Справа № 461/580/22
Провадження № 1-кс/461/1994/22
09.06.2022 року місто Львів
Так, головуючим у справі суддею ОСОБА_7 подано заяву про самовідвід, яка містить наступні доводи та мотиви.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова у складі головуючого судді ОСОБА_7 від 31.05.2022 року клопотання прокурора ОСОБА_10 про виділення матеріалів кримінального провадження в окреме провадження - задоволено. Виділено в окреме провадження матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 307 КК України, ч.2 ст.255-1 КК України та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.
Вказуючи на необхідність уникнення повторної участі у кримінальному провадженні та уникнення сумнівів у неупередженості головуючий подав заяву про самовідвід від розгляду даного кримінального провадження.
Крім того, обґрунтовуючи наведену заяву головуючий посилається на положення ст. ст.75, 80 КПК України, вказуючи на наявність підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, відповідно до яких суддя зобов`язаний заявити самовідвід. Також, головуючий посилається на положення ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ст. 15 Кодексу суддівської етики.
Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судовому засіданні, кожен окремо, підтримали дану заяву.
Обвинувачена ОСОБА_2 та захисник ОСОБА_6 , кожен окремо, проти задоволення заяви заперечили.
Прокурор в судове засідання не з`явився, подав клопотання згідно якого при вирішенні заяви про відвід покладається на розсуд суду.
Інші учасники кримінального провадження у судове засідання не прибули.
Відповідно до положень глави 3 параграфу 6, зокрема ст.81 КПК України, неявка в судове засідання учасників провадження не є перешкодою для розгляду заяви про самовідвід.
Згідно п. 4 ч. 1 статті 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, серед іншого, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.
Відповідно до статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Згідно ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.
За практикою Європейського суду з прав людини важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.
У п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Законодавець надає учасникам судового провадження можливість коректного розв`язання ситуації, що створилася, шляхом заяви самовідводу, що є етичним моментом законодавства, яке регулює ці питання.
Констатуючи право підсудних на судовий процес із достатньою впевненістю в безсторонності суду, який вирішує його справу, суд забезпечує не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається, де суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.
При зовнішній демонстрації судом незалежності та безсторонності можуть виникнути щодо цього сумніви. Важливою є та довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні викликати у громадськості.
Сам по собі даний факт, з точки зору наведених положень КПК України, не являється обов`язковою підставою для усунення судді від подальшої участі у розгляді обвинувального акту.
Наведене вбачається із змісту поданої заяви, де головуючий прямо вказує на необхідність усунення усіх сумнінвів щодо його неупередженості, тобто суддя посилається на положення п. 4 ч. 1 статті 75 КПК України, як на підставу відводу.
В цьому контексті, виходячи з наведених вище доводів щодо необхідності забезпечення довіри, яку суди повинні викликати у громадськості в демократичному суспільстві, важливою є думка учасників процесу (сторін кримінального провадження) щодо поданої заяви.
Отже, ухвалюючи рішення за заявою, враховую те, що троє обвинувачених у даному кримінальному провадженні під час розгляду даної заяви її підтримали.
Стосовно доводів головуючого про висловлення своєї позиції у кримінальному провадженні та попередній оцінці доказів у справі, слід вказати на наступне.
Відповідно до положень Пленуму ВССУ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», у разі якщо кримінальне провадження здійснюється стосовно кількох осіб, які підозрюються/обвинувачуються у вчиненні одного або кількох кримінальних правопорушень, і згоди щодо укладення угоди досягнуто не з усіма підозрюваними/обвинуваченими, відповідно до вимог абз. 1 ч. 8 ст. 469 КПК угоду може бути укладено з одним (кількома) із підозрюваних/обвинувачених. Кримінальне провадження стосовно особи (осіб), з якими досягнуто згоду щодо укладення угоди про визнання винуватості, на підставі постанови прокурора або ухвали суду підлягає виділенню в окреме провадження залежно від того, на якій із стадій кримінального провадження сторонами було ініційовано укладення угоди.
Крім того, суд шляхом вивчення витребуваних документів, проведення опитування сторін, інших учасників судового провадження зобов`язаний переконатися, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою. Якщо суд матиме обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або ж сторони в дійсності не примирилися, він відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 474 КПК зобов`язаний відмовити в затвердженні угоди.
Зокрема, мотивувальна частина вироку на підставі угоди відповідно до ч. 3 ст. 475 КПК серед інших обставин, зазначених у цій статті, має містити мотиви, якими суд керувався під час: а) вирішення питання про відповідність угоди вимогам КПК та КК; б) ухвалення вироку. У зв`язку з цим слід визнати правильною практику тих судів, які в мотивувальній частині вироку, ухваленого на підставі угоди, зазначають, що на виконання вимог ст. 474 КПК судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним.
Отже, наведені положення зобов`язують суд під час дослідження угоди на предмет наявності підстав для її затвердження перевірити таку угоду на предмет її відповідності нормам КК України, до яких безумовно слід віднести питання кваліфікації дій особи, тобто наявності у таких діях складу відповідного правопорушення.
Дотримання відповідної наведеної вище процедури нерозривно пов`язано з перевіркою і дослідженням обставин, які мають відношення до інших учасників кримінального провадження, зокрема обвинувачених, які не визнають свою вину або не зверталися до суду з клопотанням про затвердження угоди.
В даному кримінальному провадженні, виходячи з суті пред`явленого обвинувачення, зокрема вчинення злочинів обвинуваченими у співучасті, обставини справи щодо оцінки дій кожного з обвинувачених, які підлягають дослідженню, очевидно пов`язані між собою.
Таким чином, виходячи з наведених доводів та мотивів, приймаючи до уваги зміст заяви про самовідвід, тобто доводи судді, врахувавши думку учасників провадження, той факт, що троє обвинувачених подану заяву підтримали, приходжу до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.
Керуючись положенями глави 3 параграфу 6 КПК України, суддя -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1