Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0005200 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , судимого:

1) вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2018

за ч.1 ст.309 України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних

мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;

2) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2018

за ч.2 ст.309 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі

ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з

випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

3) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2019

за ч.2 ст.309 КК України на підставі ст.71 КК України

на 3 роки 1 місяць позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2021 року,

у с т а н о в и л а :
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2021 ОСОБА_8 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2019, більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Цим же вироком ОСОБА_9 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 просить вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років і на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2019, більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та правильність кваліфікації їхніх дій, однак вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

При цьому вказує, що, призначивши покарання на строк, наближений до мінімального, суд не в повній мірі врахував, що ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав лише частково, особу винного, який неодноразово судимий, та обставину, яка обтяжує покарання, рецидив злочинів.

Також в апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_9 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги щодо ОСОБА_8 належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за попередньою змовою між собою вчинили грабіж щодо ОСОБА_11 за наступних обставин.

21 червня 2019 року близько 03 години 55 хвилин неподалік ОСОБА_8 , який разом зі знайомим перебував за адресою: АДРЕСА_3 , пройшов неповнолітній потерпілий ОСОБА_11 та його друг ОСОБА_12 . Між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт, після чого ОСОБА_8 почав бігти за потерпілим, а ОСОБА_9 до нього приєднався. ОСОБА_8 і ОСОБА_9 наздогнали ОСОБА_11 , збили його з ніг та почали завдавати удари руками та ногами в різні частини тіла, і під час цього у них виник умисел на відкрите викрадення майна останнього. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою, а ОСОБА_9 також повторно, подолали волю ОСОБА_11 до опору, ОСОБА_9 нахилився над потерпілим і ривком вихопив з його руки мобільний телефон іPhone 7 32Gb вартістю 10 000 гривень. Після цього ОСОБА_8 і ОСОБА_9 залишили місце вчинення злочину, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2018 і 2019 років народження, не працює, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, і обставину, що його обтяжує, рецидив злочинів, і правильно призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції закону України про кримінальну відповідальність, за яким його визнано винуватим.

Отже, мотивуючи висновок про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, суд взяв до уваги зазначені раніше дані й обставини, в тому числі ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор.

Часткове визнання обвинуваченим вини є позицією захисту, яка згідно з ст.65 КК України не може враховуватися при призначенні покарання.

Переконливих доводів на обґрунтування апеляційних вимог про необхідність призначення ОСОБА_8 максимального строку покарання, передбаченого відповідною санкцією, прокурор не навів.

А тому підстави для задоволення апеляційної скарги в частині, яка стосується ОСОБА_8 , відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні в цій частині без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3