Справа № 675/120/21
Провадження № 1-кп/675/7/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" травня 2022 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав кримінальне провадження № 0000382 про обвинувачення

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сторониче Ізяславського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, освіта вища, працюючого на посаді комірника у ТОВ «СІЕФДЖІ ТРЕЙДІНГ», раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_9 29 липня 2020 року близько 16 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21213», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись польовою дорогою зі сторони с. Лютарка в напрямку до с. Новостав Шепетівського (колишнього Ізяславського) району Хмельницької області, поза межами населеного пункту на відстані 550 м. від домогосподарства АДРЕСА_2 , не обрав безпечної швидкості для руху, не врахував дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, проявив неуважність, маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду, а саме: ОСОБА_11 , який знаходився у лежачому положенні в межах проїзної частини польової дороги, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, допустив переїзд колесами автомобіля через тіло ОСОБА_11 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер обох половин грудної клітки, переломом груднини, розривом грудної частини аорти, з двобічним гемотораксом (крововиливами в плевральні порожнини), з крововиливами в м`язи грудної клітки, синцями та саднами на її поверхнях, відкритого гвинтоподібного перелому діафіза правої стегнової кістки з раною у нижній третині правого стегна, закритого вивиху лівого кульшового суглобу із садном у його ділянці, закритого перелому шийки лівої плечової кістки, множинних саден на поверхнях обох нижніх кінцівок, рани на внутрішній поверхні правої ступні, рани першого пальця правої ступні, рани на поверхні лоба, рани в правій лобно-виличній ділянці голови, поверхневої рани в ділянці спинки носа, поверхневої рани та трьох саден на поверхні лівого ліктьового суглобу, двох саден у ділянці попереку та лівої сідниці, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що небезпечні для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку були несумісними із життям та призвели до смерті.

Своїми діями ОСОБА_9 порушив вимоги пункту 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), підпунктів б), д) пункту 2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), пункту 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), пункту 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Порушення водієм ОСОБА_9 вимог пункту 1.5, підпунктів б), д) пункту 2.3, пункту 12.1, пункту 12.3 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - спричиненням смерті потерпілому ОСОБА_11 .

Крім того, 29 липня 2020 року близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_9 , продовжуючи свої протиправні дії, відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди за вказаних вище обставин, на ділянці польової дороги, яка розташована на відстані 550 м. від домогосподарства АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, усвідомлюючи, що в результаті його дій, а саме: дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений реальної можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, нехтуючи моральними нормами співжиття, у порушення вимог підпунктів а), г), д) пункту 2.10 (у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а також ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» (учасники дорожнього руху зобов`язані надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод), маючи при цьому реальну можливість вжити заходів для надання медичної допомоги потерпілому, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги ОСОБА_11 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не вжив самостійних заходів для доставлення потерпілого до лікувального закладу та не вжив будь-яких інших заходів, необхідних для відведення небезпеки, що загрожувала життю ОСОБА_11 , зник з місця дорожньо-транспортної пригоди та залишив без допомоги потерпілого, який перебував у небезпечному для життя безпорадному стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю. Натомість, вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, заперечив.

ОСОБА_9 суду показав, що 29 липня 2020 року до обідньої пори він перебував на роботі. У подальшому обвинувачений поїхав до с. Лютарка, де забрав свого знайомого ОСОБА_12 , з яким раніше домовився про зустріч. Далі вони разом рухалися на автомобілі до с. Новостав польовою дорогою. Видимість проїзної частини була поганою, оскільки вона була заросла травою. Під час руху автомобіля ОСОБА_9 помітив перешкоду на дорозі, а тому відвернув кермо вправо, зупинився та вийшов із автомобіля. Далі обвинувачений помітив чоловіка, який лежав на дорозі. ОСОБА_9 перелякався та підійшов до вказаного чоловіка, взяв його за плече та запитав у останнього, чому він там лежить. У відповідь почув нецензурну лексику. Також обвинувачений виявив, що той чоловік перебував у стані алкогольного сп`яніння. Далі він зателефонував до свого знайомого ОСОБА_13 та повідомив, що на дорозі лежить п`яний чоловік та висловлюється нецензурними словами. Жодних видимих пошкоджень у потерпілого ОСОБА_9 не помітив, крові також не бачив, а тому він не знав, що той потребує медичної допомоги, відтак не залишив останнього у небезпеці. Водночас під час допиту обвинувачений не заперечував, що саме він скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої ОСОБА_11 помер на місці події. У подальшому обвинувачений завіз ОСОБА_12 до с. Борисів, а сам повернувся до місця свого проживання. Вдома ОСОБА_9 із своєю родиною та друзями сиділи за столом та святкували придбання його тестем автомобіля. Через деякий час до нього приїхали працівники поліції та попросили дозволу оглянути його автомобіль, на що він погодився. Транспортний засіб було оглянуто в гаражі, розташованому на території місцевої школи. Надалі, йому запропонували прослідувати до відділу поліції, де близько 24 год. 00 хв. обвинуваченому було оголошено про підозру та його затримано.

ОСОБА_9 ствердив, що перед керуванням транспортним засобом спиртних напоїв не вживав, а випив лише за столом вдома разом із родиною та знайомими.

Щодо заявленого потерпілою ОСОБА_7 цивільного позову, обвинувачений пояснив, що завдану ОСОБА_7 матеріальну шкоду він повністю відшкодував. Крім того, ним частково відшкодовано потерпілій моральну шкоду в сумі 15 000 грн. На даний час він визнає позов ОСОБА_7 щодо стягнення моральної шкоди в сумі 100 000 грн. Відносно решти позовних вимог ОСОБА_9 заперечив.

Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, висловив співчуття потерпілій із приводу втрати брата, просив призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Не зважаючи на часткове визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, винуватість ОСОБА_9 підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, із показань потерпілої ОСОБА_7 встановлено, що 29 липня 2020 року їй зателефонували сусіди та повідомили, що її брат ОСОБА_11 загинув у дорожньо-транспортній пригоді. Про обставини самої ДТП їй нічого не відомо, очевидцем цієї події ОСОБА_7 не була. Слідчий повідомив їй, що брата було виявлено на землі, при цьому його переїхав автомобіль.

Потерпіла ствердила, що з 1973 року вона проживає у м. Вінниця. З 1981 по 1982 рік ОСОБА_7 проживала у с. Мокрець у зв`язку з народженням доньки, а з 1982 року вона там не мала місця проживання та не проживає на даний час. За життя ОСОБА_11 вона кілька разів на рік приїздила до нього, постійно з ним спілкувалася по телефону.

Також ОСОБА_7 повідомила суду, що обвинуваченим сплачено їй грошові кошти в сумі 30 000 грн в якості відшкодування майнової шкоди. При обранні міри покарання ОСОБА_9 вона покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що в кінці липня 2020 року близько 17 год. 00 хв. вона на автомобілі марки «УАЗ» їхала по польовій дорозі з с. Лютарка у сторону с. Новостав на город, щоб зібрати сіно. Колія дороги була сухою та набитою. У цей момент вона та водій автомобіля виявили тіло ОСОБА_11 , яке лежало посеред дороги майже перпендикулярно їй. Вони виявили останнього метрів за сім до нього, а зупинилися приблизно за три метри до потерпілого. Голова трупа була розміщена на дорозі, а ноги на узбіччі, при цьому він лежав на спині. Поза тіла потерпілого була неприродною, ноги частково зігнуті в колінах, руки зігнуті в ліктях і притулені до тіла. Коли ОСОБА_14 підійшла до потерпілого, то побачила на ньому тілесні ушкодження, а саме: лице ОСОБА_11 було обчухране та в крові, руки і коліна подерті. Поруч із тілом ближче до узбіччя лежали тапочки, а на узбіччі справа валялися дві лопати. У подальшому вони зателефонували до поліції і повідомили про вказану подію.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 підтвердив покази свідка ОСОБА_14 та показав суду, що в кінці липня 2020 року близько 17 год. 00 хв. на автомобілі марки «УАЗ» підвозив ОСОБА_14 в урочище, розташоване за с. Лютарка. До місця призначення вони їхали ґрунтовою дорогою поганої якості, на якій виросла трава, тому швидко рухатися було неможливо. Хоча дві колії були добре вкатані. Під час руху автомобіля свідок помітив, що посеред дороги на відстані п`ять-сім метрів лежить людина. Свідок спочатку побачив коліна, шию та голову чоловіка, решта тіла перебувала в траві. Тому ОСОБА_15 зупинився на відстані близько трьох метрів до тіла. ОСОБА_14 вийшла з транспортного засобу, оглянула тіло чоловіка та вказала, що той не подає ознак життя. Поряд із померлим ОСОБА_15 помітив тапочки, а справа від нього лежали дві лопати. Ноги потерпілого були розташовані з правої сторони по руху його автомобіля, а голова зліва. ОСОБА_15 помітив подряпини на колінах і лиці трупа. ОСОБА_14 зателефонувала до поліції та повідомила про дану подію. Через деякий час після прибуття поліцейських на місце дорожньо-транспортної пригоди до одного із них хтось зателефонував і повідомив, що знайшовся винуватець, який збив людину на автомобілі марки «Нива».

З показів свідка ОСОБА_13 вбачається, що він працює на посаді начальника сектору агентурно-оперативної роботи відділу кримінальної поліції Шепетівського районного управління поліції. У липні 2020 року він перебував поруч із відділом поліції, що в м. Ізяслав. У цей момент до поліції надійшло повідомлення, що неподалік с. Лютарка знайдено чоловіка без ознак життя. Тому свідок пригадав, що в цей день до нього зателефонував знайомий ОСОБА_9 , який намагався щось йому повідомити, але в зв`язку з поганим зв`язком ОСОБА_13 нічого не почув. Зрозумів лише слово «Лютарка». Тому свідок повідомив про цей факт керівництву поліції. Також ОСОБА_13 був присутній при огляді автомобіля ОСОБА_9 , який знаходився у гаражі, розташованому за територією школи, що проводився поліцейськими у темну пору доби того ж дня.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що 29 липня 2020 року він допомагав своєму знайомому, який проживає у с. Лютарка, встановлювати телевізійну антену, після чого вони обідали та вживали спиртні напої. Близько 15 год. 00 хв. йому зателефонував ОСОБА_9 та сказав, що хоче поспілкуватися із свідком. Натомість ОСОБА_12 попросив ОСОБА_9 забрати його з с. Лютарка. Останній погодився та приїхав до нього на автомобілі марки «Нива» зеленого кольору, свідок вийшов із будинку та сів у транспортний засіб. Близько 16 год. 00 хв. вони рухалися на автомобілі зі швидкістю близько 20-30 км/год по польовій дорозі зі сторони с. Лютарка в напрямку до с. Новостав. При цьому, дорога була покрита травою. Свідок у цей момент перебував на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_9 був за кермом. Обвинувачений повернув правіше, зупинив транспортний засіб, вийшов з нього та попрямував назад за автомобіль, де почав із кимось спілкуватися. Жодних перешкод для автомобіля перед його зупинкою ОСОБА_12 не відчув, не відчув також, щоб транспортний засіб щось переїхав. Безпосередньо перед зупинкою автомобіля свідок не слідкував за дорогою. ОСОБА_12 повернув голову назад та побачив через заднє скло транспортного засобу, що на землі на відстані близько 5-ти метрів позаду автомобіля лежить чоловік. Жодних видимих тілесних ушкоджень на останньому свідок не помітив. ОСОБА_9 запитав у того чоловіка: «Чого ти тут розлігся?». Той у відповідь щось «промукав», бо був у стані алкогольного сп`яніння, а далі висловився нецензурно на адресу обвинуваченого, про жодну допомогу він не просив. Далі ОСОБА_9 зателефонував до поліції та повідомив, що на дорозі лежить п`яний чоловік. Коли обвинувачений повернувся до автомобіля, то розповів про це також ОСОБА_12 . З моменту зупинки автомобіля до моменту, коли вони продовжили рух, пройшло близько 3-5-ти хвилин. У подальшому свідок та обвинувачений поїхали до с. Борисів, де ОСОБА_12 вийшов із транспортного засобу поблизу свого будинковолодіння, а ОСОБА_9 поїхав далі. ОСОБА_12 не зміг надати ствердну відповідь, чи переїхав автомобіль, на якому вони прямували до с. Борисів, тіло потерпілого. Свідок також не виключав, що міг не помітити наявності тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_11 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , суду показала, що вона є дружиною обвинуваченого. 29 липня 2020 року вранці її чоловік ОСОБА_9 поїхав на власному автомобілі по своїх справах, а повернувся близько 16 год. 00 хв. Далі вона, її батьки та обвинувачений сіли за стіл, щоб відсвяткувати придбання її батьком ОСОБА_17 нового автомобіля марки «Чері Тіго». Через хвилин 30 до них також завітали знайомі подружжя ОСОБА_18 , які мали намір привітати їх батька із цією подією. Усі разом вони продовжили святкування, під час якого вживали домашній коньяк. Надалі, Космацькі поїхали. Свідок ствердила, що її чоловік прибув додому, будучи тверезим, жодних ознак алкогольного сп`яніння у нього ОСОБА_16 не бачила. Спиртні напої він вживав вже під час спільного святкування за столом. ОСОБА_9 при спілкуванні повідомив дружині, що під час руху автомобіля він помітив, що в траві лежить якийсь чоловік. Тому обвинувачений зупинився, щоб допомогти йому підвестися, однак останній висловився у його сторону нецензурними словами. Тому ОСОБА_9 залишив його та поїхав далі. У той же день у вечірню пору до їхнього житла приїхали поліцейські, які запитували за ОСОБА_9 . Тому обвинувачений вийшов до них та поїхав із ними у невідомому напрямку. ОСОБА_16 знайшла свого чоловіка у відділі поліції тільки близько 24 год. 00 хв., де їй повідомили про можливу причетність ОСОБА_9 до дорожньо-транспортної пригоди.

Свідок ОСОБА_17 підтвердив покази свідка ОСОБА_16 та показав суду, що проживає разом із дружиною, донькою та зятем. 28 липня 2020 року він придбав автомобіль, а тому його родина мала відсвяткувати цю подію 29 липня 2020 року. У цей день близько 16 год. 00 хв. його зять ОСОБА_9 приїхав додому, будучи тверезим. Далі вони усією родиною сіли за стіл, через деякий час до них приєдналися також подружжя ОСОБА_18 . Під час святкування свідок та ОСОБА_9 випили близько 600 грам домашнього коньяку, останній також вживав пиво. Через деякий час після завершення застілля до будинку під`їхали поліцейські та покликали його зятя. Потім йому зателефонувала донька та повідомила, що ОСОБА_9 забрали працівники поліції у зв`язку з причетністю до дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_17 також повідомив, що ОСОБА_9 розповідав йому, що зупинився на ґрунтовій дорозі неподалік чоловіка, який перебував у лежачому положенні, оскільки почув глухий удар.

Аналогічні покази надала суду свідок ОСОБА_19 , яка пояснила, що 28 липня 2020 року її чоловік ОСОБА_17 придбав автомобіль у м. Хмельницький. Тому наступного дня вона та її родина мали намір відсвяткувати цю подію. Її зять ОСОБА_9 приїхав додому близько 16 год. 00 хв., помився та сів за стіл. На той момент обвинувачений був тверезим, жодних ознак алкогольного сп`яніння у нього не було. Далі до них приєдналося подружжя ОСОБА_18 . ОСОБА_9 вживав за столом домашній коньяк. Через деякий час після застілля до їхнього житла приїхали поліцейські, які забрали обвинуваченого. Про дорожньо-транспортну пригоду за його участю зять їй нічого не говорив.

Свідок ОСОБА_20 суду показав, що його дружина ОСОБА_21 товаришує із дружиною ОСОБА_9 29 липня 2020 року подружжя ОСОБА_18 заїхали до ОСОБА_22 , щоб привітати їх із придбанням автомобіля. Там вони близько 30 хв. сиділи за столом, обвинувачений із своїм тестем вживали коньяк домашнього виробництва. ОСОБА_9 випив у його присутності кілька келихів казаного напою, однак на той час був тверезим і веселим. Про обставини дорожньо-транспортної пригоди свідку нічого не відомо.

Покази свідка ОСОБА_20 підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 , яка суду показала, що 29 липня 2020 року вона із своїм чоловіком відвідували ОСОБА_22 , щоб привітати їх із придбанням автомобіля. Разом вони сиділи за столом та вживали спиртні напої. Обвинувачений вживав коньяк домашнього виробництва, у присутності свідка випив 2-3 келихи цього напою. Разом з тим, під час застілля у ОСОБА_9 ознак стану алкогольного сп`яніння свідок не помічала. Також вона не бачила ознак того, що протягом тривалого часу обвинувачений вживає спиртні напої.

Крім того, винуватість ОСОБА_9 об`єктивно підтверджується наступними доказами.

Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29 липня 2020 року разом із схемою та ілюстративною таблицею до нього встановлено та описано обстановку на місці події. Із вказаного протоколу вбачається, що місцем дорожньо-транспортної пригоди є ділянка польової дороги між селами Лютарка та Новостав, покриття дороги є ґрунтове, трав`яне, колійне, висота трави між коліями від 30 до 60 см., покриття сухе. В ході даної слідчої дії оглянуто труп ОСОБА_11 , зафіксовано сліди руху коліс по траві та відбиток протектора автомобіля, вилучено за допомогою змивів зразки крові з земної поверхні, а також виявлено пару чоловічих тапок та дві лопати (Том 2, а.с. 5-24).

Дані зазначеного протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди є належними доказами, оскільки вони прямо підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення.

За даними висновку судово-медичної експертизи № 179, яка проведена з 30 липня по 28 серпня 2020 року судово-медичним експертом ОСОБА_23 , при експертизі трупа ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у виді тупої закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер обох половин грудної клітки, переломом груднини, розривом грудної частини аорти, з двобічним гемотораксом (крововиливами в плевральні порожнини), з крововиливами в м`язи грудної клітки, синцями та саднами на її поверхнях, відкритого гвинтоподібного перелому діафіза правої стегнової кістки з раною у нижній третині правого стегна, закритого вивиху лівого кульшового суглобу із садном у його ділянці, закритого перелому шийки лівої плечової кістки, множинних саден на поверхнях обох нижніх кінцівок, рани на внутрішній поверхні правої ступні, рани першого пальця правої ступні, рани на поверхні лоба, рани в правій лобно-виличній ділянці голови, поверхневої рани в ділянці спинки носа, поверхневої рани та трьох саден на поверхні лівого ліктьового суглобу, двох саден у ділянці попереку та лівої сідниці.

Діні тілесні ушкодження утворилися прижиттєво, незадовго до настання смерті, від дії тупих твердих предметів, якими могли бути колеса та виступаючі деталі нижньої поверхні кузова автомобіля, що рухався, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що небезпечні для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку були несумісними із життям та призвели до смерті.

Під час первинного контакту автомобіля із тілом ОСОБА_11 останній знаходився у горизонтальному положенні (лежачи) або близькому до нього.

Тілесні ушкодження, що виявлені у ОСОБА_11 , є характерними для переїзду транспортним засобом (автомобілем), могли утворитися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Смерть ОСОБА_11 настала приблизно за 16-20 годин до моменту судово-медичної експертизи його трупа внаслідок тупої поєднаної травми грудної клітки, правого стегна, лівого кульшового суглобу та лівого плеча з розривом грудної частини аорти, множинними переломами ребер обох половин грудної клітки, переломом груднини, відкритим переломом діафіза правої стегнової кістки, вивихом лівого кульшового суглобу та переломом шийки плечової кістки, що супроводжувалось крововтратою та шоком.

Враховуючи множинність та тяжкість тілесних ушкоджень, а саме: наявність розриву грудної частини аорти, множинних переломів ребер обох половин грудної клітки та грудини, відкритого перелому правої стегнової кістки, які супроводжувались як внутрішньою так і зовнішньою гострими кровотечами, врятувати життя ОСОБА_11 у разі надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги відразу після дорожньо-транспортної пригоди було б малоймовірним.

При судово-токсикологічній експертизі крові та сечі з трупа ОСОБА_11 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості: в крові 2,5 проміле, в сечі 2,43 проміле. Дана концентрація етилового алкоголю у крові може відповідати ступеню гострої алкогольної інтоксикації «сильне алкогольне сп`яніння» по відношенню до живої людини.

Враховуючи концентрації етилового алкоголю у крові та сечі з трупа, які на час травмування та настання смерті ОСОБА_11 можуть відповідати сильному алкогольному сп`янінню, при якому відбувається зниження больової чутливості до повної аналгезії, не можна виключити, що після отриманих травм потерпілий міг на протязі короткого проміжку часу не відчувати біль, розмовляти та жестикулювати руками (Том 2, а.с. 26-29).

Вказані висновки підтвердив допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_23 . Останній також суду показав, що при спілкуванні із померлим ОСОБА_11 безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди можна було помітити рани на поверхні носа та обличчя, рану першого пальця правої ступні. Разом з тим, відкритий перелом діафіза правої стегнової кістки міг бути не поміченим, оскільки ОСОБА_11 був одягненим у бріджі, а перелом був розташований вище краю їх штанини. Також не можна було помітити розрив грудної частини аорти, переломи ребер та внутрішні кровотечі, оскільки вони зовнішньо не видимі. Водночас, якби обвинувачений ретельно оглянув тіло ОСОБА_11 , він би виявив наявні у останнього тілесні ушкодження. У даних умовах врятувати життя ОСОБА_11 було неможливо у зв`язку з тим, що він міг прожити не більше десяти хвилин після ДТП, а за цей час потерпілий не міг бути доставлений у кардіохірургічне відділення лікувальної установи.

Згідно з протоколом огляду від 29 липня 2020 року з ілюстративною таблицею до нього предметом огляду є автомобіль марки «ВАЗ 21213», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_9 на час дорожньо-транспортної пригоди. В ході огляду на передньому бампері транспортного засобу виявлено залишки трави, на деталях ходової системи автомобіля виявлено потертості та сліди речовини бурого кольору. Також було проведено та вилучено змиви з відповідних деталей даного транспортного засобу (Том 2, а.с. 33-47).

Законність проведення огляду вищевказаного автомобіля підтверджено ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 липня 2020 року, якою в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України надано дозвіл на його проведення (Том 2, а.с. 51).

За змістом протоколу додаткового огляду місця події від 30 липня 2020 року зі схемою та ілюстративною таблицею до нього при додатковому огляді місця дорожньо-транспортної пригоди за участю статистів було встановлено, що видимість перешкоди у вигляді лежачого на польовій дорозі тіла ОСОБА_11 з місця водія автомобіля марки «ВАЗ 21213», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становила 32 м. (Том 2, а.с. 71-76).

Згідно з даними протоколу додаткового огляду від 04 вересня 2020 року з фототаблицею до нього при проведенні додаткового огляду автомобіля марки «ВАЗ 21213», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на момент огляду перебував на території спеціального майданчику для тимчасового зберігання автотранспорту у м. Шепетівка по вул. Старокостянтинівське шосе, 31, з метою забезпечення проведення трасологічної експертизи за допомогою домкрату та спеціального ключа вилучено заднє праве колесо даного автомобіля (Том 2, а.с. 91-99).

Відповідно до висновку експерта № 10.2-0317:20 від 21 серпня 2020 року на момент огляду робоча гальмова система та рульове керування автомобіля марки «ВАЗ 21213», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебували в працездатному стані та виконували функції, що передбачені їх конструкцією (Том 2, а.с. 80-84).

За змістом висновку судової інженерно-транспортної експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди № 10.1-0448:20 від 02 грудня 2020 року у задані дорожній обстановці водій автомобіля марки «ВАЗ 21213», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху. При заданих вихідних даних та встановлених слідством обставинах події водій автомобіля марки «ВАЗ 21213», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , виконуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 шляхом застосування екстреного гальмування та зупинки керованого автомобіля до місця розташування пішохода. Покази водія автомобіля марки «ВАЗ 21213», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 в частині того, що «…за два метри попереду автомобіля він, помітивши перешкоду, яка знаходилася перпендикулярно дорозі, міг уникнути переїзду, змістившись праворуч на 1 м…», не можуть вважатися технічно спроможними (Том 2, а.с. 180-183).

Згідно з даними протоколу проведення слідчого експерименту від 28 жовтня 2020 року зі схемою та ілюстративною таблицею до нього вбачається, що свідок ОСОБА_12 на місці дорожньо-транспортної пригоди розповів та показав на обставини, за яких він та обвинувачений рухалися польовою дорогою зі сторони с. Лютарка в напрямку до с. Новостав. Далі він відчув, як ОСОБА_9 різко скерував автомобіль праворуч та зупинився. У подальшому свідок помітив позаду транспортного засобу тіло людини, яке лежало поперек дороги. Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_12 розмістив автомобіль та статиста на дорозі. Далі свідок розповів про те, що чув як ОСОБА_9 та ОСОБА_11 спілкувалися між собою (Том 2, а.с. 149-151).

Як вбачається із протоколу огляду транспортного засобу від 18 листопада 2020 року із ілюстративною таблицею до нього, при огляді автомобіля марки «ВАЗ 21213», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було виявлено сліди бурого кольору на передньому бампері та задній лівій частині днища транспортного засобу, а також волокно на задньому амортизаторі. У подальшому вилучено змиви з вказаних деталей автомобіля та вищезазначене волокно (Том 2, а.с. 155-159).

За змістом висновку судово-медичної експертизи № 1499, яка проведена з 07 по 10 серпня 2020 року судово-медичним експертом токсикологом ОСОБА_24 , під час експертизи зразків крові та сечі з трупа ОСОБА_11 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості: в крові 2,5 проміле, в сечі 2,43 проміле (Том 2, а.с. 30).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 595, яка проведена 04 серпня 2020 року судовим-медичним експертом імунологом ОСОБА_25 , кров з трупа потерпілого ОСОБА_11 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (Том 2, а.с. 31).

Відповідно до висновку судової біологічної експертизи № 1189 від 07 грудня 2020 року в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка крові потерпілого ОСОБА_11 .

На наданих на дослідження змиві з днища автомобіля марки «ВАЗ 21213», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилученого в ході огляду, виявлені сліди крові людини та клітини з ядрами. У результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на змиві з днища зазначеного автомобіля.

На поверхні змиву з бампера даного транспортного засобу виявлені клітини з ядрами, слідів крові не виявлено. У результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на змиві з бампера автомобіля.

Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на змиві з бампера зазначеного автомобіля, не збігаються із генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_11 та належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі. Походження вищевказаного сліду від ОСОБА_11 виключається.

Разом з тим, генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на змиві з днища вказаного автомобіля в ході огляду, збігаються з генетичними ознаками зразка крові померлого ОСОБА_11 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові потерпілого ОСОБА_11 та в слідах крові людини і клітин з ядрами, виявлених на змиві з днища зазначеного транспортного засобу, складає 1,3932?10-34. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 7,18 децильйонів (7,18?1033) осіб (Том 2, а.с. 163-177).

Даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30 липня 2020 року встановлено, що ОСОБА_9 було фактично затримано 30 липня 2020 року о 00 год. 03 хв. (Том 2, а.с. 67-70).

Згідно даних постанов про визнання та визначення місця зберігання речових доказів від 30 липня, 04 та 18 листопада 2020 року, а також від 05 січня 2021 року вилучені:

- за результатами проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 29 липня 2020 року пару чоловічих тапок чорного кольору, змиви речовини бурого кольору, схожої на кров, яка знаходилася під ногами трупа ОСОБА_11 , гіпсовий зліпок сліду протектора коліс автомобіля;

- за результатами проведення огляду автомобіля, яким керував ОСОБА_9 на час дорожньо-транспортної пригоди, змиви з відповідних деталей транспортного засобу та зразки ґрунту з нижньої частини автомобіля;

- одяг померлого ОСОБА_11 , два конверти зі зразками ґрунту, вилучені з днища автомобіля та взуття померлого ОСОБА_11 ;

- автомобіль марки «ВАЗ 21213», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та заднє праве колесо до нього;

- під час огляду автомобіля 18 листопада 2020 року змиви з переднього бампера, задньої лівої частини днища та вилучене з заднього амортизатора транспортного засобу волокно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні (Том 2, а.с. 25, 48, 49, 109, 123, 160).

Наведені докази та їх оцінка у своїй сукупності переконують суд, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а також за ч. 1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Передбачених процесуальним законом підстав для визнання вищенаведених доказів неналежними або недопустимими суд не вбачає.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 84, 85 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Зважаючи на вказані приписи процесуального закону, суд через неналежність до кримінального провадження не приймає до уваги та не надає оцінку висновку судово-медичної експертизи № 241 від 14 вересня 2020 року (Том 2, а.с. 100-101), висновку судової трасологічної експертизи № 4.2-0487:20 від 10 вересня 2020 року (Том 2, а.с. 104-108), висновку ґрунтознавчої експертизи № СЕ-19-20/28092-МРВ від 13 листопада 2020 року (Том 2, а.с. 112-122).

Зазначені докази не підтверджують існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та не мають у ньому будь-якого значення, а також не вказують на достовірність чи можливість використання інших доказів у кримінальному провадженні.

Доводи сторони захисту щодо відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, суд відхиляє з наступних підстав.

Суспільна небезпека кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, полягає у тому, що людина, яка має можливість надати допомогу іншій людині і тим самим врятувати її від смерті або настання інших тяжких наслідків, не робить цього, що свідчить про низькі моральні якості цієї особи. Злочинність такої бездіяльності підвищується, якщо особа сама поставила іншу особу в небезпечний для життя стан або причетна до події, через яку особа опинилася в такому стані.

За змістом ст. 135 КК України поставлення в небезпеку виступає як основа для виникнення спеціального обов`язку надати допомогу особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані.

Об`єктивна сторона залишення в небезпеці характеризується двома видами злочинної бездіяльності: 1) бездіяльність-невтручання, що полягає у невиконанні особою обов`язку щодо надання необхідної допомоги потерпілому, який перебуває у небезпечному для життя стані й позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження, коли небезпека виникла незалежно від суб`єкта цього злочину; 2) змішана бездіяльність - бездіяльність щодо надання допомоги потерпілому особою, яка сама поставила його в небезпечний для життя стан.

Бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), яку вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах. Бездіяльність за своїми соціальними та юридичними властивостями тотожна діянню, тобто вона суспільно небезпечна і протиправна, є свідомим і вольовим актом поведінки людини.

Кримінальна відповідальність за злочинну бездіяльність настає лише за таких умов:

а) на особу було покладено спеціальний обов`язок вчинити активні дії, якими було б відвернене настання суспільно небезпечного наслідку;

б) у особи була реальна можливість у даній конкретній ситуації вчинити відповідні активні дії і запобігти настанню суспільно небезпечних наслідків.

Обов`язок вчинити певні дії (діяти певним чином) може випливати з різних підстав: із закону або з іншого нормативного акта; із професійних або службових функцій особи; із договору; із родинних відносин; із попередньої поведінки особи, якщо вона своїми діями створює небезпеку для іншої особи і внаслідок цього зобов`язана надати їй допомогу.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 135 КК України, завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Що стосується наслідків, ставлення суб`єкта злочину до них завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю).

Вольовий момент вчинення злочину, передбаченого ст. 135 КК України, полягає у небажанні суб`єкта злочину надати допомогу безпорадній особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними (прагнення уникнути кримінальної відповідальності, небажання обтяжувати себе, байдуже ставлення до долі іншої людини, егоїзм, небажання допомогти через брак часу, неприязнь до потерпілого, легкодухість, ревнощі, помста тощо), але на кваліфікацію вони не впливають.

Моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Варто зазначити, що для кваліфікації злочину не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю або здоров`ю особи. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, несе відповідальність за ст. 135 КК України. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2020 року в справі № 552/6700/17, від 10 березня 2021 року в справі № 742/1479/19, від 11 березня 2021 року в справі № 711/798/18.

Про те, що ОСОБА_9 завідомо залишив без допомоги особу, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, якщо той хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, свідчить наступне.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений не заперечив того факту, що скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, які були несумісними із життям та призвели до смерті останнього. Водночас, ОСОБА_9 стверджував, що він не відчув наїзду на ОСОБА_11 та не помітив на тілі потерпілого жодних тілесних ушкоджень, а тому не міг знати, що той потребує допомоги. Хоча обвинувачений підходив до потерпілого, брав його рукою за плече та спілкувався із ним.

Разом з тим, такі покази обвинуваченого спростовуються іншими дослідженими судом у судовому засіданні доказами.

Так, свідок ОСОБА_17 повідомив суду, що його зять ОСОБА_9 розповідав йому про те, як зупинився на ґрунтовій дорозі неподалік чоловіка, який перебував у лежачому положенні, оскільки почув глухий удар під час руху автомобіля.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які невдовзі після дорожньо-транспортної пригоди виявили труп ОСОБА_11 , ствердили суду, що коли підійшли до потерпілого, то помітили на ньому видимі ознаки тілесних ушкоджень, а саме: ОСОБА_14 виявила, що лице ОСОБА_11 було обчухране та в крові, руки і коліна подерті, а ОСОБА_15 помітив подряпини на колінах і обличчі трупа.

Також допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_23 показав суду, що при спілкуванні із померлим ОСОБА_11 безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди можна було помітити рани на поверхнях його носа та обличчя, рану першого пальця його правої ступні.

Відтак, суд вважає, що ОСОБА_9 повинен був усвідомлювати небезпечний для життя потерпілого стан та його безпорадність.

Отже, за встановлених судом фактичних обставин, є повністю доведеним той факт, що ОСОБА_9 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, не надавши будь-якої допомоги ОСОБА_11 , який унаслідок отриманих тілесних ушкоджень її потребував, не викликавши швидку, не впевнившись у тому, чи прибула швидка, чи було надано потерпілому медичну допомогу, самовільно покинув місце пригоди, залишивши потерпілого у небезпечному для життя стані.

Будь-які докази про неможливість надати необхідну потерпілому допомогу відсутні.

Тому показання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що йому не було відомо про наїзд на ОСОБА_11 і небезпечний для життя стан потерпілого та його безпорадність суд розцінює як обраний ним спосіб захисту, а його показання, як такі, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності чи зменшення такої відповідальності.

Таким чином, доводи сторони захисту про те, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 135 КК України, є неспроможними.

Разом із тим, із об`єму обвинувачення ОСОБА_9 суд виключає порушення ним п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, так як дана обставина не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

Як вбачається із змісту протоколу отримання зразків для експертизи від 29 липня 2020 року, 29 липня 2020 року у присутності понятих лікарем ОСОБА_26 у ОСОБА_9 було взято кров, необхідну для проведення експертизи (Том 2, а.с. 52).

Згідно з даними висновку судово-медичної експертизи № 1469, проведеної 03-04 серпня 2020 року судово-медичним експертом токсикологом ОСОБА_27 , при судово-медичній експертизі зразка крові ОСОБА_9 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю у кількості 0,75 проміле (Том 2, а.с. 53).

Також відповідно до роздруківки з приладу «Драгер» (Алкотест 6810), ARBН № 0618 ОСОБА_9 станом на 21 год. 51 хв. 29 липня 2020 року перебуває у стані алкогольного сп`яніння (тест № 1033 - результат 1,27 проміле) (Том 2, а.с. 58).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 не заперечив факту вживання ним 29 липня 2020 року алкогольних напоїв, однак ствердив, що вживав спиртне вже після дорожньо-транспортної пригоди, перебуваючи вдома.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 суду підтвердили цю обставину та вказали, що жодних ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_9 до спільного вживання алкогольних напоїв не було.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи відсутність у матеріалах кримінального провадження будь-яких доказів вживання обвинуваченим алкогольних напоїв безпосередньо перед керуванням транспортним засобом та наявність послідовних і узгоджених між собою показів ряду свідків, які підтверджують версію сторони захисту стосовно факту вживання ОСОБА_9 спиртного вже після ДТП за його участю, суд приходить до висновку про не підтвердження факту перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння під час керування автомобілем.

У той же час, виключення з обсягу обвинувачення порушення ОСОБА_9 п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху жодним чином не впливає на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Також за вказаних обставин суд виключає з обвинувачення ОСОБА_9 обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Підходячи до обрання міри покарання ОСОБА_9 , виходячи із загальних засад призначення покарання, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, їх особливості, особу винного, зокрема, його характеристику, фактичні обставини справи.

Вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 135 КК України є нетяжким злочином, а за ч. 2 ст. 286 КК України - тяжким злочином.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає часткове добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Суд не визнає щире каяття як обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_9 , оскільки основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Під час судового розгляду судом таких обставин встановлено не було.

Суд враховує, що ОСОБА_9 раніше не судимий, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні доньку, яка є студенткою Національного університету «Острозька академія», працює, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно.

Згідно з досудовою доповіддю щодо ОСОБА_9 , складеною старшим інспектором Ізяславського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства є середнім. На думку органу пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та спосіб його життя, його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 суду вказала, що при призначенні покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду.

Разом з тим, при призначенні покарання ОСОБА_9 суд враховує і ту обставину, що вчинене кримінальне правопорушення потягло тяжкі наслідки у вигляді смерті людини.

Крім того, після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 у порушення вимог Правил дорожнього руху не залишився на місці пригоди; не вжив можливих заходів для надання медичної допомоги потерпілому, не викликав бригаду екстреної медичної допомоги, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, не чекав на прибуття поліцейських, не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, а залишив місце пригоди.

Умисний характер дій обвинуваченого, а саме: залишення в небезпеці потерпілого, який перебував у безпорадному для життя стані, свідчить про підвищену суспільну небезпечність даного діяння.

З огляду на викладене, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 слід призначити покарання лише у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

На думку суду, таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому підстав для звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням згідно з ст. 75 КК України та підстав для призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України суд не вбачає.

Потерпілою ОСОБА_7 подано до суду цивільний позов про стягнення на її користь з обвинуваченого ОСОБА_9 35 000 грн майнової шкоди та 200 000 грн моральної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями.

У ході розгляду справи ОСОБА_9 повністю відшкодовано ОСОБА_7 завдану кримінальними правопорушеннями майнову шкоду в сумі 35 000 грн та моральну шкоду в сумі 15 000 грн, що потерпіла та її представник адвокат ОСОБА_8 беззаперечно підтвердили у судовому засіданні. Відтак, позов ОСОБА_7 у частині стягнення майнової шкоди задоволенню не підлягає у зв`язку з її добровільним відшкодуванням обвинуваченим.

Що стосується позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_9 моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї, чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Матеріалами провадження встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 проживав у с. Новостав Шепетівського району Хмельницької області. Його ж сестра ОСОБА_7 , яка визнана по справі потерпілою, проживала окремо від нього ще з 1982 року. Цей факт вона підтвердила у судовому засіданні.

Таким чином, оскільки потерпіла ОСОБА_7 однією сім`єю із потерпілим ОСОБА_11 не проживали, відсутні законні підстави для стягнення на її користь із обвинуваченого моральної шкоди.

Аналогічних висновків щодо застосування ч. 2 ст. 1168 ЦК України дійшов Верховний Суд у справі № 182/2352/14-к у постанові від 13 грудня 2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому витрати на залучення експертів для проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу у сумі 1307 грн 60 коп, комплексної судової автотехнічної експертизи в сумі 1307 грн 60 коп, а також судової біологічної експертизи в сумі 9773 грн 97 коп підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави в повному обсязі.

Разом з тим, витрати на залучення експертів для проведення судової трасологічної експертизи в сумі 980 грн 70 коп, судової ґрунтознавчої експертизи в сумі 13 076 грн 00 коп не підлягають стягненню з обвинуваченого, оскільки висновки експертів № 4.2-0487:20 від 10 вересня 2020 року та № СЕ-19-20/28092-МРВ від 13 листопада 2020 року не мають доказового значення для даного кримінального провадження.

Запобіжний захід обвинуваченому на даний час не обраний, ОСОБА_9 виконував покладені на нього процесуальним законом обов`язки, а тому на момент ухвалення вироку відповідних підстав та ризиків для обрання запобіжного заходу немає.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши йому покарання:

- за ч. 1 ст. 135 КК України 2 (два) роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 286 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 призначити остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбуття покарання рахувати ОСОБА_9 з дня приведення вироку до виконання.

Зарахувати ОСОБА_9 в строк відбуття покарання час затримання з 30 липня 2020 року по 31 липня 2020 року включно відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу не обирати.

У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, відмовити.

Після набрання вироком законної сили скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2020 року на автомобіль марки «ВАЗ 21213», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_28 .

Речові докази по справі:

- пару чоловічих тапок чорного кольору, змиви речовини бурого кольору, схожої на кров, яка знаходилася під ногами трупа ОСОБА_11 , гіпсовий зліпок сліду протектора коліс автомобіля, змиви з деталей транспортного засобу, зразки ґрунту з нижньої частини автомобіля, вилучене з заднього амортизатора автомобіля волокно, одяг померлого ОСОБА_11 , два конверти зі зразками ґрунту, які перебувають на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, знищити;

- автомобіль марки «ВАЗ 21213», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває на зберіганні на майданчику Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, заднє праве колесо до зазначеного автомобіля, яке перебуває на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, повернути власнику ОСОБА_28 .

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави 12 389 (дванадцять тисяч триста вісімдесят дев`ять) грн 17 коп судових витрат за проведення судових експертиз.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: ОСОБА_1