Номер провадження: 11-кп/813/465/22
Номер справи місцевого суду: 493/1408/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000339 від 10.08.2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 28.07.2021 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Йосипівка Савранського району Одеської області, українця, громадянина України, який має неповну середню освіту, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню та одну малолітню дитину, невійськовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

встановив:

Оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Вироком суду частково задоволено цивільний позов ОСОБА_8 , та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн., в іншій частині позову відмовлено.

Згідно з оскарженим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку за наступних обставин.

09.08.2019 року, близько 19:00 год., ОСОБА_7 , знаходячись біля ставка в центральній частині с. Плоске Балтського району Одеської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вчинив сварку із ОСОБА_8 , під час якої умисно наніс йому один удар кулаком правої руки по правій частині обличчя, чим спричинив ОСОБА_8 легке тілесне ушкодження у виді синця на правій вилиці.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку, просить його скасувати та постановити новий вирок, яким виправдати його через відсутність в діях складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, оскільки він перебував у стані крайньої необхідності, був вимушений захищати себе від тілесних ушкоджень, які йому першим став наносити потерпілий ОСОБА_8 .

Також обвинувачений зазначив про незаконність вироку суду щодо стягнення з нього на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Разом з тим, до початку судового розгляду на адресу апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_9 , погоджене з обвинуваченим ОСОБА_7 та самого обвинуваченого, в якому захисник та обвинувачений просять звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження, у зв`язку із закінченням строків давності.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Потерпілий ОСОБА_8 подав до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено за відсутності потерпілого, обвинуваченого та його захисника, які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, клопотань про відкладення апеляційного розгляду справи не подавали. При цьому обвинувачений та його захисник просили розглянути кримінальне провадження за їх відсутності.

Колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу, а також на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це становить загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; вивчивши матеріали кримінального провадження та клопотання обвинуваченого та його захисника про закриття кримінального провадження; апеляційний суд приходить висновку про таке.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України (далі КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а саме ухвалене: компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні підстави для його ухвалення.

Статтею 2 КПК передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною 3 ст. 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно матеріалів кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_7 інкриміновано вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, яке мало місце 09.08.2019 року.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто згідно матеріалів кримінального провадження 09.08.2019 року і ця обставина сторонами не заперечується.

Загальне правило щодо дії закону про кримінальну відповідальність в часі відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України передбачає, що кримінальна протиправність і карність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків; невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості; не ухилення особи від слідства або суду.

Строки давності диференційовані залежно від виду вчиненого злочину, а щодо проступків від виду передбаченої у санкції статті покарання.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою кримінального правопорушення. Строки давності починають спливати з нуль годин тієї доби, яка настає після доби вчинення злочину; строк давності закінчується після того, як сплила передбачена ст. 49 кількість повних років, о 24 годині останньої доби відповідного строку.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу ОСОБА_7 був засуджений за вчинення нового кримінального правопорушення чи ухилявся від слідства та суду. Прокурор вказаних обставин не заперечує.

З огляду на наведене, з часу вчинення кримінального правопорушення на день розгляду судом апеляційної інстанції оскарженого вироку, минуло більше двох років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення обвинуваченої до відповідальності, передбачений ст. ст. 49 КК України.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

У своїй постанові від 22.05.2018 року по справі №665/2387/14-к (провадження №51-240км18) Верховний Суд вказав, що підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтями 49 КК є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Якщо строк давності закінчується після ухвалення обвинувального вироку, то особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності (покарання) тільки до набрання вироком законної сили. Так, наприклад, закінчення строку припадає на час апеляційного провадження. У такому разі апеляційний суд, встановивши і перевіривши всі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження (справу).

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що на день апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції обвинувачений або його захисник мають право на звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. ст. 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 в поданому до апеляційному суду клопотання зазначив, що йому зрозумілі наслідки закриття кримінального провадження на підставі положень ст. 49 КК України.
Таким чином, враховуючи звернення обвинуваченого ОСОБА_7 з клопотанням про скасуванням вироку та закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України, впевнившись в добровільності його волевиявлення та усвідомлення останнім наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, приймаючи до уваги, що інкриміноване останньому кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, відповідно до ст.12 КК України (зі змінами внесеними Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 року), відноситься до кримінального проступку, а відомості щодо зупинення чи переривання строку давності в матеріалах кримінального провадження відсутні, що свідчить про закінчення строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, апеляційний суд приходить до висновку про існування підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК та звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України (зі змінами внесеними Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 року), в зв`язку із закінченням строків давності.

Разом з тим, оскільки матеріали справи містять цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та судом першої інстанції було стягнуто на користь потерпілого моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, апеляційний суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований Главою 9 КПК.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення по суті цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, цивільний позов не підлягає розгляду по суті у випадках закриття кримінального провадження, як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

При цьому, слід зазначити, що закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК, тобто з нереабілітуючих підстав, не виключає можливості цивільно-правової відповідальності особи за шкоду, заподіяну нею, і не позбавляє потерпілого права звернутися до суду у порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведене, колегія суддів звертає увагу потерпілого, що закриття кримінального провадження, у разі наявності у нього претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої, не позбавляє потерпілого права звернутися із цивільним позовом в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року по справі №345/2618/16-к.

Згідно положень ч.1 ст.417 КПК, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 417, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 28.07.2021 року, яким засуджено ОСОБА_7 за скоєння кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України скасувати.

Кримінальне провадження №0000339 від 10.08.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.1 ч.1 ст.49 КК України

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4