Номер провадження: 11-сс/813/133/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпро, українця, громадянина України, з вищою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року,
установив
Заступник начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 звернулась до суду з клопотанням, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, яке мотивовано наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та неможливістю застосування відносно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2021року було відмовлено у задоволенні клопотання та застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло цілодобово, за адресою: АДРЕСА_2 .
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором не доведена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, а тому відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
В апеляційній скарзі прокурор вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що суперечить нормам процесуального права та просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на наявність обґрунтованої підозри, висунутої ОСОБА_7 , та наявність ризиків, на які посилається слідчий в своєму клопотанні.

Учасники апеляційного провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, однак в судове засідання не з`явились, враховуючи наявність заяв захисника та прокурора про апеляційний розгляд без їхньої участі, апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без їх участі та, згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювати технічну фіксацію апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України, метою для застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Згідно вимог ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч.3, 4 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Частина 5 статті 199 КПК України передбачає, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Як видно з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК Українипри обставинах, зазначених у клопотанні слідчого.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 ,у вчиненні інкримінованих злочинів, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, дослідженими судом 1-ої інстанції та учасниками провадження не оскаржується.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі Нечипорук та Йонкало проти України (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд констатує, що підозра ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190КК України є обґрунтованою.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що в судовому засіданні прокурор не довів існування ризиків, передбачених п.п.2,4,5 ч.1 ст. 177 КК України, а твердження про їх існування є припущенням, докази на підтвердження наявності зазначених ризиків апеляційному суду надані не були.

При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину, має хронічну хворобу, раніше не судимий.

Також колегія суддів приймає до уваги той факт, що підозрюваний на виклики до органу досудового розслідування та суду з`являється.

Апеляційний суд наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Колегія суддів зауважує, що запобіжний захід у виді домашнього арешту до підозрюваного застосований 22.12.2021 та на час апеляційного розгляду, ним не порушувався, та із зазначеної дати по теперішній час, він перебував на волі, окрім того, доказів, що він протягом зазначеного часу вчинив дії, які перелічені у ст. 177 КПК України, прокурор суду не надав.

Окрім того, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження прокурора про існування ризику незаконного впливу підозрюваного на недопитаних свідків та інших осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, які встановлюються слідством, оскільки доказів незаконного впливу підозрюваного на будь-яких осіб за час його перебування під домашнім арештом, апеляційному суду надано не було.

Отже, оскільки на даній стадії досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вищезазначених злочинів, та є доведеним ризик можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та/або суду, колегія суддів вважає що рішення слідчого судді про застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, є правильним.

Твердження прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Окрім того, в судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що оскаржувана ухвала фактично припинила свою дію. Водночас, оскільки від прокурора не надходила заява про відмову від апеляційної скарги, апеляційний суд, переглянувши оскаржувану ухвалу слідчого судді по суті приходить до висновку про її законність та обґрунтованість.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали не встановлено.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судове рішення є законним і обґрунтованим, а підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 194, 370-372, 403, 419, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд, -
постановив
Апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2021 року відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4