Постанова

іменем України
23 серпня 2022 року

м. Київ
справа № 494/421/18
провадження № 51-3743км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 2 квітня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 8 липня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 18 січня 2018 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Червоноармійське Котовського району Республіка Молдова, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , такого, що судимості не мав,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 121 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини.
Вироком Іванівського районного суду Одеської області від 2 квітня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним за частиною 2 статті 121 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з 16 лютого 2018 року та зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення до часу вступу вироку у законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до набрання вироком законної сили, але не більше ніж 60 діб, тобто до 1 червня 2021 року.
Вирішено питання щодо речових доказів. Цивільний позов потерпілої задоволено частково.
Також цим вироком визнано винуватим та засуджено ОСОБА_7 , рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.
Згідно зі встановленими судом обставинами ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за таких обставин.
17 січня 2018 року близько 20:30, точний час судом не виявилося можливим встановити, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , перебуваючи на території автовокзалу в м. Березівка Одеської області біля магазину «Парус» за адресою: вул. Побєди 18 в м. Березівка Одеської області та на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків вчинили бійку з потерпілим ОСОБА_8 , у ході якої, з метою реалізації свого раптово виниклого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , не бажаючи настання негативних наслідків у виді смерті потерпілого, спільно завдали останньому невизначену кількість ударів в обличчя та живіт, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, а саме закрита черепно-мозкова травма, закрита тупа травма грудної клітки та живота, від яких ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у реанімаційному відділені КУ «Одеська обласна клінічна лікарня».
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 8 липня 2021року вирок Іванівського районного суду Одеської області від 2 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі засуджений вказує на незаконність судових рішень, посилаючись на те, що судами залишено поза увагою неконкретизованість обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні, оскільки, на думку засудженого, слідство було зацікавлене звинуватити його у вчиненні злочину, суди не зважили на те, що він захищався від неправомірних дій потерпілого, та постановили відносно нього невмотивовані та незаконні рішення. Просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження стосовно нього у суді першої інстанції.
Свої вимоги засуджений аргументує тим, що вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, зазначає, що суди не взяли до уваги напад на нього потерпілого з ножем та наявність тілесних ушкоджень, які завдав йому ОСОБА_8 , а він лише захищався від неправомірних дій потерпілого.

Також вказує, що судом було залишено поза увагою ту обставину, що потерпілого було знайдено біля річки з високим схилом та не перевірено версію сторони захисту, що останній упав і вдарився об бетонний поребрик.
У запереченнях на касаційну скаргу засудженого потерпіла ОСОБА_9 просить залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення. При цьому вказує, що суд правильно оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази, які вказували саме на винуватість ОСОБА_6 у вчинення інкримінованого йому злочину. Розгляд справи здійснювався з дотриманням засад диспозитивності, змагальності та свободи у поданні суду своїх доказів. Право на захист засудженого порушено не було, а суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи апеляційної скарги сторони захисту та надав належні та вмотивовані відповіді.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, який підтримав касаційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Мотиви суду.
Як убачається з касаційної скарги, засуджений оспорює свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 121 КК.
Згідно зі статтею 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК)
суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Однак під час касаційного розгляду суд не має права досліджувати докази, тобто фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню.
Суд не може перевіряти будь-які докази, а також приймати нові докази, які не були предметом розгляду в суді першої та апеляційної інстанції. Крім того, не має права встановлювати та визнавати обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні.
У касаційній скарзі засуджений вказує, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги всіх фактичних обставин справи, які мали суттєве значення для встановлення істини у вказаному кримінальному провадженні, однак у касаційній скарзі немає вказівок на ті обставини, які він вважав суттєвими.
При цьому такі доводи касаційної скарги не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки суд не вправі виходити за межі фактів та обставин встановлених у судах першої та апеляційної інстанцій, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, тобто перевіряти доказ на несумлінність, точність та несуперечність із фактичними обставинами справи, а також зіставляти ці дані з іншими доказами.
Доводи, наведені в касаційній скарзі засудженого, щодо неконкретизованості обвинувачення, та наявну у його діях самооборони.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час проведення підготовчого судового засідання до суду першої інстанції не надходило жодних клопотань про невідповідність обвинувального акта вимогам статті 291 КПК, як і будь-яких клопотань пов`язаних з тим, що засудженому не була зрозуміла суть обвинувачення, або відсутні конкретизація тих обставин від яких останній повною мірою не міг би захищатись, як він указує у своїй касаційній скарзі (т.2, а.п.144).
Разом із цим з матеріалів справи убачається, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а відтак відсутні підстави, які б вказували на прийнятність доводів касаційної скарги засудженого в частині неконкретизованості обвинувачення.

Зокрема, в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Під час встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення суд послався на показання засудженого ОСОБА_6 , який підтвердив, що наносив удари потерпілому у живіт, а також вказав що ОСОБА_7 завдав три удари потерпілому по обличчю, що у своїх показаннях підтвердив і сам ОСОБА_7 . З показань потерпілої ОСОБА_9 убачається, що ОСОБА_8 , перебуваючи у реанімаційному відділенні лікарні, повідомив їй, що його побив ОСОБА_6 .
Разом із цим суд дослідив письмові докази у справі та дійшов висновку, що показання узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи від 13 березня 2018 року №15(72), відповідно до якої виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма та закрита тупа травма грудної клітки та живота, поперечний перелом 11-го лівого ребра. Забій, розрив лівої нирки. Заочеревна гематома зліва, крововилив у брижу низхідного відділу ободової кишки.
Як встановив суд із вказаного висновку, кожне із тілесних ушкоджень (садно та синці, крововилив у висковому м`язі та внутрішньомозкові крововиливи) на обличчі у ОСОБА_8 , могли бути утворені при нанесенні ОСОБА_6 одного удару кулаком руки в обличчя ОСОБА_8 , а закрита травма грудної клітини та живота від двох ударів ногою в область живота ОСОБА_8 . Крім того експерт зазначив, що садно на лобі та синці в області надбрівних дуг украй малоймовірно могли виникнути при падінні та ударом лобною частиною голови об бетонований бордюр.

Тілесні ушкодження ОСОБА_8 , а саме черепно-мозкова травма мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, а смерть ОСОБА_8 знаходиться у прямому причинному зв`язку з черепно-мозковою травмою: садна, синці на обличчі, крововиливи слизової оболонки верхньої губи, крововиливів м`яких покровів голови, правого вискового м`яза, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою (субарахноїдального), вогнищеві крововиливи у корі та внутрішньомозкові крововиливи. Безпосередньою причиною смерті є набряк головного мозку.

Внутрішньомозкові крововиливи у ОСОБА_8 , які призвели до настання смерті, не могли утворитися при захворюванні - інсульті, бо на це вказує наявність тілесних ушкоджень на обличчі у вигляді садна, синців, крововиливів у слизову оболонку та висковий м`яз, а також наявність травматичних крововиливів головного мозку - за результатами гістологічного дослідження.

Ушкоджень на тілі потерпілого, характерних для самооборони не встановлено.

Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли бути отриманими при обставинах, показаних ОСОБА_6 , тобто від ударів (два) в область обличчя кулаком та двох ударів в область живота. Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли бути утворені 17.01.2018 приблизно о 21:00 годині, на це вказує характер цвітіння синців, садна під скоринкою, а також наявність нерівномірної перифокальної клітинної реакції з проліферацією в ушкоджених тканинах за результатами гістологічного дослідження.

Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли бути утворені приблизно в один проміжок часу, на це вказує характер саден, синців, крововиливів, розривів, перелому.

При судово-токсикологічному дослідженні в крові ОСОБА_8 виявлено 0,97% етилового алкоголю. Указана концентрація етилового алкоголю у крові ОСОБА_8 могла відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння.

З показів експерта судом встановлено, що такі тілесні ушкодження не могли виникнути у результаті падіння з висоти власного зросту, при цьому у потерпілого відсутні тілесні ушкодження, які б вказували про оборону або напад на іншу особу.

Крім того, суд першої інстанції дослідив та проаналізував висновки експерта № 7 від 05 лютого 2018 року за результатами проведення судово-медичної експертизи від 20 січня 2018 року, згідно якого у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому руки, а також садно шиї, яке могло утворитися від дії твердого предмета, який, можливо, міг мати гострий кінець чи край. При цьому закритий перелом лівої променевої кістки в типовому місці міг утворитися внаслідок падіння з висоти власного зросту з упором на ліву руку. Виявлене у ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки потягло за собою тривалий розлад здоров`я (понад 21 день) і за цим критерієм відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Садно шиї відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Так, суд першої інстанції, дослідивши обставини кримінального провадження та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вони є достатніми для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_6 , та кваліфікував його дії за частиною 2 статті 121 КК як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду та у своїх висновках зазначив, що суд належним чином обґрунтував своє рішення про винуватість ОСОБА_6 в умисному заподіянні ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, правильно встановив, що об`єктивних даних про перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони в суді не встановлено, оскільки його дії не становили загрози для життя чи здоров`я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Свої висновки обґрунтував тим, що кількість і локалізація заподіяних потерпілому ушкоджень, встановлені під час судового розгляду, додатково підтверджують відсутність стану необхідної оборони, про який веде мову сторона захисту.

Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки суд прийняв рішення на підставі належних та допустимих дозах, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи апеляційної скарги засудженого та дійшов належного висновку щодо безпідставності його апеляційної скарги.

Доводи засудженого щодо самооборони та нападу на нього потерпілого спростовуються висновком експертизи щодо механізму та локалізації нанесених йому ударів та відсутності даних, які б вказували на факт самооборони. Крім того, судом апеляційної інстанції були надані відповіді з приводу аналогічних доводів засудженого, а тому Суд погоджується з такими висновками.

Також колегія суддів звертає увагу, що для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним заподіянням тяжкого тілесного ушкодження, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної або уявної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які би не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала би ту, яка для цього необхідна.
При цьому суд першої інстанції з показань засуджених, потерпілої та висновків судово-медичних експертів встановив, наявність в діях ОСОБА_6 умислу на

нанесення тяжких тілесних ушкоджень. Такі покази були судом оцінені відповідно до положень статті 94 КПК, і узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні та доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК, при цьому надав належну оцінку зібраним доказам у їх сукупності та постановив вмотивоване й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статті 374 КПК.
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційні скарги засудженого та його захисника, перевірив докази, здобуті у кримінальному провадженні та погодився з висновками суду першої інстанції в частині винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були безумовною підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 . Судом не встановлено.
Таким чином, судові рішення постановлені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованими та вмотивованими, підстав для їх скасування або закриття кримінального провадження колегія суддів не вбачає.
З огляду на це касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а судові рішення слід залишити без зміни.
На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Іванівського районного суду Одеської області від 2 квітня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 8 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
___________________ _______________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3