Справа № 450/4166/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/397/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_13 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 13.04.2022 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 7, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 304 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочинів, перебачених п. п. 7, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 7, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Плетеничі, Перемишлянського району, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_13 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 ,

законних представників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

представникам потерпілих адвоката ОСОБА_20 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п.7,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296, ч.1 ст.304 КК України, та призначено покарання: - за п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України 12 років позбавлення волі; за ч.4 ст.296 КК України 5 років позбавлення волі; - за ч.1 ст.304 КК України 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 визначено покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з 24 червня 2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_10 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п.7,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання: за п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України - 11 років позбавлення волі; за ч.4 ст.296 КК України 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст.121 КК України 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді 11 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з часу фактичного затримання з 23 червня 2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.7,12 ч.2 ст.115 КК України обвинуваченого виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

В мотивах виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.7,12 ч.2 ст.115 КК України, суд першої інстанції зазначив, що стороною обвинувачення окрім протоколів слідчого експерименту від 14.08.2018 року за участі неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_21 та протоколу слідчого експерименту від 20.08.2018 за участі неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_22 , протоколів про результати здійснення негласних слідчих (розшукових) дій не надано суду жодних доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_6 умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині з хуліганських мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді домашнього арешту залишено без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні злочину. передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_12 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладенням обов`язкі, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_12 у виді домашнього арешту залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_23 , ОСОБА_26 до ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 про відшкодування завданої моральної шкоди задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_23 завдану моральну шкоду в розмірі 250 000 грн., з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_23 завдану моральну шкоду в розмірі 250 000 грн., з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_23 завдану моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_23 завдану моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_24 завдану моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_24 завдану моральну шкоду в розмірі 150 000 грн., з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_24 завдану моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_24 завдану моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_25 , в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_23 завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_25 , в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_23 завдану моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_25 , в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_23 завдану моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_25 , в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_23 завдану моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_26 завдану моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_26 завдану моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_26 завдану моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_26 завдану моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Вироком суду обвинувачені визнані винними у тому, що, ОСОБА_10 23.06.2018 приблизно о 21.00 год. спільно з неповнолітніми ОСОБА_7 , ОСОБА_27 , ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_12 , ОСОБА_31 , ОСОБА_6 , а також з іншими особами, матеріали щодо яких виділено в окремі провадження, у одному з яких триває досудове розслідування, іншому обвинувальний акт скеровано до суду, перебуваючи в гаражному приміщенні гаражного кооперативу «Бігунок» на вул. Трускавецькій у м. Львові, керуючись хуліганським мотивом протиставлення себе суспільству в особі громадян ромської національності, самоствердження у спосіб заподіяння шкоди та вчинення насильницьких дій стосовно таких осіб, вияву зневаги до усталених суспільних цінностей, існуючих норм і правил, домовились про вчинення дій, спрямованих на руйнування тимчасового поселення осіб ромської національності (табору ромів), розташованого у лісосмузі біля перехрестя вулиць Трускавецької та Тролейбусної на межі м. Львова і с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області, та вигнання ромів із зайнятої ними території.
З цією метою, діючи за попередньо розробленим планом, з метою унеможливлення їх впізнання та викриття участі у вчиненні кримінального правопорушення, одягнули на обличчя підшукані маски та на руки рукавиці і озброїлись заздалегідь заготовленими предметами, пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень, а саме ножами, металевими трубами, дерев`яними палицями, ланцюгами та молотком.
Зокрема, ОСОБА_28 взяв дерев`яну палицю, ОСОБА_27 саморобний факел, ОСОБА_21 металевий ланцюг, ОСОБА_7 - ніж, ОСОБА_10 озброївся одночасно ножем і молотком, інші особи, матеріали стосовно яких виділено в окремі провадження, озброїлись аналогічним знаряддям.
Розподіливши між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_28 , ОСОБА_21 , ОСОБА_27 , ОСОБА_30 , ОСОБА_12 , ОСОБА_31 , ОСОБА_6 та інші особи, матеріали стосовно яких виділено в окремі провадження, поділились на групи та мали увійти в табір ромів з метою безпосереднього вчинення зазначених вище дій, а ОСОБА_29 з іншою особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, залишались на підступах до місця розташування табору з метою повідомити про наближення сторонніх осіб інших учасників нападу.
Приблизно о 23.00 год. 23.06.2018 зазначені особи направились у лісосмугу біля перехрестя вулиць Трускавецької та Тролейбусної на межі м.Львова і с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, увійшовши на місце розташування табору ромів за вказаною вище адресою, впродовж 5 хвилин в період часу приблизно з 23.00 год. до 23.25 год. ОСОБА_10 , у групі з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та з іншими співучасниками відповідно до попередньо узгодженого плану, сумісно вчиняли дії, спрямовані на руйнування табору та вигнання ромів із зайнятої ними території. Зокрема, шляхом завдання ударів руками, ногами, та з використанням ножів, металевих труб, дерев`яних палок, ланцюгів та молотка, незважаючи на численні вимоги жителів поселення припинити їх хуліганські дії, руйнували тимчасові шатра в поселенні, супроводжували свої дії нецензурною лайкою та спричинили тілесні ушкодження проживаючим у поселенні особам. Так, під час реалізації спільних дій учасників нападу ОСОБА_10 завдав два удари власним складним ножем малолітньому ОСОБА_25 в ділянку правого стегна та один удар в ліву бокову поверхню тулуба, чим спричинив потерпілому дві рани на правому стегні та одну рану в лівій боковій поверхні тулуба, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, та цим же ножем завдав удар ОСОБА_23 в ділянку лівого передпліччя, чим спричинив їй рану, яка відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Крім того, ОСОБА_10 23.06.2018 в період часу з 21.00 год. по 23.00 год., перебуваючи в гаражному приміщенні гаражного кооперативу «Бігунок» на вул.Трускавецькій у м.Львові, спільно із неповнолітнім ОСОБА_7 , маючи умисел на заподіяння смерті іншій людині під час нападу на тимчасове поселення осіб ромської національності, розташованого у лісосмузі біля перехрестя вулиць Трускавецької та Тролейбусної на межі м.Львова і с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області, з метою самоствердження у вищезазначений спосіб, тобто з хуліганських мотивів, домовились про спільне вчинення дій, спрямованих на реалізацію вказаного злочинного умислу з використанням заздалегідь заготовлених ножів.
З цією метою, неповнолітній ОСОБА_7 озброївся ножем, а ОСОБА_10 озброївся одночасно ножем і молотком.
У подальшому, 23.06.2018 в період часу приблизно з 23.00 год. по 23.25 год. ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи на місці тимчасового поселення осіб ромської національності за вищевказаною адресою, під час вчинення хуліганських дій, пов`язаних із руйнуванням тимчасового поселення осіб ромської національності та вигнанням ромів із зайнятої ними території, з мотивів явної неповаги до суспільства та нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, керуючись умислом, спрямованим на заподіяння ОСОБА_32 смерті, завдавали численні удари ножами та молотком по тілу ОСОБА_32 , чим спричинили потерпілому 20 ран, наскрізне ушкодження та 2 садна, від яких останній помер.
Так, ОСОБА_10 маючи при собі заздалегідь заготовлені та пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень складний ніж та молоток, з метою подолання опору ОСОБА_32 завдав по його тілу декілька ударів молотком, від чого він розламався, чим спричинив потерпілому садно на задній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, садно на зовнішній поверхні правого плечового суглобу, рану на задній поверхні лівого ліктя, рану на задній поверхні лівого стегна та рану вище на 3 см. В подальшому, ОСОБА_10 , використовуючи складний ніж, спільно з невстановленою особою, який також мав при собі заздалегідь заготовлений та пристосований для нанесення тілесних ушкоджень складний ніж типу «метелик», почергово завдавали вказаними ножами численні удари в ділянки голови, живота, спини ОСОБА_32 , чим спричинили йому рану в лівій скроневій ділянці голови, рану на чолі зліва, рану по центру чола більше зліва, рану на зовнішній поверхні лівого плечового суглобу, рану на задній поверхні лівого плеча, рану на животі в 2 см вліво від пупка, рану на животі зліва, наскрізне ушкодження сальника і стінки тонкого кишечника, рану на задній стінці черевної порожнин зліва з відповідним крововиливом в заочеревинний простір і ліву нирку, рану на спині справа по біляхребтовій лінії на рівні 1 ребра та рану нижче на 3 см, рану на рівні 7 грудного хребця та рану нижче в 5 см.
Водночас, ОСОБА_7 , який мав при собі заздалегідь заготовлений та пристосований для нанесення тілесних ушкоджень ніж, знаходячись позаду ОСОБА_32 завдав клинком ножа декілька ударів по тілу останнього, чим спричинив йому рану в ділянці лівої лопатки, рану в ділянці нижнього кута лівої лопатки та рану нижче в 10 см, рану в ділянці лівої сідниці, рану на задній поверхні лівої легені.
Від отриманих тілесних ушкоджень, а саме проникаючого ножового поранення грудної клітки з пошкодженням легені, проникаючого ножового поранення живота з пошкодження тонкого кишечника, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя на момент спричинення та призвели до гострої внутрішньої кровотечі, ОСОБА_32 помер на місці події.
Крім того, ОСОБА_10 , ігноруючи моральні засади суспільства у ставленні до виховання підростаючого покоління, що передбачають охорону неповнолітніх від негативного впливу, який може викликати у них рішучість взяти участь у вчиненні кримінальних правопорушень, втягнув їх у зайняття злочинною діяльністю.
Так, ОСОБА_10 23.06.2018 в період часу приблизно з 21.00 год. по 23.00 год., перебуваючи в гаражному приміщенні гаражного кооперативу «Бігунок» на вул.Трускавецькій у м.Львові, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 , ОСОБА_27 , ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_12 , ОСОБА_31 , ОСОБА_6 , а також з іншими особами, матеріали щодо яких виділено в окремі провадження, у одному з яких триває досудове розслідування, іншому обвинувальний акт скеровано до суду є неповнолітніми, шляхом переконання та спонукання, схилив зазначених осіб до вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганства), вчиненого групою осіб із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, а також ОСОБА_7 до вчинення умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_32 з хуліганських мотивів, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінального правопорушення, передбаченого п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України, та ОСОБА_7 до спричинення ОСОБА_24 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, які мали місце 23.06.2018 в період часу приблизно з 23.00 год. по 23.25 год. у ході нападу на тимчасове поселення осіб ромської національності, розташоване у лісосмузі біля перехрестя вулиць Трускавецької та Тролейбусної на межі м.Львова і с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області.
Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, неповнолітній ОСОБА_7 23.06.2018 в період часу приблизно з 23.00 год. по 23.25 год. під час вчинення хуліганських дій, пов`язаних із руйнуванням тимчасового поселення осіб ромської національності, розташованого у лісосмузі біля перехрестя вулиць Трускавецької та Тролейбусної на межі м.Львова і с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області, та вигнанням ромів із зайнятої ними території, керуючись умислом, спрямованим на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, умисно завдав численні удари власним ножем ОСОБА_24 в ділянку спини та грудної клітки справа, чим спричинив потерпілому проникаюче поранення грудної клітки, яке проявилось раною на спині в ділянці кута правої лопатки та рановим каналом, що проникав в праву плевральну порожнину, та супроводжувалось проникненням повітря в праву плевральну порожнину, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент спричинення, а також спричинив три рани на задній поверхні грудної клітки, які розташовувались паравертебрально на рівні 9 міжребер`я, одну рану на грудній клітці справа на рівні 6 міжребер`я по задньо-пахвинній лінії та дві рани по задній поверхні у верхній третині правого плеча, котрі закінчувались сліпо, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду в частині виправдання ОСОБА_6 за п. п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначення покарання ОСОБА_12 за ч. 4 ст. 296 КК України скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким його визнати винним у вчиненні вказаного злочину та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. ОСОБА_12 призначити покарання за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказує на те, що підставою визнання невинним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого п. п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, є визнання судом першої інстанції недопустимим доказом протоколу обшуку гаражного приміщення гаражного кооперативу «Бігунок» на вул. Трускавецькій у м. Львові від 24.06.2018 року, під час якого виявлені речові докази. При цьому суд покликався на ухвалу Пустомитівського районного суду від 02.07.2018 року, згідно з якою у задоволенні клопотання про проведення вищевказаного невідкладного обшуку відмовлено. В мотивах прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування не надано доказів, кому належить вказаний гараж. Поряд з цим, у підготовчому судовому засіданні прокурором було подано заперечення проти вказаної ухвали, у яких наведені спростування наведених слідчим суддею мотивів. Зокрема, долучена заява ОСОБА_10 , який не заперечив проти проведення невідкладного обшуку у вказаному гаражі, яким він користується з березня 2018 року. Крім того, проти проведення невідкладного обшуку не заперечив і власник гаража ОСОБА_33 . Зазначає, що негласні слідчі (розшукові) дій були проведені з дотриманням вимог КПК України. Із протоколів негласних слідчих (розшукових) дій вбачається розмова обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_27 , згідно з якою ОСОБА_10 розповідає обставини вчинення ним злочину разом із ОСОБА_6 . Зазначає, що у діях ОСОБА_12 жодних обставин, що пом`якшують покарання, немає, він заперечив свою вину, збитки потерпілим не відшкодував. Не заважаючи на це суд першої інтенції призначив обвинуваченому більш м`яке покарання, ніж обвинуваченим, матеріали відносно яких виділені у окреме провадження, з якими укладено угоду про визнання винуватості. Вважає, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вину у вчиненому визнав частково, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався, позитивно характеризується, з моменту вчиненні злочину своєю поведінкою довів, що не становить суспільної небезпеки. Звертає увагу, що відповідно до досудової доповіді органу пробації його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Вказує, що на час вчинення злочину він був неповнолітнім, навчався, позитивно характеризувався за місцем навчання та проживання.

Обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду змінити та визнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 119 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 4 ст. 296 КК України 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 121 КК України 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Зменшити суми, які підлягають стягненню за цивільним позовом.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази наявності у нього умислу на умисне вбивство потерпілого. Вказєу. що показання ОСОБА_23 є суперечливими. Зазначає, що показання ОСОБА_26 у протоколі слідчого експерименту взяті нею зі слів її чоловіка. Висновок суду про те, що потепілий ОСОБА_32 помер на місці події спростовуються висновком експертизи №133/2018 року.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в вапеляційній скарзі просить вирок суду змінити та визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, за ч. 4 ст. 296 КК України 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 121 КК України 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Зменшити суми, які підлягають стягненню за цивільним позовом.

В мотивах апеляційної скарги захисник зазначає, що у матеріалах справи відсутні дані про наявність у перекладача потерпілих диплому про здобуття спеціальної освіти, необхідної для здійснення перекладу. З огляду на це, вважає, що докази отримані в результаті такого перекладу є недопустимими, а саме допити потерпілих у суді, протоколи слідчих експериментів. Особи потерпілих не були належним чином встановлені, оскільки ними не були надані документи, що підтверджують їхні особи. Зазначає, що умислу на заподіяння умисного вбивства потерпілого ОСОБА_34 у нього не було. В суді першої інстанції експерт ОСОБА_35 на підтвердження свого висновку показав, що смерть потерпілого настала від тілесних ушкоджень в області черевної порожнини, які були спричинені не ножем, що був у обвинуваченого. Відповідно до висновку експертизи від 15.08.2018 року тілесні ушкодження, які були нанесені обвинуваченим потерпілому в грудну клітку спричинили втрату ним крові близько 500 мл, а тілесні ушкодження, заподіяні в область черевної порожнини спричинили втрату крові 1400 мл. Вважає слідчі експерименти з потерпілими, з ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_30 , ОСОБА_21 , ОСОБА_38 , ОСОБА_27 , ОСОБА_39 недопустимим доказами, оскільки такі були долучені до матеріалів справи на DVD-R диску, який не був оригіналом та не мав цифрового підпису. Вказує недопустимим доказом протокол слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_10 , оскільки проти його дослідження заперечував сам обвинувачений ОСОБА_10 . Вважає, що вирок суду ухвалений незаконним складом суду, оскільки колегія суддів у вказаному кримінальному провадженні затверджувала угоди про визнання винуватості відносно інших обвинувачених, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження. Крім того, вказує на те, що обвинуваченому не було роз`яснено прав на розгляд кримінального провадження судом присяжних. Звертає увагу на залишені поза увагою суду першої інстанції обставини, що пом`якшують покарання, а саме повне визнання вини відносно хуліганства та нанесення тілесних ушкоджень, часткове визнання вини щодо потерпілого ОСОБА_40 , позитивні характеристики з місця навчання та проживання, з церкви, участь у організації «Пласт». Крім того, згідно з досудовою доповіддю його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Вважає розмір відшкодування за цивільним позовом явно завищеним. Суд не перевірив доводи щодо обґрунтованості цивільного позову, не навів у вироку жодного доказу й розрахунку суми, присудженої на користь потерпілих.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги захисник вказує, що під час судового розгляду суд першої інстанції не роз`яснив обвинуваченому право на розгляд кримінального провадження судом присяжних. Зазначив, що сторона захисту під час судового розгляду піддавала сумніву правильність перекладу показань потерпілих у судовому засіданні. Суд не врахував, що огляд місця події проводився до здійснення його фіксації, упакування додатків до протоколу здійснювалось у підручні упаковки. Вважає всі протоколи слідчих експериментів недопустимими доказами, оскільки такі проведені у світлу пору доби. Стороною обвинувачення не встановлено, яке саме знаряддя злочину було у обвинуваченого. Суд першої інстанції не допитав експертів ОСОБА_41 та ОСОБА_42 з приводу їхніх висновків від 13.09.2018 року та 10.09.2018 року. Вважає. що цивільні позови слід було залишити без розгляду, оскільки у позовній заяві відсутні відомості про поштові індекси позивачів і відповідачів, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номери засобів зв`язку, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, попередній розрахунок суми судових витрат, підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача, не вказані підстави для звільнення від сплати судового збору. Суд не розглянув клопотання сторони захисту про повернення цивільного позову. Позивачами не долучено доказів заподіяння їм моральної шкоди внаслідок злочину.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_12 в апеляційній скарзі з доповненнями просить вирок суду скасувати і ухвалити новий вирок, яким його виправдати.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник покликається на те, що під час судового розгляду не була встановлена роль ОСОБА_12 у вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Зазначає, що ОСОБА_36 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 відмовилися надавати показання щодо проведених за їхньою участі слідчих експериментів. Вважає, що суд не вправі був покликатися на їхні показання, зазначені у протоколах слідчих експериментів. Вказує, що до матеріалів кримінального провадження вказані докази були долучені на дисках, які не були оригіналами і не мали цифрового підпису. Зазначає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, оскільки безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик та допит свідка сторони захисту ОСОБА_43 , яку просила допитати в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, думку обвинувачених, їхніх захисників та законних представників, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора та представника потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечили проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_13 частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Одним із елементів гарантованого статтею 6 Конвенції права на справедливий судовий розгляд є розгляд справи судом, встановленим законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Андрій Ісаєв проти Росії», положення «встановленим законом» передбачає не лише законну основу існування суду, але і його склад у кожній конкретній справі (пункт 33). Встановлення правил щодо складу суду є прерогативою національного процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 КПК України, кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних. Кримінальне провадження стосовно кількох обвинувачених розглядається судом присяжних стосовно всіх обвинувачених, якщо хоча б один з них заявив клопотання про такий розгляд.

Кримінальне провадження в суді присяжних за своєю правовою природою є особливим порядком кримінального провадження, покликаним забезпечити додаткові гарантії особам, обвинуваченим у вчиненні найбільш тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Залежно від волевиявлення обвинуваченого у справах цієї категорії може застосовуватись одна з двох альтернативних судових процедур: загальний порядок судового розгляду колегією у складі трьох професійних суддів; провадження у суді присяжних.

Така альтернативність покликана сприяти дотриманню балансу між економією процесуальних засобів і гарантіями дотримання прав особи у кримінальному судочинстві. Відповідні гарантії полягають у праві обвинуваченого заявити клопотання про розгляд його справи або колегією професійних суддів, або судом присяжних. Можливість вибору між різними процесуальними формами відправлення правосуддя передбачає обов`язок держави в особі її уповноважених органів та службових осіб забезпечити свободу цього вибору та його практичну реалізацію.

Згідно зі ст. 384 КПК України, прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.

Обвинувачений у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, під час підготовчого судового засідання має право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Вимоги статті 384 КПК України щодо роз`яснення особі відповідного права прокурором при направленні обвинувального акта до суду та судом під час підготовчого судового засідання спрямовані на забезпечення ефективної реалізації обвинуваченим зазначеного права завдяки своєчасній поінформованості і наданні йому реальної можливості ініціювати питання про особливий порядок судового розгляду.

Обов`язок роз`яснення обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, про можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних виникає не лише у прокурора, а й у суду першої інстанції під час підготовчого судового засідання.

Виконання місцевим судом обов`язку, передбаченого ст. 384 КПК України, не пов`язано з тим, чи роз`яснив прокурор обвинуваченому про таку можливість до передачі обвинувального акта до суду.

Зазначена позиція узгоджується із практикою Верховного суду, викладеною у постанові від 12.09.2018 року (справа №523/6472/14-к).

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п. п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому відповідно до ч. 3 ст. 31 КПК України, вони мають право на розгляд кримінального провадження судом присяжних.

Поряд з цим, обвинувачені під час підготовчого судового засідання аж до завершення судового розгляду постановленням обвинувального вироку судом першої інстанції не були поінформовані про існування у них права на суд присяжних, а відтак позбавлені можливості реалізувати його до постановлення остаточного судового рішення.

Таким чином, відсутність у матеріалах кримінального провадження та на технічному носії запису судових засідань даних про те, що суд першої інстанції роз`яснив обвинуваченим право на суд присяжних, свідчить про невиконання ним вимог ч. 1 ст. 384 КПК та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило йому ухвалити законний та обґрунтований вирок.

За таких обставин, вирок Сихівського районного суду м. Львова від 13.04.2022 року підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду, що є необхідним та ефективним засобом виправлення допущеної помилки і сприятиме реальному захисту прав і свобод обвинувачених.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати ухвалу суду апеляційної інстанції, перевірити в судовому засіданні доводи, викладені в апеляційних скаргах, та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 13.04.2022 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_7 продовжити до проведення підготовчого судового засідання, але на строк не більше 60 днів.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4