УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 207/2334/21
провадження № 51-2754ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 червня

2022 року,
встановив:
За вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 лютого 2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі

ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року,

та за сукупністю вироків ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2022 року захиснику ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні його клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження зазначеного вироку місцевого суду від 11 лютого 2022 року щодо ОСОБА_5 та повернуто його апеляційну скаргу.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вказаної ухвали суду апеляційної інстанції в касаційному порядку. Вважає, що Дніпровський апеляційний суд безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду щодо ОСОБА_5 .
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Як убачається з копії ухвали Дніпровського апеляційного суду від 09 червня

2022 року, захисник ОСОБА_4 , не погоджуючись з вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 лютого

2022 року щодо ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу поза межами строку

на апеляційне оскарження, в якій порушив питання про його поновлення.
В обґрунтування свого клопотання, захисник вказував на те, що оскільки ОСОБА_5 не був присутній під час проголошення вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 лютого

2022 року, копія вказаного судового рішення в порушення ч. 7 ст. 376 КПК України йому не направлялася, а тому обвинувачений, який при цьому правовою допомогою

не користувався, не був обізнаний про строки апеляційного оскарження. Також, захисник звертав увагу апеляційного суду, що договір про правову допомогу укладений з ним лише 06 травня 2022 року, а отже у апеляційного суду були всі підстави для поновлення адвокату строку на апеляційне оскарження.
Втім, колегія суддів Дніпровського апеляційного суду не визнала наведені захисником ОСОБА_4 причини пропуску строку апеляційного оскарження

як поважні. Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд звернув увагу на те, що судом першої інстанції у судовому засіданні було вказано про час проголошення судового рішення, тобто обвинувачений ОСОБА_5 був обізнаний про здійснення судового розгляду кримінального провадження щодо нього. Крім цього, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що обвинувачений свідомо не з`явився

на проголошення вироку місцевого суду, хоча під вартою не знаходився,

та в подальшому з жодними клопотаннями з приводу отримання копії судового рішення до суду не звертався, тобто не був заінтересований в результаті розгляду кримінального провадження.
Також, апеляційним судом було враховано те, що договір про правову допомогу укладений лише 06 травня 2022 року та обґрунтовано визнав це не поважною причиною пропуску строку. При цьому судом зазначено, що обвинувачений мав об`єктивну можливість скористатися правовою допомогою та реалізувати своє право

на апеляційне оскарження в межах передбаченого для цього строку.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові

від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку,

але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку.
Так, про поважність причин на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.
Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі

й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Зважаючи на наведене, з урахуванням положень п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України

та вищенаведених доводів клопотання захисника про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження, які аналогічні доводам його касаційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в поновленні строку апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції від 11 лютого 2022 року

та відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України вмотивовано повернув адвокату ОСОБА_4 його апеляційну скаргу.
Колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, оскільки захисник не навів об`єктивних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які б суд апеляційної інстанції міг визнати поважними, та поновити зазначений строк.
Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, про що йдеться

в касаційній скарзі, колегія суддів касаційного суду не вбачає.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам

ст. 419 КПК України.
Оскільки зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів убачається,

що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 червня

2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3