілому зупинитись, після чого по АДРЕСА_3 ОСОБА_9 приставив до голови ОСОБА_12 пістолет, наказав віддати їм усі гроші й мобільний телефон, погрожуючи застосувати згадану зброю та вбити у випадку невиконання наказу, ОСОБА_10 також словесно погрожував, ударив потерпілого в груди. Далі грошові кошти в сумі 1 500 гривень у ОСОБА_12 забрав ОСОБА_10 , а належним йому мобільним телефоном «Samsung Galaxy J5» заволодів ОСОБА_9 . ОСОБА_12 безуспішно намагався домовитись із обвинуваченими, пропонуючи довезти їх безкоштовно. Вони сварились між собою з приводу заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_10 казав ОСОБА_9 , щоб не забирати автомобіль, оскільки будуть неприємності. Затим ОСОБА_9 передав ОСОБА_10 пістолет, який останній тримав у руках у салоні автомобіля та погрожував потерпілому, що стрілятиме йому в спину, якщо ОСОБА_14 буде тікати. ОСОБА_12 на вимогу ОСОБА_9 і ОСОБА_10 з пістолетом сіли на заднє сидіння, ОСОБА_9 - за кермо автомобіля, завів двигун і почав рухатись, однак допустив зіткнення з опорою електропостачання, внаслідок чого пошкодив транспортний засіб, який перестав функціонувати. ОСОБА_9 5 разів безрезультативно намагався запустити двигун, після чого обвинувачені наказали потерпілому сидіти в автомобілі, нікому не телефонувати під погрозою позбавлення його життя й залишили місце події. ОСОБА_12 сприймав погрози ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , як реальні, боявся, щоб вони у нього не вистрелили.

15 березня 2020 року в ході пред`явлень для впізнання за фотознімками потерпілий упізнав ОСОБА_10 і ОСОБА_9 як осіб, які цього дня приблизно о 04 годині 20 хвилин учинили на нього розбійний напад, заволоділи його грошовими коштами, мобільним телефоном і потім автомобілем, що підтверджується протоколами названої слідчої дії з додатками (т.3 а.п.27-34).

Викладені вище докази об`єктивно стверджуються даними протоколу слідчого експерименту з технічним носієм інформації, на якому зафіксовано перебіг даної слідчої дії, від 26 березня 2020 року, відповідно до яких ОСОБА_12 на місцевості наглядно продемонстрував наведені вище обставини спільного вчинення обвинуваченими щодо нього розбійного нападу із заволодінням мобільним телефоном і грошовими коштами в сумі 1 500 гривень, та затим заволодіння його транспортним засобом, що супроводжувались погрозами застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, зокрема, за допомогою пістолета. При цьому, ОСОБА_12 показав як ОСОБА_10 , який, окрім сказаного, перед заволодінням майном також наносив йому удар у груди, виходив оглядати обстановку в процесі вчинення злочину та здійснював дії, спрямовані на те, щоб вони не були помічені сторонніми особами (т.3 а.п.90-92).

Свідок же ОСОБА_15 (дружина потерпілого) підтвердила показання ОСОБА_12 в тому, що 15 березня 2020 року вранці він повідомив їй про те, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 спільно вчинили на нього напад, у ході якого приставляли пістолет, наказували віддати гроші, мобільний телефон, заволоділи автомобілем і пошкодили його. Також ОСОБА_10 під час нападу ударив потерпілого в груди.

Наведене спростовує твердження обвинувачених про те, що ОСОБА_10 не брав участі у вчиненні кримінальних правопорушень щодо потерпілого, а також, що він діяв під примусом ОСОБА_9 , намагаючись зупинити останнього.

Свідки ОСОБА_16 і ОСОБА_17 (поліцейські) підтвердили, що вони 15 березня 2020 року зранку прибували за викликом на АДРЕСА_3 , встановлювали ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , від яких було чути запах алкоголю. Як пояснив ОСОБА_16 , він і ОСОБА_17 перебували з обвинуваченими до приїзду слідчого, яким було виявлено пістолет, мобільний телефон та грошові кошти.

Зазначені вище показання та письмові докази узгоджуються з протоколом огляду місця події від 15 березня 2020 року, в ході якого по вул. Животноводів, 7 у м. Харків між дерев`яними дошками виявлено та вилучено пістолет «Blow TR14», яким ОСОБА_9 і ОСОБА_10 погрожували ОСОБА_12 (т.3 а.с.15-21).

Також у цей день в ході огляду місця події по вул. Ювілейній, 10 в м. Харків у кущах на відстані 150 м від місця розташування залишеного обвинуваченими автомобіля «Daewoo Lanos», н.з. НОМЕР_1 , виявлено та вилучено мобільний телефон «Samsung Galaxy J5», що підтверджується протоколом даної слідчої з фототаблицею (т.3 а.п.22-26).

16 березня 2020 року потерпілий у ході пред`явлення для впізнання за фотознімками впізнав мобільний телефон «Samsung Galaxy J5», вартістю 1 983 гривні згідно з висновком експерта №6/591СЕ-20 від 23 березня 2020 року, як такий, яким 15 березня 2020 року по вул. Ювілейній, 18 у м. Харків заволоділи обвинувачені при розбійному нападі, що підтверджується відповідним протоколом з додатком (т.3 а.п.47-48, 95-102).

Установлені вище обставини підтверджуються й протоколом огляду місця події від 15 березня 2020 року з фототаблицею, під час якого по вул. Ювілейній, 12 у м. Харків було виявлено та вилучено пошкоджений автомобіль «Daewoo Lanos», н.з. НОМЕР_1 , яким користувався на праві оренди ОСОБА_12 (т.3 а.п.6-14).

Даними ж висновку експерта №6680 від 30 березня 2020 року з фототаблицею встановлено вартість: автомобіля «Daewoo Lanos», н.з. НОМЕР_1 44 020 гривень 98 копійок; його відновлювального ремонту - 15 775 гривень (на момент учинення злочину) (т.3 а.п.104-111).

Таким чином, показання зазначених вище допитаних потерпілого та свідків є логічними, змістовними, послідовними та такими, що узгоджуються як між собою, так і з наведеними вище письмовими доказами. Будь-яких підстав не довіряти цим доказам, які підтверджують зміст один одного, немає, через це місцевий суд обґрунтовано поклав їх до доказової бази при ухваленні оскаржуваного вироку.

Окрім того, самі обвинувачені, хоча й не визнали винуватість у вчинених злочинах, однак підтвердили їх попереднє знайомство між собою, перебування в стані алкогольного сп`яніння в установлених судом першої інстанції місці та часі, обставини пересування на транспортному засобі ОСОБА_12 , те, що ОСОБА_9 сказав потерпілому зупинитись, не доїхавши до необхідного місця, після чого погрожував потерпілому стартовим пістолетом і наказував віддати грошові кошти, мобільний телефон, заволодів транспортним засобом «Daewoo Lanos», н.з. НОМЕР_1 . Далі ОСОБА_9 почав рухатись на автомобілі, однак допустив зіткнення з електроопорою, декілька разів намагався безуспішно завести двигун і затим вони залишили місце події.

Разом з тим, показання обвинувачених про відсутність попередньої змови між ними на вчинення злочинів, те, що ОСОБА_9 самостійно вчинив розбій і незаконне заволодіння транспортним засобом, а ОСОБА_10 не приймав у цьому участі, зокрема, не наносив удару потерпілому, діяв під примусом ОСОБА_9 , які аналогічні доводам апеляційних скарг, були предметом ретельної перевірки місцевого суду та правильно розцінені критично як спосіб захисту ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від пред`явленого обвинувачення, оскільки спростовуються сукупністю наведених вище взаємоузгоджених доказів.

Так, співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. При цьому, під час вчинення злочину кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які спрямовані на досягнення єдиної мети.

Домовленість групи осіб про спільне вчинення злочину може відбутися в будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Розбій же як злочин проти власності - це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Цей злочин має усічений склад, тобто вважається закінченим з моменту нападу незалежно від того, чи вдалося обвинуваченим заволодіти майном, чи ні.

Під нападом слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного чи психологічного насильства. Для таких дій характерні раптовість, агресивність і швидкоплинність.

Суб`єктивна сторона розбою характеризується прямим умислом, корисливим мотивом та спеціальною метою - заволодіння чужим майном.

У свою чергу, відповідно до п.п.15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2015 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» незаконне заволодіння транспортним засобом (ст.289 КК України) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.289 КК України, характеризується умисною формою вини у вигляді прямого умислу, а його мотив і мета можуть бути різноманітними й на кваліфікацію не впливають.

Заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб має місце незалежно від того, хто з них керував транспортним засобом.

Аналіз дій обвинувачених у сукупності з викладеними вище доказами свідчить про те, що вони, будучи між собою раніше знайомими, під приводом поїздки на таксі, попросили ОСОБА_12 підвезти їх, створивши сприятливі умови для майбутнього розбійного нападу. Не доїжджаючи до пункту призначення, ОСОБА_9 наказав потерпілому зупинитись, після чого обвинувачені спільно вчинили напад на ОСОБА_12 з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, зокрема, за допомогою пістолета, в ході чого разом заволодівали майном ОСОБА_12 . При цьому, ОСОБА_10 також під час нападу наніс удар в груди ОСОБА_12 , спостерігав за навколишньою обстановкою та вчиняв дії, направлені на те, щоб учинення злочину залишалось непомітним стороннім особам. Затим ОСОБА_9 , погрожуючи застосуванням пістолета, сів за водійське сидіння, а ОСОБА_10 передав пістолет. ОСОБА_10 з цією зброєю зайняв заднє сидіння поруч з потерпілим, при цьому, погрожував ОСОБА_12 , що стрілятиме йому в спину, якщо він захоче втекти. Обвинувачені, рухаючись під керуванням ОСОБА_9 , на транспортному засобі «Daewoo Lanos», н.з. НОМЕР_1 , допустили зіткнення з електроопорою, внаслідок чого пошкодили автомобіль. Обвинувачений же ОСОБА_10 після зіткнення не залишав місце події аж до закінчення 5 безуспішної спроби ОСОБА_9 завести двигун.

Саме завдяки спільним раптовим, агресивним і динамічним діям обох обвинувачених, які діяли як співвиконавці, відбулося досягнення спільної злочинної мети.

Водночас, напад відбувався за умов, коли кожен із співучасників мав змогу бачити та усвідомлювати дії іншого співучасника, погоджувався із ними, підтримував і продовжував їх.

Дії нападників були послідовними, узгодженими та спільними, охоплювалися єдиним умислом, у той час як виконання ними під час розбійного нападу та незаконного заволодіння транспортним засобом різних дій не є підставою для їх перекваліфікації чи закриття кримінального провадження, як про це просять апелянти, оскільки судом першої інстанції беззаперечно, поза розумним сумнівом установлено наявність єдиної спільної мети та узгодженості дій ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , що свідчать про їх попередню домовленість на вчинення злочинів.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом настає для всіх співучасників, незалежно від того, що транспортним засобом керував один із них, і те, що ОСОБА_10 особисто фізично не переміщував транспортний засіб, не вказує на відсутність у його діях складу злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Що стосується спору між обвинуваченими з приводу заволодіння транспортним засобом, то вказана обставина не тільки не спростовує висновки місцевого суду, а й, більше того, додатково підтверджує усвідомлений характер згоди й подальшої співучасті ОСОБА_10 у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку безпосередньо дослідженим доказам, правильно встановив відсутність обставин, які при пригнічували волю ОСОБА_10 іншим обвинуваченим і не давали йому можливості діяти в спосіб, який він уважав необхідним.

Отже, вчиненні обвинуваченими злочини обґрунтовано отримали юридично-правову кваліфікацію за ч.2 ст.187 та ч.3 ст.289 КК України.

Так само неспроможними є й доводи захисника ОСОБА_11 , які зводяться до того, що місцевий суд не надав захисникам належної можливості для підготовки до судових дебатів.

Судові дебати - обов`язкова частина стадії судового розгляду, в якій виступають його учасники з аналізом доказів, які були досліджені в судовому розгляді, та пропозиціями про вирішення кримінального провадження.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, 30 листопада 2021 року місцевий суд після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, заслухавши думку учасників судового провадження, в тому числі сторони захисту, які не мали клопотань і вважали можливим перейти до судових дебатів, постановив на місці ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, перейшов до судових дебатів та на цій стадії відклав розгляд кримінального провадження з метою надання часу стороні захисту для підготовки до судових дебатів на 14 годину 01 грудня 2021 року, що підтверджується журналом судового засідання та технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в першій судовій інстанції.

Також колегія суддів ураховує, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 і ОСОБА_10 налічує 2 епізоди злочинної діяльності, вчиненої в один день, у ньому допитано потерпілого та 3 свідків, на момент ухвалення вироку його матеріали складали приблизно 2,5 тома. Протягом усього судового розгляду позиція захисту щодо висунутого обвинувачення була незмінною, дана справа перебувала в місцевому суді з 14 квітня 2020 року, у зв`язку з чим сторона захисту мала достатній час і можливості узгодити свою позицію та підготуватись до судових дебатів.

Судові дебати було проведено з дотриманням вимог ст.364 КПК України, в них виступали як обвинувачені, так і його захисники без будь-яких обмежень у часі. При цьому, сторона захисту не зазначала про неготовність до виступу через недостатність часу чи з інших причин.

Суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Доводи апеляційних скарг про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочинів та особам обвинувачених через суворість слід визнати необґрунтованими.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 злочинів, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким (ч.2 ст.187 КК України) і особливо тяжким (ч.3 ст.289 КК України) злочинами, їх високу суспільну небезпеку, ступінь участі в них кожного з обвинувачених, де ОСОБА_9 був ініціатором і більш активним учасником, особу ОСОБА_9 , який у силу ст.89 КК України не судимий (т.3 а.п.143-144), неодружений, не працює, не перебуває на спеціальних обліках у медичних закладах (т.3 а.п.145), особу ОСОБА_10 , який судимий, учинив злочини в період іспитового строку (т.3 а.п.149), не працює, одружений (т.1 а.п.49), має малолітню дитину (т.1 а.п.47-48), не перебуває на спеціальних обліках у медичних закладах (т.3 а.п.150), за місцем проживання характеризується позитивно (т.1 а.п.45), думку потерпілого про призначення обвинуваченим мінімального покарання, наявність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_10 відшкодування завданої шкоди (т.1 а.п.39-40), та обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про його щире каяття є безпідставними, оскільки основною формою прояву щирого каяття є повне визнання обвинуваченим своєї вини та правдива розповідь про всі відомі обставини вчинених злочинів. Між тим, ОСОБА_9 під час розгляду кримінального провадження не тільки в повному обсязі не визнав вину, а й приховував суттєві обставини вчинених злочинів спільно із ОСОБА_10 , щоб уникнути справедливого покарання.

Посилання ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на їх працевлаштування, наявності у ОСОБА_9 утриманців не знайшли свого підтвердження перевіркою матеріалів кримінального провадження. Не надано відповідних даних стороною захисту й у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Інші ж обставини, з якими апелянти пов`язують свої вимоги (дані про особу ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , компенсація останнім шкоди, думка потерпілого) належним чином враховані судом першої інстанції при обранні обвинуваченим заходу примусу, через це не вбачається підстав для їх повторного врахування.

Таким чином, призначене ОСОБА_9 і ОСОБА_10 покарання, яке є наближеним до мінімального, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 та 71 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено. Підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що просять апелянти, колегія суддів не вбачає.

Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (зі змінами та доповненнями) і їх захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Фрунзенського районного суду м. Харків від 06 грудня 2021 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою - у той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

С у д ді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4