Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
13 жовтня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2022 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000087 від 12.01.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2022 року задоволено клопотання слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 листопада 2022 року. Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 грн.

В разі внесення застави покладено на підозрюваного виконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вказує, що слідчий суддя належним чином не перевірив наявність обґрунтованої підозри, а лише скопіював описову частину клопотання слідчого, що свідчить про упередженість судового розгляду. Зазначає, що ризики, наведені в клопотанні, не доведені стороною обвинувачення та не обґрунтовані належним чином.

Наголошує про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, оскільки останній має на дружину, дітей, бабусю похилого віку, якій понад 90 років та яка потребує догляду, неофіційно працює на будівництві та сплачує аліменти на старшу доньку, що також свідчить про відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування. Вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання повністю проігнорував зазначені обставини та не врахував їх при винесенні рішення, що свідчить, на його думку, про формальний підхід при розгляді клопотання слідчого.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п.48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
ЄСПЛ підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції.
У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Згідно з приписом п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, що відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.
Не погоджуючись із доводами захисника про те, що прокурором стосовно ОСОБА_6 недоведена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність прокурором існування ризику того, що підозрюваний може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, яка обумовлена тим, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна та, незважаючи на наявність міцних соціальних зв`язків, у нього немає підтвердженого постійного джерела доходу.
Крім тоговстановлено, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, за ст.309 КК України, востаннє згідно вироку Рівненського міського суду від 16 травня 2022 року за ч.1 ст.309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, тривалістю 1 рік, проте повторно інкримінується у вчинення інших кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу психотропних речовин, що свідчить про схильність останнього до вчинення злочинів та можливість продовження злочинної діяльності.

Також, з урахуванням обставин вчинення інкримінованого злочину, пов`язаного з придбанням, зберіганням, перевезенням та пересиланням наркотичних засобів з метою збуту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про існування ризику, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Доводи захисника про те, що підозрюваний має на утриманні бабусю похилого віку, яка потребує постійного догляду, дітей, зокрема, одній з який виплачує аліменти, не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та не виключають необхідності застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.
Апеляційний суд відхиляє також інші доводи сторони захисту на користь підозрюваного, оскільки на даному етапі судового розгляду у апеляційного суду відсутні повноваження давати оцінку доказам причетності особи до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, оцінки доказів, адже відповідно до ст.368 КПК України, такі питання вирішуються судом при ухваленні вироку.
Окрім цього, при постановленні ухвали слідчий суддя, з врахуванням вимог ч.3 ст.183 КПК України, мотивовано визначив в оскаржуваному рішенні заставу в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в даному випадку, на переконання колегії суддів, відповідає меті застосування запобіжного заходу.

Відтак, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2022 року про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3