ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2118/22 Справа № 210/1200/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, засудженого 05 жовтня 2017 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна , відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)»,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2022 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що засуджений за весь час відбування покарання з 09.01.2017 мав 6 заохочень та 3 стягнення, що не підтверджує того, що він став на шлях виправлення, а його поведінка не зазнає позитивних змін. Окрім цього, суд врахував, що згідно з щоденником індивідуальної роботи із засудженим та характеристики, ОСОБА_7 станом на 11 липня 2021 року лише стає на шлях виправлення, тому не довів свого виправлення для умовно-дострокового звільнення. Також 04.04.2019 відносно засудженого було розглянуто на адміністративній комісії ДУ ЖВК (№26) відповідно до ст. 101 КВК України, але у зв`язку з невідповідністю оцінки ступеню виправлення було відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації. 16.04.2020 засудженого було розглянуто на адміністративній комісії ДУ ЖВК (№26) відповідно до ст. 101 КВК України позитивно, але згідно поданої заяви засуджений відмовився від переведення до ДСР у зв`язку із сімейними обставинами. 28.05.2020 засудженого було розглянуто на адміністративній комісії ДУ ЖВК (№26) відповідно до ст. 82 КК України, але згідно поданої заяви засуджений відмовився від заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. 28.01.2021 засудженого було розглянуто на адміністративній комісії відповідно до ст. 81 КК України, однак у зв`язку з наявністю діючих стягнень йому було відмовлено в застосуванні умовно- дострокового звільнення. З огляду на викладені обставини суд не встановив об`єктивних фактів та даних, які б свідчили, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього положення ст. 81 КПК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги засуджений вказує на те, що суд першої інстанції не надав оцінки тим обставинам, що він має 6 заохочень та 3 погашених стягнення, задовільно характеризується, працевлаштований, режиму установи не порушує. Окрім цього, суд не врахував, що він має неповнолітнього сина, 2010 року народження та батька - інваліда 3 групи.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступних підстав.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень закону вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Так, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, призначене йому вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року за ч. 3 ст. 187 КК України та на даний час відбув 3/4 частини строку покарання.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується посередньо, до робіт із благоустрою установи ставиться безвідповідально, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи не завжди ставиться сумлінно через особисту неорганізованість, має 6 заохочень та 3 стягнення, станом на 11 липня 2021 року лише стає на шлях виправлення, залучений до праці на виробництві.
Разом із цим, 04 квітня 2019 року засудженого було розглянуто на адміністративній комісії ДУ ЖВК (№26) відповідно до ст. 101 КВК України, але у зв`язку з невідповідністю оцінки ступеню виправлення засудженому було відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації.
Також, 16 квітня 2020 року засудженого було розглянуто на адміністративній комісії ДУ ЖВК (№26) відповідно до ст. 101 КВК України позитивно, але згідно поданої заяви засуджений відмовився від переведення до ДСР у зв`язку із сімейними обставинами.
28 травня 2020 року засудженого було розглянуто на адміністративній комісії ДУ ЖВК (№26) відповідно до ст. 82 КК України, але згідно поданої заяви засуджений відмовився від заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Окрім того, 28 січня 2021 року засудженого було розглянуто на адміністративній комісії відповідно до етапі 81 КК України, у зв`язку з наявністю діючих стягнень йому було відмовлено в застосуванні умовно- дострокового звільнення.
Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.
Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що засуджений хоча і залучений до праці на виробництві установи та має 6 заохочень, проте характеризується посередньо та має 3 стягнення, що не вказує на виправлення останнього та не свідчить про те, що його поведінка зазнала позитивних змін.
Беручи до уваги встановлені судом обставини, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні.
Як вбачаться з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4