ВИРОК
іменем України
"20" вересня 2022 р. Київський районний суд м. Харкова у складі суду:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.04.2021 року за № 0000389 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, в силу ст. 89 КК України не судимого, не працюючого, не одруженого, зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_1

з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Судом встановлено, що 17.04.2021 приблизно о 13-30 год., ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де під час спільного вживання алкогольних напоїв зі своїми знайомими, між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в ході словесної сварки виникли неприязні відносини.

В ході конфлікту, ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, маючи умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, в ході сварки з ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, наніс тому один удар кухонним ножем, який тримав в правій руці, в область грудної клітини зліва, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітини та живота, що бере свій початок з ушкодження, розташованого в проекції 7-8 міжреберних проміжків по біля-грудинній лінії зліва, із ушкодженням м`яких тканин грудної клітини за ходом ранового каналу, міжреберного м`язу та плеври, серцевої сорочки, правого шлуночка серця, лівого купола діафрагми та селезінки, що супроводжувалося лівобічним гемопневмотораксом (скупченням повітря та крові у лівій плевральній порожнині - до 2000 мл крові), гемоперикардом (крововиливом у серцеву сумку) та гемоперитонеумом (крововиливом у черевну порожнину - до 1500 мл), що по ступеню тяжкості належить до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, а також втрату органу селезінки.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе не визнав у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, що було інкриміновано органом досудового розслідування, вказуючи на те, що в нього не було наміру на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_7 , вони з ним так, щоб його вбивати не сварилися, два дні пили, були нетверезі, після того, як сталося він нікуди не тікав, дочекався поліції, надав пояснення по суті пред*явленого прокурором обвинувачення. Також, вказував, що відшкодували його родичі частково потерпілому лікування.

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснював, що з потерпілим ОСОБА_7 познайомився через сусідку ОСОБА_8 і вони іноді випивали разом. 16.04.2021 року у складі компанії він, його цивільна дружина ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_10 , сусідка ОСОБА_11 почали випивати в квартирі сусідки за адресою: АДРЕСА_3 , де жив і ОСОБА_12 . 17.04.2021 року зранку продовжили випивати у такому ж складі, перебували на кухні. Приблизно о 13 годині 17.04.2021 ОСОБА_11 пішла у кімнату відпочити, потім винести сміття, а ОСОБА_9 сказала, що треба їм йти додому. Однак, вони вирішили з ОСОБА_12 ще випити та закусити. Він різав ковбасу ножем біля столу стоячі, ніж тримав у правій руці, а ОСОБА_12 сидів біля столу. Потім потерпілий став хватати його за ліву руку і вони завалились з ним разом, зпочатку на стіл, а потім на підлогу. В цей момент в нього в правій руці був ніж. Піднявшись та піднявши ОСОБА_12 , він його посадив за стіл, і вони з ОСОБА_13 одразу пішли додому. Коли вони уходили ОСОБА_12 йому нічого не говорив, тільки мичав і слідів крові на ньому не було. Потім, коли вони сиділи біля свого будинку, побачили, що поїхала машина швидкої допомоги і виносили ОСОБА_12 на носилках. Вважає, що це все сталося із-за необережності, так як і він, і ОСОБА_12 не були тверезі, однак не заперечує, що ушкодження у ОСОБА_12 виникло від удару кухонним ножем, який він тримав в руці. Пояснював, що під час розпиття спиртних напоїв не сварилися, причин для вбивства ОСОБА_12 в нього не було. Говорить, що якщо б він побачив, що поранив ОСОБА_12 , то викликав би тому швидку. Також, пояснив, що потерпілому його рідні відшкодували витрати на лікування, приходили до нього в лікарню, купляли ліки, і готові в подальшому допомагати.

Суд, дослідивши показання обвинуваченого, вислухавши показання свідків, потерпілого, наданих в судовому засіданні, всебічно оцінивши їх і дослідивши інші докази у справі, вважає, що провина обвинуваченого у вчиненому доведена і підтверджується наступними доказами:

- Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , наданих в судовому засіданні та який пояснив, що з 16.04.2021 року по 17.04.2021 року вони випивали разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Кошель і ОСОБА_16 прийшли до них з ОСОБА_15 у гості. Випивали на кухні. 17.04.2021 року зранку купили ще спиртного і закуску ковбасу, яку різав ножем ОСОБА_14 біля столу. Він сидів на топчані біля столу. Що потім сталося, не пам*ятає, оскільки був дуже нетверезий. Пам*ятає тільки, що перейшов вже травмований до спальні з кухні і ліг там. Прокинувся в лікарні і лікар сказав, що йому зробили операцію, видалили селезінку, оскільки в нього був удар ножем в живіт. Відносини у нього з ОСОБА_14 нормальні, однак коли вони випивали, то могли і посваритися з будь-якого приводу. Інколи йому ОСОБА_14 і погрожував, однак це все було по п*яні. Зараз він претензій до ОСОБА_14 не має, його родичі допомагали у лікарні і ліками, і грошима.

- показаннями свідка ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом з сожителем ОСОБА_12 . 16.04.2021 року зустріла ОСОБА_18 разом з ОСОБА_9 та запросила їх до себе випити. Кошель і ОСОБА_16 залишилися у них ночувати, і 17.04.2021 вони продовжили пити. При ній конфліктів у ОСОБА_12 з ОСОБА_14 не було, про що розмовляли не пам*ятає. Близько 13-00 год. вона пішла виносити сміття, на кухні залишилися ОСОБА_12 , який сидів біля столу, ОСОБА_14 , який стояв біля столу та різав ковбасу її кухонним ножем, і ОСОБА_16 , яка сиділа на кухні, і ОСОБА_14 з ОСОБА_13 вже збиралися уходити. Коли вона повернулася десь через 15-20 хвилин, то побачила, що ОСОБА_12 лежить в спальні і в нього отвір у животі, на кухні нікого не було. Вона одразу викликала швидку допомогу і його забрали у лікарню.

- показаннями свідка ОСОБА_19 , яка в судовому засіданні пояснила, що є цивільною дружиною ОСОБА_20 . 16.04.2021 року вони разом з ОСОБА_21 пішли випивати до ОСОБА_22 , де був і ОСОБА_12 . Там же вони і заночували і 17.04.2021 продовжували пити. Десь близько 13-00 17.04.2021 року вона говорила ОСОБА_21 , що треба йти додому, однак той сказав, що ще 50 грм. вип*є з ОСОБА_12 і підуть. ОСОБА_12 сидів біля столу, ОСОБА_14 стоячи різав ковбасу кухонним ножем, який тримав в правій руці, та який потім залишився на кухні. Боровік хотів піднятися і чіплявся за ОСОБА_14 за ліву руку, однак вони впали разом. Кошель ОСОБА_21 піднявся сам, поклав ніж на стіл, підняв ОСОБА_12 , посадив того у крісло і вони пішли додому, оскільки вже напилися до того, що стали падати. Коли уходили, не бачили у потерпілого крові на ньому, ОСОБА_12 тільки щось мичав. Потім сиділи біля її будинку недалеко і бачили, що приїхала швидка допомога, ОСОБА_21 пішов дізнатися, що сталося і його повезли у відділ поліції. Під час того, як вони 16.04.-17.04 випивали, то сварок не було, чому її показання відрізняються від тих, що вона говорила на слідстві, пояснити не може.

- показаннями свідка ОСОБА_23 , яка в судовому засіданні пояснила про те, що ОСОБА_5 знає як сусіда, і також знає ОСОБА_15 . Знає, що багато разів в квартирі АДРЕСА_4 , де проживає ОСОБА_15 були сварки, п*янки. У квітні 2021 року бачила ОСОБА_14 випивши, він сидів біля будинку АДРЕСА_2 .

- показаннями свідка ОСОБА_24 , яка в судовому засіданні пояснила, що знає і ОСОБА_12 , і ОСОБА_14 . Із-за ОСОБА_12 вона відбувала покарання в колонії, оскільки він до неї чіплявся і вона його вдарила ножем. Плохого про ОСОБА_14 нічого не може сказати, а ОСОБА_12 є буйним коли вип*є.

- показаннями свідка ОСОБА_25 , який є батьком обвинуваченого та пояснив в суді, що син працював на будівництві, коли пив, то був нормальним, як звичайна людина, поважний і діти його люблять. В той день, 17.04.2021 року він одразу, коли дізнався що сталося, прийшов на квартиру АДРЕСА_4 , де проживає ОСОБА_15 . Боровик лежав на дивані і в нього на футболці був малий отвір, і співмешканка ОСОБА_15 сказала, що його син ОСОБА_18 вдарив ОСОБА_12 ножем в ході сварки, коли вони випивали.

- даними в протоколі огляду місця події від 17.04.2021року з фототаблицею, в ході якого була оглянута квартира АДРЕСА_4 , було зафіксовано розташування кімнат, меблі, в тому числі на кухні, на кухні було виявлено бутилі з горілкою, зафіксовано та вилучено ніж кухонний з нашаруванням бурого кольору, який лежав на столі в кухні, відкопійовані сліди рук. (а.с. 85-93,95-99 т.1)

- даними з КНП «ГКБСНМП ім.проф. А.І. Мещанінова» від 17.04.2021 року про прибуття ургентно о 14-29 год. пацієнта ОСОБА_7 із дому з квартири АДРЕСА_4 ( з відміткою «вдарив сусід ножем»). (а.с. 101 т.1)

- довідкою КНП «ГКБСНМП ім.проф. А.І. Мещанінова» від 19.04.2021 року, що ОСОБА_7 знаходиться у відділенні анастезеології та інтенсивної терапії з 17.04.2021 року по теперішній час з діагнозом: проникаюче поранення лівої половини грудної клітини з пораненням діафрагми, правого желудочка серця, лівого купола діафрагми та селезінки, лівобічний гемо пневмоторакс, алкогольне сп*яніння. (а.с. 132 т.1)

- постановою слідчого СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області від 18.04.2021 про визнання речовими доказами: кухонного ножа з нашаруванням речовини бурого кольору, виявленого та вилученого 17.04.2021 року в ході проведення огляду місця події в кв. АДРЕСА_4 , одягу ОСОБА_5 , вилученого в нього під час затримання 17.04.2021 року: зимову куртку, штани, туфлі. (а.с. 111 т.1) Згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21.04.2021 року на дані речі накладено арешт. (а.с. 115-116 т.1)

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29.04.2021 року, зафіксованого на відео та з фото таблицею, за участі підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника, в присутності понятих, за участі статиста та спеціалістів (лікаря, судово-медичного експерта), в ході якого ОСОБА_5 показав та розказав про події, що сталися 17.04.2021 року в квартирі АДРЕСА_4 .

В ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_5 в присутності захисника пояснював, що 17.04.2021 під час розпиття спиртних напоїв в них з ОСОБА_12 були словесні конфлікти, оскільки той його тягнув, був агресивний, чіплявся до нього, висловлював образи в його бік, а він говорив йому сісти та нічого не говорити. В якійсь момент ОСОБА_12 піднявся, коли він різав ковбасу ножем, ніж був в його правій руці, і став чіплятись знов до нього, та хватати його, і тоді він розвернувся до ОСОБА_12 , тримаючи ніж в правій руці, і завдав поранення ОСОБА_12 в область лівого підребер`я, ніж попав в живіт потерпілого від його удару, потім вони покачнулися, однак встояли. Боровик потім сів знову, а він поклав ніж на стіл та пішов покурити. На вулиці зустрів знайому, якій також скаржився, що ОСОБА_12 до нього чіпляється. Повернувшись до квартири, побачив, що ОСОБА_12 лежить на ліжку, біля нього сидить ОСОБА_15 і задравши футболку, показала, що у Боровика п*ятно крові під ребром і дірка. Заболотня викликала швидку, а він пішов покурити на вулицю, де і залишався, поки не приїхала поліція. (а.с. 117-130 т.1)

-даними з НКП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про те, що 17.04.2021 року 0 13-42 год. до ОСОБА_7 був виклик за адресою: АДРЕСА_3 бригади екстреної медичної допомоги, пацієнт доставлений до лікарні з попереднім діагнозом: колота-різана рана передньої поверхні грудної клітини зліва, зі слів співмешканки отримав поранення о 13-30 17.04.2021 року, коли знайомий вдарив ножем. (а.с. 140-142 т.1)

- даними, які містяться у висновку експерта №СЕ-19/121-21/8914-Д від 30.04.2021 року, згідно висновків якої на поверхні ножа, наданого на дослідження, виявлено слід пальця руки розмірами 10=9 мм, який для ідентифікації особи непридатний. (а.с. 144-147 т.1)

- даними, які містяться у висновку експерта №15-12/420-Ц/дм від 04.06.2021 року, згідно якого при проведені судово-медичної експертизи кухонного ножу, вилученого під час огляду місця події в кв. АДРЕСА_4 , на клинку знайдені сліди крові людини, в якій виявлен антиген А. Таким чином, сліди крові могли походити від людини з групою крові А(ІІ)з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_7 (а.с. 163-168 т.1)

- даними, які містяться у висновку експерта №12-14/233-А/21 від 20.05.2021 року, згідно висновків якої ОСОБА_7 має місце проникаюче поранення грудної клітини та живота, що бере свій початок з ушкодження, розташованого в проекції 7-8 міжреберних проміжків по біля-грудинної лінії зліва, із ушкодженням м`яких тканин грудної клітини за ходом ранового каналу, міжреберного м`язу та плеври, серцевої сорочки, правого шлуночка серця, лівого купола діафрагми та селезінки, що супроводжувалося лівобічним гемопневмотораксом (скупченням повітря та крові у лівій плевральній порожнині - до 2000 мл крові), гемоперикардом (крововиливом у серцеву сумку) та гемоперитонеумом (крововиливом у черевну порожнину-до 1500 мл). За механізмом: вищевказане тілесне ушкодження утворилося від одноразової травматичної дії колюче-ріжучого предмета, можливо клинка ножа, індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не відобразилися, тому, судити про конкретне знаряддя травми не є можливим При цьому, характер ушкодження не виключає можливості його утворення 17.04.2021 року.

Згідно медичної карти № 6747 стаціонарного хворого відділення політравми КИП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, проникаюче колото-різане поранення грудної клітини та живота, яке мало місце у гр. ОСОБА_7 , потребувало оперативного втручання, яке було проведено у вигляді: ПХО рани грудної клітини із накладанням швів; торакоцентезу із дренуванням лівої плевральної порожнини по Бюлау; лівобічної торакотомії із ушиванням поранення правого шлуночка серця та ушиванням плевральної порожнини зліва; а також лапаротомії із ушиванням поранення діафрагми та видаленням ушкодженої селезінки.

За ступенем тяжкості: проникаюче поранення грудної клітини та живота, що має місце у ОСОБА_7 , належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя та втрати органу, відповідно до п. 2.1.1. «а, б», п. 2.1.2, п. 2,1.3. "й, к, о" «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.

З урахуванням даних протоколів операції з медичної документації та даних огляду напрямок ранового каналу проникаючого поранення грудної клітини та живота проходить зверху-донизу, справа- наліво та спереду-назад. Встановити силу нанесення травматичного впливу по наявним судово-медичним даним не є можливим, проте, можна припустити, що сила була достатня для утворення вищеперелічених ушкоджень.

Локалізація проникаючого поранення грудної клітини та живота, що бере свій початок ушкодження розташованого в проекції 7-8 міжреберних проміжків по біля-грудинної лінії зліва, доступна для спричинення власною рукою.

З урахуванням характеру колото-різаного поранення, що має місце у гр. ОСОБА_7 не виключається, що після отримання вищезгаданого ушкодження потерпілий міг виконувати які-небудь активні самостійні дії, об`єм та тривалість яких встановити не представляється можливим

Відповісти на питання стосовно «активного або пасивного переміщення потерпілого га заподіяння ушкоджень» не представляється можливим, так як потерпілого госпіталізовано до лікарняного закладу.

Згідно даних з медичної карти № 6747 стаціонарного хворого відділення політравми КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР відомо, що група крові гр. ОСОБА_7 - А(ІІ).

Згідно медичної карти № 6747 стаціонарного хворого відділення політравми КНП «МКЛШНМД їм. проф. 0.1. Мещанінова» ХМР, відомо, при дослідженні крові ОСОБА_7 на момент госпіталізації у лікувальний заклад, виявлений етиловий спирт у кількості 2,748%о, що згідно з методичними рекомендаціями «судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» може відповідати вмісту його до сильного алкогольного сп`яніння.

Механізм утворення колото-різаного поранення, що має місце у ОСОБА_7 , в цілому не суперечить об`єктивним судово-медичним даним відповідно способу та строку їх утворення, на який вказує підозрюваний ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту в частині локалізації та кількості травматичних впливів нападника. (а.с. 151-153 т.1)

- згідно висновку експерта №СЕ-19/121-21/8915-Д від 05.05.2021 року на двох відрізках липкої стрічки розмірами 64x38мм., 85x38мм, відкопійовані два сліди пальців рук розмірами 25x20мм, 20x15м.м, які для ідентифікації особи придатні. Слід пальця руки розмірами 25x.20мм, відкопійований на відрізку липкої стрічки розмірами 64x38мм, слід пальця руки розмірами 20x15мм, відкопійований на відрізку липкої стрічки розмірами 85x38мм, залишені не гр. « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 », дактилокарта якого надана на дослідження, а іншою особою. (а.с. 155-160)

- даними у висновку експерта №14/1010-Дм/21 від 11.06.2021 року, за якими на зимовій куртці, вилученій в ході затримання ОСОБА_5 , знайдена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, походження якої від потерпілого ОСОБА_7 , не виключається. (а.с. 174-175 т.1).

-даними у висновку експерта №СЕ-19/121-21/9985-БД від 05.08.2021 року, за якими встановлено генетичні ознаки епітелію ОСОБА_5 (а.с. 181-190 т.1)

Всі вище перелічені та досліджені в судовому засіданні докази не викликають у суду сумніву, оцінені судом як належні та допустимі письмові та речові докази, що містять інформацію про предмет доказування у даному кримінальному провадженні.

За правилами статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

Приведені докази під час судового розгляду, в тому числі спосіб нанесення обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, їх кількість, знаряддя злочину, дії обвинуваченого та потерпілого під час нанесення удару та їх співвідношення один до одного в момент удару, свідчать про умисний характер дій ОСОБА_5 .
Оцінюючи зібрані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення - злочину та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння та втрату органу.

Стосовно часу вчинення кримінального правопорушення суд виходить з доказів, які досліджені судом та часу виклику швидкої невідкладної допомоги, що зафіксований в карті виїзду, записом виклику.

Кваліфікацію дій ОСОБА_5 стороною обвинувачення за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, суд вважає помилковим, оскільки дана кваліфікація не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду кримінальної справи.

Доказів того, що ОСОБА_5 мав умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_7 стороною обвинувачення під час судового розгляду не надано.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Обов*язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України (подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого, форма вини, мотив, мета вчинення кримінального правопорушення, вид, розмір шкоди та інше) покладається на прокурора, що передбачено вимогами ст. 92 КПК України.
Згідно роз`яснень, які містяться в п 4 Постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003р. №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом - коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Наявність прямого заздалегідь виниклого умислу на умисне вбивство, як зазначено в обвинувального акті стороною обвинувачення не доведено під час судового розгляду, а мотив (словісна сварка) також наведений з припущеннями, без його конкретизації.

Про відсутність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого, свідчать і ті факти, що ОСОБА_5 самостійно припинив свої дії, при відсутності перешкод для їх продовження та доведення умислу на вбивство до кінця. Після нанесення одного удару ножем, бачив, що потерпілий живий, оскільки останнього посадив на кушетку, з ним розмовляв, і дані обставини підтверджуються показаннями свідків і не спростовані стороною обвинувачення та доказами, які ними були надані під час судового розгляду відповідно до вимог ст. 92 КПК України. А невиклик швидкої допомоги обвинуваченим, а цивільною дружиною не може розцінюватись судом як умисел на позбавлення життя, оскільки ОСОБА_15 викликала швидку допомогу одразу, і всі свідки повідомляли про те, що рана від удару ножем була невелика і непомітна одразу, і слідів крові небагато було зверху.

Також, судом враховані і показання обвинуваченого, що вони з потерпілим були знайомі, і ОСОБА_5 в адресу потерпілого погроз про позбавлення його життя не висловлював, і ці доводи також не були спростовані стороною обвинувачення в судовому засіданні, виходячи із змагальності сторін.

Наявність у потерпілого ОСОБА_26 тілесних ушкоджень у вигляді проникаючого поранення грудної клітини та живота, що бере свій початок з ушкодження, розташованого в проекції 7-8 міжреберних проміжків по біля-грудинній лінії зліва, із ушкодженням м`яких тканин грудної клітини за ходом ранового каналу, міжреберного м`язу та плеври, серцевої сорочки, правого шлуночка серця, лівого купола діафрагми та селезінки, що супроводжувалося лівобічним гемопневмотораксом, гемоперикардом та гемоперитонеумом, та той факт, що вказані поранення спричинені ножем одним ударом, що не оспорюється обвинуваченим в судовому засіданні, не свідчить про направленість дій обвинуваченого ОСОБА_5 на позбавлення життя потерпілого та який заперечує проти умислу на вбивство, і суд виходить із сукупності усіх обставин кримінального провадження, які свідчать про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство та нічим не спростовано.

Однак, суд вважає показання обвинуваченого про те, що в них конфліктів з потерпілим під час розпиття напоїв 16.04.-17.04.2021 року не було і вони впали з потерпілим на підлогу, внаслідок чого стався удар ножем в живіт потерпілого, непослідовними, такими, що не відповідають дослідженим показанням та доказам (даними, викладеними під час проведення слідчого експерименту за участі в тому числі спеціалістів, висновків експертиз), і розцінюється судом як бажання уникнути покарання за скоєння більш тяжкого злочину.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_5 по подіях 17.04.2021 року слід кваліфікувати за наслідками, які фактично наступили, тобто за ч.1 ст. 121 КК України, а не за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, як кваліфіковано стороною обвинувачення.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи захисту щодо кваліфікації дій ОСОБА_5 за ст. 128 КК України, як спричинення необережного тяжкого тілесного ушкодження.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст.121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони ? умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

При цьому, коли особа, яка заподіяла потерпілому тяжке тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість) або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, і заподіяння необережного тяжкого тілесного ушкодження, здійснюється як за об`єктивною, так і за суб`єктивною сторонами цих злочинів.

В даному випадку, судом не встановлено наявності в діях обвинуваченого необережної форми вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, оскільки всі дії ОСОБА_5 під час подій 17.04.2021 року свідчать про умисну форму його вини.

Дані обставини підтверджуються дослідженими в суді доказами, а саме показаннями обвинуваченого як під час судового слідства, так і під час слідчого експерименту про наявність в його руці ножа, конфлікти між ним і потерпілим під час розпиття спиртних напоїв, нанесення удару потерпілому під час того, як він піднявся та заважав йому різати ковбасу, відсутність об*єктивних даних про падіння на підлогу до того, як був нанесений удар потерпілому, локалізація та характер удару згідно висновків експерта, в частині глибини та напрямку нанесеного удару ножем. І всі ці об*єктивні дані спростовують позицію захисту щодо необережності його дій.

А тому, суд приходить до висновку про невідповідність пояснень обвинуваченого по цих доводах дослідженим в судовому засіданні доказам та відсутність в діях обвинуваченого ознак складу злочину у вигляді необережного тяжкого тілесного ушкодження.

Також, суд враховує показання, надані свідками ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_24 під час судового розгляду та зазначає, що дані покази не спростовують висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України і не свідчать про наявність в його діях ознак злочину за ст. 128 КК України.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 №2 «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» однієї з важливих гарантій здійснення проголошеного статтями 3, 27 Конституції України права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання вимог кримінального-процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів. У справах про злочини даного виду суди зобов`язані як установлювати вину підсудних та призначати їм необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів покарання.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, єдиний епізод вчиненого, пом`якшуючі та обтяжуючи покарання обставини, дані про особу обвинуваченого, укладення з потерпілим угоду щодо відшкодування шкоди та часткове відшкодування шкоди.

Вивченням особи ОСОБА_5 встановлено, що той раніше судимий, останній раз 20.11.2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений з іспитовим строком на 3 роки, 16.04.2019 року на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.12.2018 року звільнений від відбування покарання, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, неодружений, з його слів проживає з цивільною дружиною, дітей на утриманні не має, характеризується задовільно згідно характеристики, наданої начальником відділу превенції Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, має реєстрацію в м. Харкові, де і проживає, за місцем проживання характеризується мешканцями та сусідами позитивно за характеристикою, наданою захистом.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №252 від 24.05.2021 ОСОБА_5 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_5 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_5 в відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. (а.с. 135-137 т.1).

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 є добровільне відшкодування шкоди потерпілому.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 є вчинення правопорушення у стані алкогольного сп*яніння.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що для виправлення та попередження нових злочинів, необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання відповідно до санкції ч.1 ст. 121 КК України, в межах, необхідних для досягнення цих цілей, не застосовуючи максимальну санкцію даної статті.

Тільки таке покарання, з врахуванням особливостей та обставин вчинення обвинуваченим, суспільної небезпеки вчиненого, наслідків, що настали, особи обвинуваченого, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та для виконання призначеного судом покарання і попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування вимог ст. 75 КК України суд не вбачає, враховуючи особу обвинуваченого і обставин для застосування покарання з випробуванням суду стороною захисту не надано.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно ст.ст.124,126 КПК України з ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь держави понесені судові витрати за проведення судових експертиз у загальному розмірі 3089, 16 грн.

Відповідно до вимог ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілим ОСОБА_7 під час досудового розслідування заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди на суму 40000 грн., з посиланням на вимоги ст.ст. 16,23,1166-1168,1192 ЦК України.

Під час судового розгляду до суду надана мирова угода від 24.11.2021 року, укладена між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та розписки ОСОБА_7 від 10.11.2021, 20.11.2021.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні позови не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка згідно п.1,3 ч.2 зазначеної статті полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов`язковому з*ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана та вина останнього в її заподіянні. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.
Згідно вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до вимог ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною п*ятою даної статті передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб`єктивні права та обов`язки.
Отже, вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди, зокрема, вимогам закону.Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана відповідно до її умов, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.
Суд, надавши правову оцінку умовам мирової угоди від 24.11.2021 року та розпискам про отримання грошових коштів за завдання необережного тяжкого тілесного ушкодження, вважає, що положення мирової угоди суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки визначені кошти були виплачені за дії, які не визнані судом, є не виконуваними, враховуючі відсутність відшкодувань з 20.11 2021 по теперішній час, і строк останнього можливого відшкодування датований 01.12.2022, а за поясненнями захисту зв*язок з потерпілим відсутній, приходжу до висновку, що заява про затвердження даної мирової угоди не підлягає задоволенню.
При цьому, судом враховано добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому з боку обвинуваченого та його родичів у розмірі 14000 грн. в медичному закладі на лікування та 5400 грн. протягом судового розгляду.
Вирішуючи по суті питання позовних вимог потерпілого про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди згідно позову, який поданий під час досудового розслідування на загальну суму 40000 грн., суд виходить із того, що доказів на підтвердження будь-яких майнових збитків потерпілим ОСОБА_7 суду не надано, а тому в цій частині суд відмовляє, однак за представленими даними потерпілому було відшкодовано добровільно витрати на лікування зі сторони обвинуваченого поза межами позову.
Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вимогами ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Стосовно вимог потерпілого щодо моральної шкоди, суд враховує обставини події 17.04.2021, яка сталася з провини обвинуваченого ОСОБА_5 , враховує, що потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження та втрату органу внаслідок дій обвинуваченого, потребував операції та лікування, а тому суд, визначаючи розмір моральної шкоди враховує, що в результаті дій обвинуваченого потерпілому завдано моральних та фізичних страждань у зв*язку з подіями та тілесними пошкодженнями внаслідок цього.
Враховуючи викладене та обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню частково та стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 у розмірі 20000 грн.
Відповідно до ч.3, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винною зазначаються мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд. У разі визнання особи винуватою зазначається, в тому числі рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

За положенням п.9 ч.2 ст. 133 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є, в тому числі, запобіжні заходи.

Вирішуючи питання щодо міри запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання законної сили вироком суду, судом враховано, що він засуджується за санкцією статті, що йому інкриміноване у вигляді позбавлення волі, для належного виконання вироку суду, при цьому врахований його стан здоров`я, його репутацію та майновий і сімейний стан. Враховуючи, що жоден інший запобіжний захід не забезпечує виконання даного вироку, суд застосовує до обвинуваченого виключну міру запобіжного заходу тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більш ніж на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання по ч.1 ст. 121 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 залишити попередній - утримання під вартою у Харківському слідчому ізоляторі міста Харкова до вступу вироку по даній справі у законну силу, але не більш ніж на 60 днів, тобто до 18 листопада 2022 року.

Строк відбування покарання обчислювати з дня фактичного затримання ОСОБА_5 , тобто з 17.04.2021 року, зарахувавши час перебування під вартою в час відбуття покарання.

Речові докази по справі (сліди рук, кухонний ніж), які зберігаються в камері схову речових доказів (квитанція 1311) - знищити після набрання вироком законної сили, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19.04.2021.

Речові докази по справі (одяг ОСОБА_5 куртку зимову, штани, туфлі сірого кольору), які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_19 повернути ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19.04.2021.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз №№СЕ-19/121-21/8914-Д, СЕ-19/121-21/8915-Д у загальному розмірі суму 3089, 16 грн.

Цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної (немайнової) шкоди суму в розмірі 20000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, затвердженні мирової угоди відмовити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1