ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/50/22 Справа № 692/718/21 Категорія: ч.1 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000188 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ще. Гвардійське, Сімферопольського району, Крим, громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 306,53 грн. та моральну шкоду в сумі 3 000 грн., а разом 3 306,53 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку Драбівського районного суду Черкаської області від 02.11.2021 ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 17 червня 2020 року, близько 11 год. 30 хв. в с. Рождественське Драбівського району Черкаської області, перебуваючи у коридорі житлового будинку домоволодіння по АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи з прямим умислом, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, наніс тілесні ушкодження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді: синці лівого плеча, лівої ступні, лівої пахової ямки, лівої молочної залози, які виникли від дії тупого твердого предмета, які згідно висновку експерта № 05-8-01/187 від 19.06.2020 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта № 05-8-01/187/321/347 від 27.10.2020 не виключеною ймовірністю є виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 за обставин, вказаних у протоколі проведення слідчого експерименту за її участю.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, потерпіла ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій просила його скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, та постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді виправних робіт на строк 9 місяців.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт посилається на те, що ОСОБА_7 неодноразово висловлював погрози фізичною розправою, після подій 17.06.2020, які вона сприймала цілком реальні. Вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не дає можливості досягти мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок місцевого суду залишити без змін, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, досліджених судом, та ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України є вірною.

Оскільки учасники судового провадження не оспорюють доведеність винуватості, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , тому судом апеляційної інстанції вирок місцевого суду в цій частині не перевіряється.

Доводи апелянта про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання та необхідність призначення йому покарання у виді виправних робіт колегія суддів вважає безпідставними, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 місцевий суд достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України кримінальним проступком, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, думку потерпілої, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, обґрунтовано призначив за ч.1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілої, оскільки обвинувачений вчинив кримінальний проступок, раніше не судимий, тому його виправлення можливе лише при призначенні покарання у виді штрафу, яке призначено судом першої інстанції в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України.

Переконливих доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального проступку і особі засудженого внаслідок м`якості в поданій апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено, в зв`язку з чим вважати його занадто м`яким колегія суддів підстав не вбачає.

Призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. є співмірним протиправному діянню, відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та досягнення мети покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження місцевим судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді виправних робіт, як про це просить потерпіла в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді