Справа № 535/244/22
Провадження № 1-кп/535/68/22
УХВАЛА

17 травня 2022 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурорівОСОБА_3
ОСОБА_4
обвинуваченогоОСОБА_5
захисникаОСОБА_6
обвинуваченогоОСОБА_7
захисникаОСОБА_8
перекладачаОСОБА_9

розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0001032 від 03.05.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Мєждуречьє Мурманської області Росії, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого у в/ч НОМЕР_1 ЗС РФ ( АДРЕСА_2 ;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Олєнєгорськ Мурманської області Росії, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,

установив:
До суду надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Під час підготовчого судового засідання не було встановлено підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Підстав для здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні не встановлено.
У судовому засіданні прокурори ОСОБА_4 та ОСОБА_3 просив продовжити тримання під вартою у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань № 23» обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , посилаючись на ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 не заперечували проти продовження тримання під вартою, проте обвинувачений просив залишити його в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 89».

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти продовження тримання під вартою, проте обвинувачений просив залишити його в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 89».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що частиною третьою статті 315 КПК України не передбачений розгляд клопотання про продовження дії запобіжного заходу.

Заслухавши клопотання та думку присутніх осіб, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені п.п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку про продовження тримання під вартою обвинувачених з таких підстав.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в порядку статті 615 КПК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 червня 2022 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_7 переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їм злочину можуть вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
У п. 36 рішення «Москаленко проти України» № 37466/04 від 20.05.2010 Європейський Суд з прав людини нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява №33977/96, пункти 80-81, рішення від 26.07.2001).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 та ОСОБА_7 умисного особливо тяжкого злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинувачених, вказують на обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.

Суд вважає безпідставним та необґрунтованим посилання адвоката ОСОБА_8 про неможливість розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених під час проведення підготовчого судового засідання.

Судом розглядалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.

Суд вважає, що наявні обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, для продовження тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , оскільки є достатньо підстав вважати, що обвинувачені з огляду на їх моральні якості можуть ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

До того ж, судове провадження не завершено, не досліджені всі докази, при цьому суд вважає, що існують ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з цим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим необхідно продовжити.

При цьому, суд вважає за доцільне тримання під вартою обвинувачених у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань № 23», оскільки вказана установа є більш територіально наближеною до Котелевського районного суду Полтавської області.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 заявила клопотання, яке підтримав обвинувачений, про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні, оскільки в Україні введено воєнний стан.

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 підтримали клопотанняадвоката ОСОБА_6 .
При вирішенні вказаного клопотання адвокат ОСОБА_8 покладався на думку суду.
Прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_6 , оскільки введення воєнного стану не є підставою для здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні.
Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 з таких підстав.

Частиною другою статті 27 КПК України визначено, що суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або його окремої частини лише у разі: якщо обвинуваченим є неповнолітній; розгляду справи про кримінальне правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи; необхідності запобігти розголошенню відомостей про особисте та сімейне життя чи обставин, які принижують гідність особи; якщо здійснення провадження у відкритому судовому засіданні може призвести до розголошення таємниці, що охороняється законом; необхідності забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Отже, нормами КПК України встановлений вичерпний перелік підстав для проведення закритого судового засідання.
Зазначена адвокатом ОСОБА_6 підстава відсутня у вказаному переліку.

У вчиненні інших дій, необхідних для підготовки до судового розгляду, потреби немає.
Відповідно до ч. 5 ст. 394 КПК України ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Частиною 2 статті 400 КПК України визначено, що подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Враховуючи викладене та керуючись статтями315, 316, 394, 400 ч. 2 КПК України, суд

постановив:
Призначити кримінальне провадження до судового розгляду на 11 год 00 хв 19 травня 2022 року у залі судових засідань № 2 приміщення Котелевського районного суду Полтавської області.

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань № 23» до 15 липня 2022 року.

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань № 23» до 15 липня 2022 року.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні відмовити.

Розгляд справи провести у відкритому судовому засіданні.

Викликати в судове засідання осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду захисником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1