Справа № 392/66/22
Провадження № 1-кп/392/135/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Мала Виска
Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого: судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000384 від 13 вересня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гамаліївка, Конотопського району, Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою, не одруженого, маючого на утримані малолітню доньку 2014 р.н., до затримання працюючого вантажником ТОВ «Кам - Трейд», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю сторін судового провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:
12.09.2021 близько 22:00 години, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння прийшов до домоволодіння своєї колишньої співмешканки ОСОБА_6 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи в приміщенні будинку потерпілої ОСОБА_6 у ОСОБА_3 , в ході конфлікту з потерпілою, на ґрунті неприязних стосунків, виник умисел на протиправне позбавлення її життя.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне протиправне позбавлення життя іншої людини, ОСОБА_3 знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним діянням, діючи цілеспрямовано та рішуче, наніс потерпілій один удар кулаком правої руки в область лівого вуха, від якого остання впала на підлогу. Далі, ОСОБА_3 пішов до приміщення кухні, де взяв кухонну сокиру, а ОСОБА_6 в цей час піднялась та вибігла на подвір`я. Незважаючи на те, що потерпіла намагалась втекти на вулицю, ОСОБА_3 наздогнав її біля хвіртки та продовжуючи свої злочинні дії, схопив потерпілу ОСОБА_6 лівою рукою за шию, а правою рукою, в якій ОСОБА_3 тримав кухонну сокиру, наніс ОСОБА_6 декілька ударів в область голови та по лівій руці, якою потерпіла закривала голову. Далі, ОСОБА_3 повалив ОСОБА_6 на землю та знову наніс останній декілька ударів кухонною сокирою в область голови та лівої руки, після чого кинув кухонну сокиру та почав здавлювати шию потерпілої обома руками. При цьому, ОСОБА_3 свій намір на вбивство потерпілої ОСОБА_6 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки в цей час малолітній син потерпілої ОСОБА_9 , який перебував на вулиці та бачив, як ОСОБА_3 наносить тілесні ушкодження ОСОБА_6 , почав наносити удари кочергою по спині ОСОБА_3 та таким чином припинив насильницькі дії останнього відносно потерпілої.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_6 згідно висновку судово - медичної експертизи № 123 від 19.11.2021 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно мозкової травми у формі струсу головного мозку: рани волосистої частини голови, осколкового перелому переднього краю правої тім`яної кістки на межі міжтім?яного та лобно тім`яного швів, які відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, тілесні ушкодження у вигляді тупої травми лівої кисті: рани тильної поверхні лівої кисті, внутрішньосуглобові переломи голівки основної фаланги 2-го пальця, голівки 3-ої п?ястної кістки, гвинтоподібний перелом середньої третини діафізу 4-ої п`ястної кістки лівої кисті, які відносяться до категорії СЕРЕДНІХ тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня, тілесні ушкодження у вигляді рани тильної поверхні правої кисті, відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, більше 6 днів, тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці шиї та в піднижньощелепній ділянці відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Вказаними діями, ОСОБА_3 вчинив незакінчених замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України не визнав, при цьому зазначив, що вину у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілій визнає, не мав наміру її вбивати. Не погоджується з кваліфікацією замах на вбивство, просив перекваліфікувати його дії на заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень.

Так в судовому засіданні пояснив, що 12 вересня 2021 року близько 10 години вечора приїхав в ОСОБА_10 до потерпілої з наміром помиритися, намірів на вбивство ніяких не було, з собою не було ні ножів, чим інших предметів. Коли зайшов на подвір`я, потерпіла його помітила та подзвонила і ОСОБА_11 запропонував їй вийти на подвір`я та поговорити з ним, але вона відмовилася. Після чого, він відштовхнув вікно та заліз до хати, в іншій кімнаті стояла потерпіла та застосувала проти нього електро шокер, а її син вдарив його і розбив брову, після чого він розізлився та саме це його спонукало до подальших дій, агресії. Далі обвинувачений показав, що в будинку вдарив потерпілу один раз лівою рукою в праву сторону у вухо, після чого пішов на кухню, де взяв кухонну сокирку і вийшов на вулицю, потерпіла була вже там, намагалася втекти, але хвіртка була зачинена. Він відразу почав завдавати їй удари, в область голови, але так, як потерпіла закривалася рукою, то майже всі удари попадали на руки, ударів було 7-8, при цьому не говорив нічого. Вказав, що наносив удари не на повну силу, аби були сильні то міг би й череп розбити, та коли побачив багато крові обвинувачений зрозумів, чим могло все закінчитися та перестав завдавати удари.
З якою метою наносив удари на той час мав такий емоційний стан, мало себе контролював. Після того як завдав ударів, він помітив, що у потерпілої дуже багато крові, кров була на голові, після чого він відкинув кухонну сокирку та однією рукою декілька секунд тримав потерпілу в області горла, потім відпустив. ЇЇ син в той час завдав декілька ударів кочергою по його спині, ну він їх майже не відчув, потім сказав потерпілій «пішли до ванної кімнати я тебе трішки вмию" тому, що було багато дуже крові, пішли до ванної кімнати та обмили кров. Потім пішли на вулицю, де потерпіла сказала ОСОБА_11 , щоб він йшов, і що вона нічого нікому не скаже, але обвинувачений стояв на місці та більше ніяких ударів не завдавав. ОСОБА_11 повідомив, що не було умислу вбити потерпілу, у нього був час «закінчити справу», але він більше не трогав її. Потім приїхав батько потерпілої, декількома ударами збив його з ніг та обвинувачений упав, але він не пручався йому, потім приїхала поліція.
Обвинувачений також показав, що зупинився та відкинув сокирку після того, як потерпіла сказала, що у них буде дитинка, але потім взяв одною рукою і тримав за горло декілька секунд. Більш не завдавав ніяких ударів. З якою метою душив її за шию не зміг пояснити.
Наголосив, що свідок малолітній син потерпілої, ніяким чином його не зупинив, він вирішив зупинитися сам тому, що побачив багато крові та не збирався наносити більше ударів.
Перед подією, випив грам сто горілки і бутилку пива, в той день алкоголь вживав, але був при свідомості, був випивший, але не п`яний.
Не заперечував, що говорив синові потерпілої, щоб той нікуди не телефонував, бо не буде ні його, ні його матері, навіщо так казав, не знає.
Цивільний позов визнав частково, а саме в частині відшкодування матеріальної шкоди стягнення у розмірі 2566, 60 грн. визнав у повному обсязі, в частині відшкодування моральної шкоди визнав частково, оскільки немає таких грошей для її відшкодування.
Під час звернення з останнім словом обвинувачений зазначив, що умислу на вбивство не було, під час нанесення ударів сам зупинився, так як побачив багато крові. Також і не зупинив його син потерпілої ОСОБА_12 , оскільки той хоч і наносив йому удари, проте вони були незначні, так як кочерга була невелика десь 30-35 см. Також його не зупинив і батько потерпілої, який приїхав пізніше через 5-10 хв, в нього було достатньо часу, проте він цього не зробив. Просив перекваліфікувати його діяння на ст.121 КК України. Крім того, звернувся до потерпілої із вибаченнями, сказав, що йому дуже прикро, що так все вийшло.
Незважаючи на те, що ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, не визнав повністю, його винність в скоєнні інкримінованого йому злочині повністю підтверджується доказами, дослідженими в ході судового слідства, обсяг дослідження яких визначений з врахуванням думки учасників кримінального провадження.
Показами допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що обвинувачений її колишній співмешканець, з яким вона познайомилася в 2019 році, з кінця серпня не проживають разом. Стосунки зіпсувалися з обвинуваченим через те, що він не працював та потайки вживав алкогольні напої. Вона повідомила, що не має наміру з ним жити, та 23 серпня 2021 року він поїхав, після чого до 01 вересня 2021 року погрожував їй «що її так не залишить, вона його вигнала як собаку ні з чим». 01 вересня 2021 року він приїхав до неї, щоб нібито налагодити відносини, проте атмосфера була дуже напружена, він їй говорив, що «влаштує їм стрес, всі в шоці будуть на наступний день, ось побачиш», при цьому продемонстрував їй ножа, який схожий на мисливський, розкладний. Потім обвинувачений поїхав на тих умовах, що потерпіла подумає чи жити їм разом чи ні. Протягом наступного тижня обвинувачений телефонував їй та погрожував, що так все не залишить.
12 вересня минулого року ввечері з дітьми була вдома, та після того як лягли спати, вона почула як ручка дверей рухається, та відразу встала подивитися у вікно, і побачила там ОСОБА_11 , набрала його по телефону, він відповів, що треба поговорити, та щоб вона відкрила. На що потерпіла сказала, що їм немає про що говорити та не відчинить йому двері, щоб йшов геть. Після чого, ОСОБА_11 відтиснув вікно та заліз у її будинок. Він йшов на неї та вона кричала, щоб не підходив, при цьому, дістала з кишені халату електор шокер, який придбала завчасно, з метою захистися від обвинуваченого, клацала ним та махала хаотично, проте ОСОБА_11 вихватив його в неї та наніс один удар у ліве вухо, вона впала, таким чином загородивши йому вхід в коридор, він переступив через неї та побіг на кухню. В той час, вона швидко піднялася та вибігла на двір, та почала кричати, бігла до хвіртки, але вона була зачинена на ключ, повернувшись побачила, як на неї біг обвинувачений з великим прямокутним ножем. Біля хвіртки наздогнав її та сказав: «я ж казав, що тобі помщуся», і відразу почав завдавати удари кухонною сокирою. Вдарив по голові, вона відчула, як щось гаряче потекло по ній, почала закриватися рукою, він ще ударив, потім вона впала, обвинувачений продовжував наносити їй удари, душив руками, вона говорила, що вагітна і тому так себе поводила, щоб він зупинився. Коли перестав душити, вона почала підійматися, сказала, що нікому нічого не скаже, після чого він встав та її переступив, тоді побачила, що стоїть поряд син ОСОБА_12 з кочережкою. Обвинувачений сказав ОСОБА_12 (її сину), якщо зараз хтось приїде сюди, він уб`є його маму і його. Вже потім їй розповів син, що бив обвинуваченого по спині кочережкою. Під час нанесення ударів обвинуваченим,вона закривала руками голову, тому багато ударів прийшлося по руці, зокрема на ліву кисть. Вважає, що її врятував син, оскільки на її вмовляння обвинувачений ніяк не реагував, на продовжував наносити удари.
Ствердно заявила, що обвинувачений допомоги їй не надавав, і не пропонував, якби він її водив до ванни вмиватися,то там були б залишки крові, проте ванна була чиста. ЇЇ обмивали вже в лікарні. Потім вона пішла до будинку, де взяла ключ та відкрила хвіртку, щоб обвинувачений швидше пішов, на що він відповів, що нікуди не піде, і нікого не боїться. Потім приїхав її батько, як виявилося син зателефонував до нього та до поліції. Зайшовши у двір, відразу штовхнув обвинуваченого та останній впав на землю. Далі приїхала поліція, надягли кайданки на обвинуваченого. Син приніс стілець та чекали швидку допомогу. Наступного дня ОСОБА_11 їй зателефонував та сказав, те що мав зробити зробив, далі будуть розбиратися в суді.
Цивільний позов просила задовольнити в повному обсязі. При цьому зазначила, що обвинувачений ні разу не запитав чи потрібна їй допомога. Також вказала, що зазнала значної шкоди від обвинуваченого, в лікарні нарахувала по шрамах 8 порізів, голова була зашита, також були порізи на голові, які не зашивали. Лишилася суглоба на вказівному пальці. В голові залишилася вм`ятина, кожен рік потрібно робити ОСОБА_13 , спостерігати чи немає змін. Наголосила, що діти отримали травму після вказаних подій, зокрема донька довго ночами плакала, боїться як гавкає собака, просить подивитися у вікно.
Показами допитаного в судовому засіданні м/л свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що обвинувачений ОСОБА_11 колишній чоловік його мами потерпілої ОСОБА_14 . Коли вони проживали разом спочатку все було нормально, потім ОСОБА_11 почав пиячити, на даний час разом не проживають. Вказав, що того вечора близько 10 години його розбудила сестра, він підійшов до вікна і побачив, що приїхав ОСОБА_11 та розмовляв з його матір`ю по телефону, вона не хотіла відчиняти йому двері та стояла біля вікна. Він розізлився і побіг до іншого вікна, яке йде в спальню, відтиснув його та заліз таким чином до будинку, взяв маму і швидко тягнув її за одяг, за волосся, вдарив кулаком по голові. В той час він (свідок ОСОБА_9 ) швидко побіг у кімнату та зателефонував дідові, сказав, щоб той швидко приїздив, та викликав поліцію. Бачив, як мама вибігла на вулицю, а обвинувачений пішов на кухню та взяв ніж, що м`ясо рубати. Вибіг з ножем за нею, наносив удари, потерпіла опиралася, він тягнув її за одяг. Про що розмовляли не чув, переважно бив мовчки, потерпіла лежала на землі, а обвинувачений зверху на ній, вона говорила «відпусти, я ні в чому не винна», закривалася рукою, удари наносив по голові, він бачив близько 3-4 ударів і по руках багато. Він взяв кочергу і побіг на ОСОБА_11 , бив його ззаді, вдарив в затилок разів 3, щоб він відпустив маму, обвинувачений випустив ніж, коли свідок почав його бити, підійшов до нього та казав, що «якщо він когось викликав, та хтось туди приїде, то не буде ні його, ні мами», та він (свідок) сказав, що нікого не викликав. Мамі обвинувачений допомогу ніяку не надавав та не пропонував. Бив ножем, не бачив чи душив її. Потім потерпіла підвелася, пішла відкрити хвіртку, щоб ОСОБА_11 пішов, він не хотів йти. Далі приїхав дід, потім поліція. Пояснив, що обвинувачений так вчинив з мамою, бо вона не захотіла з ним жити.
Показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що потерпіла є його рідною донькою, а обвинувачений її колишній співмешканець. В той вечір він працював в нічну зміну охоронцем, йому зателефонував внук та сказав, щоб він терміново приїхав, бо маму вбивають. Після чого, він сів у машину та відразу приїхав, коли вийшов з машини побачив кров та дочку в крові, відразу підбіг до ОСОБА_11 , той стояв, та звалив його на землю. Дочку посадили на стілець та чекали приїзду швидкої допомоги. Від ОСОБА_11 було чутно запах алкоголю, потім поліція знайшла біля хати горілку в бутилці. Обвинувачений не надавав потерпілій ніякої допомоги. Знає, що обвинувачений виламав вікно та заліз у будинок, тягнув потерпілу за волосся та одяг, йому відомо, що онук бив ОСОБА_11 кочергою, як дитина. Коли зайшов побачив доньку, яка була в крові, коли ОСОБА_11 викидав ніж не бачив, побачив вже ніж коли приїхала поліція, ніж від нього на відстані близько 1,5 м. Діти були злякані плакали і кричали, він забрав їх у машину.

Відносини в ОСОБА_11 з його дочкою були нормальні, вони допомагали їм, йому було створено всі умови, дав обвинуваченому машину, купили трактор, землі дали. Вже потім донька приїхала і сказала, що обвинувачений почав пити, не знали що ОСОБА_11 був закодований, обвинувачений цього не казав, думав, що розійдуться по хорошому. Донька не розповідала, що він агресивно себе поводив відносно неї, сказала вже потім коли все сталося, розповіла, що обвинувачений їй погрожував.

Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні наступними письмовими доказами:
- рапортом від 12.09.2021р., згідно якого вбачається, що о 21:59 год. 12.09.2021 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 12.09.2021 року о 21:58 год. за адресою: АДРЕСА_3 , заявниця повідомила про те, що чоловік б`є заявницю та її маму. Дані не вдалось уточнити так як були крики (Том №1, а.п. 4);
- рапортом від 13.09.2021р., згідно якого вбачається, що о 00:31 год. 13.09.2021 надійшло повідомлення від чергової медичної сестри Маловисківської ЦРЛ про те, що за медичною допомогою з тілесними ушкодженнями у вигляді ножового поранення волосистої частини голови та лівої кисті звернулася ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жителька АДРЕСА_3 . По даному факту раніше проводилася перевірка ЄО - 4332 від 12.09.2021 (том №1, а.п. 5);
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 13.09.2021 року, згідно якого вбачається, що старшим оперуповноваженим СКП ВП №1 (м. Мала Виска ОСОБА_16 , прийнято усну заяву від ОСОБА_6 про те, що 12.09.2021 року у період з 21:00 по 21:30 колишній співмешканець ОСОБА_3 у АДРЕСА_3 , наніс заявниці удар ножем чим спричинив тілесні ушкодження (том №1, а.п.6);
- протоколом огляду місця події від 12.09.2021 року з додатком (фототаблицею) до протоколу огляду місця події від 12.09.2021 року під час якого оглянуто територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де при огляді виявлено та вилучено: кухонний ніж з написом «Royalty Line» з білою рукояткою з лезом довжиною 17 см на якому знаходяться сліди речовини бурого кольору поміщено до паперового крафт пакету НПУ; змив речовини бурого кольору та контрольний змив зі стільця на території подвір`я - поміщено до 2 окремих крафт конвертів; змив речовини бурого кольору та контрольний змив з порогу вхідних дверей до житлового будинку - поміщено до 2 окремих крафт конвертів; змив речовини бурого кольору та контрольний змив з підлоги кімнати №2 - поміщено до 2 окремих крафт конвертів, які було визнано речовими доказами; ліхтарик чорного кольору з написом «СОР 580000BL1101» зі слідами речовини бурого кольору - поміщено до паперового крафт пакету НПУ (том №1, а.п.23-26,27-31);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.12.2021 р. проведеного за участю потерпілої ОСОБА_6 , в ході проведення якого остання пояснила та показала, при яких обставинах обвинувачений наносив їй удари. (том №1, а.п.49-53);
- дослідженим в судовому засіданні відеозаписом, що міститься цифровому носії флеш карта пам`яті накопичувач «Team» Micro SD HC, об`ємом 16 GB, який є додатком до протоколу огляду слідчого експерименту від 03.12.2021 року, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_6 (том №1, а.п. 54);
- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 21.10.2021 року, згідно якого вбачається, що проведено опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, а саме: медична картка амбулаторного хворого №2711/423 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки: АДРЕСА_3 , яку визнано та долучено в якості речових доказів по кримінальному провадженню №0000384 від 13.09.2021 року (Том №1, а.п. 71-74, 75-77);
- висновком експерта №123 від 19.11.2021 року відповідно до якого у ОСОБА_6 , згідно наданої медичної документації, малися тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми: відкрита черепно мозкова травма в формі струсу головного мозку: рани волосистої частини голови, осколковий перелом переднього края правої тім`яної кістки на межі міжтім`яного та лобно тім`яного швів; тупа травма лівої кисті: рани тильної поверхні лівої кисті, внутрішньосуглобові переломи голівки основної фаланги 2-го пальця, голівки 3-ої п`ясної кістки, гвинтоподібний перелом середньої третини діафізу 4-ої п`ястної кістки лівої кисті; рана тильної поверхні правої кисті; садна і ділянці шиї та в під нижньощелепній ділянці.
Тілесні ушкодження у вигляді « відкрита черепно мозкова травма в формі струсу головного мозку: рани волосистої частини голови, осколковий перелом переднього края правої тім`яної кістки на межі міжтім`яного та лобно тім`яного швів» виникли від травматичних дій тупого(их) предмета(ів). Згідно до (правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затверджені наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року п.п.2.1.3.б) відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент їх спричинення.
Тілесні ушкодження у вигляді «тупа травма лівої кисті: рани тильної поверхні лівої кисті, внутрішньосуглобові переломи голівки основної фаланги 2-го пальця, голівки 3-ої п`ясної кістки, гвинтоподібний перелом середньої третини діафізу 4-ої п`ястної кістки лівої кисті» виникли від травматичних дій тупого(их) предмета(ів). Згідно до (правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затверджені наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року п.п.2.2.2. ) відносяться до категорії середніх, що спричинили тривалий розлад здоров`я , більше 21 дня.
Тілесні ушкодження у вигляді «рана тильної поверхні правої кисті» виникло від травматичної дії тупого(их) предмета(ів). Згідно до (правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затверджені наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року п.п.2.3.3.) відносяться до категорії легких, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, більше 6 днів.
Тілесні ушкодження у вигляді «садна і ділянці шиї та в під нижньощелепній ділянці» виникли від травматичних дій тупого(их) предмета(ів). Згідно до (правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затверджені наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року п.п.2.3.5.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
На усіх вищезазначених тілесних ушкодженнях відобразилась загальні ознаки дії тупого(их) предмета(ів), що має(ють) обмежену контактуючу поверхню. Індивідуальні особливості контактуючої поверхні травмуючого(их) предмета(ів) в ушкодженнях не відобразились. Усі тілесні ушкодження можуть відповідати строку вказаного в постанові.
Локалізація та механізм спричинення тілесних ушкоджень, що малися у ОСОБА_6 можуть відповідати локалізації та механізму нанесення ударів, яка вказала потерпіла ОСОБА_6 в копії протоколу її допиту від 06.10.2021 року (том №1, а.п.80-83);
- висновком експерта №139 від 06.12.2021 року згідно якого вбачається, що локалізація та механізм спричинення тілесних ушкоджень, що малися у ОСОБА_6 , можуть відповідати локалізації та механізму нанесення ударів, яка вказала потерпіла ОСОБА_6 в копії протоколу слідчого експерименту за її участі від 03.12.2021 року. Локалізація та механізм спричинення тілесних ушкоджень, що малися у ОСОБА_6 , можуть відповідати локалізації та механізму нанесення ударів, як вказав малолітній свідок в копії протоколу його допиту від 03.12.2021 року. На тілесних ушкодженнях, що малися у ОСОБА_6 відобразилися загальні ознаки травматичної дії тупого(их) предмета(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею. Індивідуальні характеристики контактуючого(их) предмета(ів) в ушкодженнях не відобразилися. Не виключається можливість виникнення тілесних ушкоджень від дії премета(ів) зазначених в постанові. Усі виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження виникли від не менше 7-ми травматичних дій. В момент отримання комплексу тілесних ушкоджень, що малися у ОСОБА_6 положення потерпілої та особи що спричиняла ушкодження могло бути самим різноманітним та змінюватися в процесі (том №1, а.п. 85-88);
- висновком експерта №745 від 08.12.2021 року разом з додатком №1, Таблиця до «висновку експерта №745», згідно якого вбачається, що кров потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить до групи 0аb за ізосерологічною системою АВ0 (том №1, а.п. 92-93);
- висновком експерта №186 від 24.12.2021 року разом з таблицею виявлення антигенів А, В і Н ізосерологічної системи АВО згідно якого група крові потерпілої ОСОБА_6 згідно «Висновку експерта» №745 від 08.12.2021 року, проведеному у відділенні судово - медичної імунології Кіровоградського облбюро СМЕ 0ab ізосерологічної системи АВ0. Зразок крові підозрюваного ОСОБА_3 для дослідження не доставлено. При судово медичній експертизі змивів з: руків`я (об.№1) та клинка (об.№2) знайдено кров людини, статеву належність якої встановити не вдалося через недостатню кількість клітинних елементів, придатних для цитологічного обліку. При серологічному дослідженні виявленої крові знайдено антиген Н ізосерологічної системи АВО. Таким чином, враховуючи отримані результати та групу крові потерпілої, можливо зробити висновок про належність виявленої крові особі в крові якої міститься антиген Н ізосерологічної системи АВО, від потерпілої ОСОБА_6 з властивим їй антигеном Н ізосерологічної системи АВ0 не відключається (том №1, а.п.96-98);
- висновком експерта № 746 від 20.12.2021 року разом з додатком №1, таблиці до «Висновку експерта №746» згідно якого вбачається, що кров потерпілої ОСОБА_6 належить до групи 0аb за ізосерологічною системою АВ0. В змивах речовини бурого кольору з порогу біля вхідних дверей до будинку (об`єкт 1), з кімнати №2 будинку (об`єкт 2), зі стільця на подвір`ї (об`єкт 3) знайдено кров людини. При визначенні групової належності в об`єктах 1-3 виявлено антиген Н, що свідчить про походження крові від особи групи 0аb. Таким чином, кров в змивах може походити від потерпілої ОСОБА_6 (том №1, а.п.102-104);
- висновком експерта №150 від 12.01.2022 року згідно якого вбачається, що локалізація та механізм спричинення тілесних ушкоджень, що малися у ОСОБА_6 можуть відповідати локалізації та механізму нанесення ударів, як вказав підозрюваний ОСОБА_3 в копії протоколу слідчого експерименту за його участі від 21.12.2021 року (том №1, а.п.106-107);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.12.2021 р. проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , в ході проведення якого обвинувачений ОСОБА_3 пояснив та показав, при яких обставинах він наносив удари ОСОБА_6 (том №1, а.п.136-142).
Суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_3 і розцінює їх як спосіб захисту та намагання пом`якшити покарання за вчинений злочин. Надані покази обвинуваченого спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені у судовому засіданні та лише підтверджують протилежне.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_3 на те, що він не мав наміру спричиняти смерть потерпілому, спростовується сукупністю слідової інформації, виявленої на місці злочину, а також показання очевидців вчинення злочину, а саме показами потерпілої ОСОБА_6 , свідка м/л ОСОБА_9 , протоколами слідчих експериментів за участю потерпілого, обвинуваченого, показами свідка ОСОБА_17 , що дає підстави вважати, що саме обвинувачений вчинив цей злочин.

Позицію сторони захисту щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, суд сприймає як не обґрунтовану, з огляду на таке.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК ( 2341-14 ), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Замах на вбивство може бути вчинено лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.
Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.
Суд враховує висновок Верховного Суду у справі № 760/4968/15-к, провадження 3 51-320 км17 у постанові від 09.10.2018 року, в якій суд касаційної інстанції зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого.

Верховний Суд роз`яснив, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.

Суд не погоджується із ствердженням захисника адвоката в клопотанні про перекваліфікацію дій обвинуваченого про відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких доказів, які б вказували на наявність у ОСОБА_3 умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_6 .

Так не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_3 з потерпілою перебували у шлюбних відносинах та між ними не було неприязних відносин, а конфлікт виник раптово, коли ОСОБА_11 приїхав до потерпілої, щоб відновити стосунки.
Адже як показала потерпіла, вона значно раніше (ще в серпні) повідомила обвинуваченого, що не має наміру в подальшому з ним жити та навела всі аргументи, через які не бачила подальших стосунків з обвинуваченим. У зв`язку з чим обвинувачений поїхав 23 серпня 2021 року та до 1 вересня 2021 року від нього продовжувалися дзвінки з погрозами, що так це не залишить. Потім, коли приїхав до неї 01 вересня 2021 року та перебував декілька днів, обстановка була напружена, ОСОБА_11 говорив, що «влаштує їм стрес, всі в шоці будуть на наступний день», після того, як поїхав від потерпілої продовжував погрожувати по телефону, потерпіла його боялася та навіть придбала електро шокер, з метою захисту. 12 вересня 2021 року обвинувачений приїхав до потерпілої у вечірній час, перед цим вживав алкогольні напої, потерпіла не бажала відчиняти йому двері будинку, проте обвинувачений проник через вікно, відтиснувши при цьому його,що і сам не заперечував в судовому засіданні.
Відтак зазначені вище обставини не можуть свідчити про те, що конфлікт виник раптово, неприязні відносини між обвинуваченим та потерпілою склалися значно раніше події, що мала місце 12 вересня 2021 року.
Крім того, судом враховується і вибір обвинуваченим знаряддя злочину кухонну сокиру, при цьому не беруться до уваги доводи сторони захисту, що обвинувачений не мав завчасно приготованого знаряддя злочину, оскільки останній проживав значний проміжок часу з потерпілою в належному їй будинку та достеменно знав, де знаходяться ножі, про що свідчить його поведінка, оскільки після нанесення потерпілій удару кулаком в область голови (в праве вухо), від чого вона втратила рівновагу та впала на підлогу, обвинувачений переступив її та пішов на кухню на ножем.
Суд також враховує і заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень в область життєво-важливого органу голови, та критично відноситься до його показів що, удари наносив не на повну силу в голову та бив по рукам. При цьому звертає увагу, удари приходилися на руки, так як потерпіла закривала ними голову. Вказане підтверджується також і висновками експертиз, з яких вбачається, що локалізація та механізм спричинення тілесних ушкоджень, що малися у ОСОБА_6 можуть відповідати локалізації та механізму нанесення ударів, як вказала ОСОБА_6 та сам ОСОБА_3 в протоколах допиту.
Не знайшли підтвердження належними та допустимими доказами покази обвинуваченого, що він надав допомогу потерпілій, а саме водив вмивати її до ванної кімнати в будинку, так і ствердження захисника адвоката в клопотанні про перекваліфікацію дій обвинуваченого та під час виступу в судових дебатах, що обвинувачений одразу вжив заходів, щоб відвернути настання для потерпілої шкідливих наслідків, вказане спростовується протоколом огляду місця події від 12.09.2021 року, показами потерпілої ОСОБА_6 , яка категорично заперечила, що обвинувачений надавав їй допомогу, чи пропонував її надати, про що також свідчать покази м/л свідка ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_17 повідомив, що коли він приїхав, то обвинувачений не надав допомогу потерпілій.
Більше того, суд вважає такими, що спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності, покази обвинуваченого в частині того, що зупинився (перестав наносити удари ножем потерпілій), спочатку після того, як потерпіла сказала, що вона вагітна та в них буде дитина, та пізніше обвинувачений сказав, що зупинився сам, оскільки побачив багато крові в потерпілої, його не зупинив син потерплої малолітній ОСОБА_18 , наносячи йому удари по спині та в голову, та він не отримав навіть тілесних ушкоджень, що, на його думку, підтверджує, що він зупинився сам.
Проте суд враховує, що після нанесення ударів малолітнім свідком ОСОБА_19 , обвинувачений відволікся від потерпілої, зупинився та почав кричати до свідка «якщо він когось викликав, та хтось приїде зараз на допомогу, то не буде ні його, ні мами». Обвинувачений після того, як викинув ніж, душив потерпілу, на запитання чому душив не зміг відповісти. Вказане підтвердив і сам обвинувачений.

Щодо посилання обвинуваченого ОСОБА_3 , що його дії були наслідком агресивної поведінки потерпілої, зокрема те, що вона застосувала відносно нього електро шокер, а її син м/л свідок ОСОБА_18 розбив йому брову, суд вважає, що дані покази повністю спростовуються вищенаведеними доказами і є позицією сторони захисту та спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця. Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

Аналіз ст. 15 КК України дає змогу виокремити три ознаки замаху: 1) вчинення діяння безпосередньо спрямованого на вчинення злочину; 2) не доведення злочину до кінця; 3)причини незавершеності злочинного діяння від волі винного.

Сукупний аналіз наведених вище доказів свідчать, що обвинувачений ОСОБА_3 усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння (наносячи удари кухонним ножем в місце розташування життєво-важливого органу, а саме в області голови), передбачав його суспільно-небезпечні наслідки (що після такої кількості ударів в область голови може настати смерть), і хоча не бажав (з його слів) настання смерті, але свідомо припускав її настання, виходячи з характеру та тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень, проте не зміг завершити свій намір, з причин, що не залежали від його волі, а саме отримавши удари від м/л сина потерпілої, тому ці його умисні дії свідчать про вчинення незакінченого замаху на умисне вбивство потерпілої.
Відтак, суд ретельно дослідивши докази,що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу, сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема знаряддя злочину, кількість та локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, стосунки потерпілої та обвинуваченого та їх поведінку, що передувала події, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання адвоката та перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України.
Аналізуючи сукупність всіх досліджених по справі об`єктивних, належних, допустимих доказів, які є послідовними, достатньо вагомими, чіткими, узгодженими між собою, які досліджені та перевірені судом під час судового слідства по справі, а тому є достовірними, достатніми та відповідають критеріям якості доказів, встановленим в рішеннях Європейського суду з прав людини в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 липня 2011 року та в справі «Яременко проти України» від 12 вересня 2008 року, а тому не викликають сумнівів у суду та покладені в основу вироку, суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, знаходить із достовірністю встановленими та доведеними викладені у вироку фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, дійшов висновку про правильність кваліфікації досудовим слідством дій ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні обвинуваченому покарання суд у відповідності зі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, проти життя та здоров`я особи.

Досліджуючи дані про особу, суд встановив, що ОСОБА_3 неодружений, має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , негативно характеризується за місцем реєстрації, зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок, притягувався до адміністративної відповідальності, у міській раді за місцем тимчасового проживання в м. Мала Виска компрометуючі матеріали відносно обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні, до затримання з 01.11.2021 року працював у ТОВ «Кам-Трейд» на посаді вантажника, за час роботи (з 01.11.2021 по 14.12.2021 року) проявив себе як працелюбний і відповідальний співробітник, характеризувався виключно позитивно, на обліках КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №471 від 24.12.2021 року КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходився у тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст. 19 ч. 1 КК України. У відношенні інкримінуємого правопорушення ОСОБА_3 , слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує.
Суд враховує також, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, внаслідок якого могла настати смерть людини, протиправні дії вчинено в присутності двох малолітніх дітей, які також могли постраждати від таких дій обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після його скоєння, який погрожував малолітньому свідку, якщо той викликав когось на допомогу.

Судом враховується, що обвинувачений зазначив про часткове визнання своєї вини, а саме в частині спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, та, що він вибачився перед потерпілою та її родиною за скоєнні ним діяння.

Обставин, відповідно до ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставиною, відповідно до ст.67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин за яких вчинено вказане кримінальне правопорушення, думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому максимальний термін покарання у виді позбавлення волі, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, в межах санкції ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, з урахуванням вимог ч.3 ст.68 КК України, згідно якої, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, у виді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім, на думку суду, для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, при цьому суд дотримується принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.
Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_3 із врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та висновків суду, суд не вбачає, так як прийшов до переконання, що його виправлення і перевиховання, та попередження нових злочинів, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Відповідно до ухвали слідчого судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2021 року до підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто з 19 год.10 хв. 13.12.2022 року до 19 год. 10 хв.10.02.2022 року. Підозрюваного ОСОБА_3 взяти під варту в залі суду, негайно (Том №1, а.п.127-130).
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з 13.12.2021, зарахувавши йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13.12.2021 по день набрання вироком законної сили, відповідно ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення - за один день позбавлення волі.
Зважаючи на встановлені обставини, дані про особу обвинуваченого та міру покарання, яку призначає суд, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи ч.3 ст.377 КПК України, суд вважає, що запобігання їм неможливе шляхом застосування іншого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, а тому запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили слід залишити без зміни - тримання під вартою.
Під час досудового розслідування потерпілою ОСОБА_6 , заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в якому вона просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь 2566, 60 грн. майнової шкоди, 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частини 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.
Частина 5 статті 128 КПК України визначає, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди слід задовольнити в повному обсязі з наступних підстав.
За змістом ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини; моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.
Позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2566, 60 гривень, суд визнає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на вимогах закону, з яких випливає, що шкода, заподіяна винними злочинними діями обвинуваченого підлягає відшкодуванню останнім. Підтверджена належними доказами та проти якої не заперечував обвинувачений.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості дійшов беззаперечного висновку, що заподіяна моральна шкода є очевидною враховуючи характер вчиненого правопорушення, глибину душевних та фізичних страждань, відуття болю та страху за своє життя та життя малолітніх дітей потерпілої, які стали свідками нападу та протиправним проникненням до житла, на даний час потерпіла ОСОБА_6 продовжує відвідувати лікарів, а наслідками травми є болі і необхідність уникати навантажень, тобто наявні обмеження у звичному укладі життя, обмеження у фізичних навантаженнях викликають значні емоційні страждання і небажані зміни у житті, а тому суд керуючись принципами виваженості та справедливості, враховуючи характер вчиненого правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, суд вважає, що співрозмірним понесеним потерпілою моральним та фізичним стражданням буде моральна шкода в розмірі 100000 грн., оскільки ґрунтується на вимогах закону, з яких випливає, що шкода, заподіяна злочинними діями обвинуваченого підлягає відшкодуванню останнім.

Твердження обвинуваченого про те, що розмір стягнення на відшкодування моральної шкоди не відповідає його матеріального стану є необґрунтованими.
Окрім того, вимога цивільного позову потерпілого у частині стягнення із обвинуваченого процесуальних витрат, пов`язаних із наданням потерпілому професійної правничої допомоги, суд вважає, у відповідності з ч. 2 ст. 120, ст. 124 КПК України, ст.ст. 137, 141 ЦПК України, підлягає задоволенню з наступних підстав.
За правилами ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе потерпілий, а згідно ч. 1 ст. 124 цього Кодексу, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Тотожного роду позицію з даного питання щодо алгоритму відшкодування потерпілому витрат на професійну правничу допомогу висловив і Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в ухвалі від 25.04.2018 у справі № 740/3447/17.
Суду надано договір про надання професійної правничої допомоги від 06.10.2021 року, ордер серії ВА № 1026465, та квитанцію до прибуткового касового ордера №149 від 06.10.2021 року про надання адвокатських послуг, згідно яких, потерпілою сплачено до АО «Усатенко і Усатенко» на підставі договору про надання професійної правничої допомоги 20 000 грн. (том №2, а.п. 11-12, 37).
Тому, зазначені витрати в розмірі 20 000 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 .
Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Питання про речові докази вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Строк відбування покаранняОСОБА_3 рахувати з 13.12.2021, зарахувавши йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13.12.2021 по день набрання вироком законної сили, відповідно ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення - за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без зміни - тримання під вартою в установі для попереднього ув`язнення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 2566,60 грн. майнової шкоди, 100 000 грн. 00 коп. моральної шкоди та 20000 грн. 00 коп. за надання правничої допомоги адвокатом.
Речові докази:
- кухонний ніж з написом «Royalty Line» з рукояткою білого кольору з лезом, довжиною 17 см на поверхні якого наявні сліди речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору та контрольні змиви, які знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області знищити;

- медичну карта на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за №2711/423, яка зберігається у кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області - повернути до КНП «Маловисківська лікарня».

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинувачен(ому)ій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, подавши відповідну заяву. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_21