Справа № 307/747/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/260/20, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.01.2019.
Цим вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з базовою загальною середньою освітою, перукар в ПП «Фрістайл», не одружена, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, не судима, засуджена:
- за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 - 3000 (три тисячі ) грн. моральної шкоди.
Згідно вироку обвинувачена ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_7 20.02.2017 близько 18 год. 20 хв., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , під час сварки з колишнім чоловіком - потерпілим ОСОБА_9 , яка виникла на грунті неприязних відносин, умисно, тримаючи в руці чобіт, нанесла потерпілому ОСОБА_9 три удари каблуком чобота в область голови, після чого мобільним телефоном нанесла ще один удар по голові ОСОБА_9 , спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді гематоми верхньої повіки зліва, садна підорбітальної області зліва та забоїв м`яких тканин тім`яної області справа і скроневої області зліва, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.
В апеляційній скарзі, обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду від 16.01.2019 скасувати, ухвалити новий, яким її виправдати за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Звертає увагу на те, що обвинувачення щодо неї побудоване на суб`єктивних обвинувальних показах лише самого потерпілого ОСОБА_9 та інших непрямих доказах, які взагалі не доводять її вину у вчиненому кримінальному правопорушенні. Висновки суду першої інстанції базуються на припущеннях, які повинні трактуватись на її користь. Між тим, нею в процесі
-2-
підготовчого судового засідання заявлялось клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності фактичним обставинам справи і, що органом досудового розслідування перевірено не всі обставини, що мають значення для даного кримінального провадження. Окрім того, судом допущено невідповідність висновків фактичним обставинам справи, зокрема, потерпілий незаконно проник всередину її помешкання без дозволу на те, на її численні прохання покинути її житло не реагував, потерпілий кидався чоботами і розбив екран на її телефоні, під час події вона замахувалась на потерпілого, але удари йому не наносила. Також зазначає проте, що ОСОБА_9 звернувся до правоохоронних органів лише через три дні після інциденту, тому виявлені у нього тілесні ушкодження з великою ймовірністю могли виникнути саме у цей період, оскільки вона жодних тілесних ушкоджень 20.07.2017 не наносила. Також, вказує на істотні суперечності у вироку суду від 16.01.2019, зокрема: потерпілий у поясненнях зазначає про те, що вона сама відчинила вхідні двері, однак насправді потерпілий сам відкрив двері і без дозволу зайшов до квартири, з чого слідує, що потерпілий вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.162 КК України.
17.02.2021 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченої, потерпілого, неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Крім того, апеляційний суд враховує думку захисника адвоката ОСОБА_6 , який не заперечив про розгляд справи у відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 , яка обізнана про день, час та місце розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника адвоката ОСОБА_6 який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 та клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, думку прокурора ОСОБА_5 , яка частково підтримала апеляційну скаргу та не заперечила проти звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а клопотання задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку доказів(ч.3 ст.370, з урахуванням ст.94 КПК України).

-3-

Вмотивованим є судове рішення у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд уважає ту або іншу обставину доведеною, чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ,ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України при обставинах викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних та досліджених при судовому розгляді доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Діяння ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України кваліфіковано правильно, як умисне спричинення потерпілому легкого тілесного ушкодження.
Приймаючи до уваги те, що захисником в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подано клопотання про звільнення останньої від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, яке повністю підтримано в судовому, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України підлягає до задоволення з таких підстав.
Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
За змістом зазначеної норми, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч.1 ст.49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

-4-

Отже, суд встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №309/1201/15-к).
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України (20.02.2017), санкцією якого передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року та останній відноситься до кримінальних проступків (ч.1 ст.12 КК України). Тобто, на день розгляду апеляційної скарги минуло понад два роки з дня вчинення ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення. Протягом цього строку остання не вчинила нового кримінального правопорушення та не ухилялася від слідства або суду, а тому строки давності закінчились.
Обвинувачена ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України не визнала, але не заперечує проти закриття відносно неї кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України зі звільненням її від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України, що підтвердив у судовому засіданні її захисник адвокат ОСОБА_6 .
За змістом ст.ст.284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №425/4506/15-к дотримання умов, передбачених ч.ч.1-3 ст.49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.
Відповідно до ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому вважає за необхідне клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження щодо неї, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрити.
Керуючись ст.ст.404,405,407,409,417,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Тячівського районного суду Закарпатській області від 16.01.2019 щодо ОСОБА_10 , обвинуваченої за ч.1 ст.125 КК України скасувати.

-5-

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.
На підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, а кримінальне провадження щодо неї закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішенням рішення судом апеляційної інстанції.

Судді :