Дата документу 27.07.2022 Справа № 335/3727/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1102/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/3727/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 липня 2022 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду, окрім іншого, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 11.09.2022 року на умовах, визначених ухвалою слідчого судді від 24.05.2022 року.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати, змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Свої вимоги мотивував тим, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений має постійне місце проживання, має малолітню дитину, має батька похилого віку, який потребує стороннього догляду, тобто має міцні соціальні зв`язки, а відтак не має жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду. Ризик впливу на свідків відсутній, оскільки свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів та були допитані. Що стосується ризиків перешкоджання кримінальному провадженню та скоєння нового злочину, то прокурором не надано жодних доказів, яким саме чином обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню. За наведених обставин до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію захисника та обвинуваченого, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції, задовольняючи дане клопотання, виходив з того, що у даній справі продовжують існувати ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність або вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою. При цьому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти даним ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, з наданих матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 14.04.2022 року був засуджений вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК. Між тим, у даній справі ОСОБА_7 знову обвинувачується у вчиненні аналогічного особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Крім того, обвинувачений офіційно не працевлаштований, а відтак не має постійного законного джерела доходу.

Наведені обставини дають достатньо підстав стверджувати про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може продовжити злочинну діяльність або вчинити нове кримінальне правопорушення, в тому числі і аналогічне.

Також встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який становить підвищену суспільну небезпеку і за вчинення якого передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років.

Наведене дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому кримінальні правопорушення.
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 лише розпочато, свідки у справі судом ще не допитані, а відтак існує ризик незаконного впливу на цих осіб з боку обвинуваченого.

Отже, за наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_7 перебувати на волі, враховуючи стадію судового розгляду, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.

Твердження захисника щодо відсутності доказів існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки заявлений ризик районним судом встановлений не був.

Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, на що йде посилання в апеляційній скарзі, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, та вони не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У контексті наведених обставин колегія суддів не знаходить законних та обґрунтованих підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції також не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 липня 2022 року в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4