Справа № 938/311/22
Номер провадження № 1-кс/938/83/22
УХВАЛА
про арешт майна

20 липня 2022 року селище Верховина

Слідчий суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання дізнавача Сектору дізнання Верховинського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 від 15.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

дізнавач Сектору дізнання Верховинського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Верховинського районного суду Івано-Франківської з клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄДРДР за №0000047 від 15.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, погодженим прокурором Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, а саме: чотирьох фольгових згортків із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору та паперової коробки упакованої в полімерний матеріал, на якому мається паперова наклейка із різними надписами на ній із вмістом у ній паперового конверту коричневого кольору, в якому знаходиться прозорий полімерний пакет із вмістом в ньому кристалічної речовини світло-зеленого кольору, схожої до наркотичного засобу, що належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю с. Красник Верховинського району Івано-Франківської області, які були вилучені під час огляду ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно ч. 1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду.

Відповідно до положень ст.115 КПК України, законодавцем визначено, що при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку.

При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

При обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Відповідно до положень ч.6 ст.173 КПК України, ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Клопотання про арешт майна надійшло до суду 18.07.2022, тобто в межах строку встановленого ч.5 ст.171 КПК України, та розглянуто слідчим суддею в межах строків визначених процесуальним законом.

Подане клопотання дізнавач обґрунтовує тим, що 15 липня 2022 року біля 12год. 35хв. працівниками поліції під час поверхневої перевірки в ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 було виявлено пакет із вмістом речовини, схожої до невідомого наркотичного засобу.

За даним фактом сектором дізнання Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до ЄРДР 15.07.2022 за №0000047, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

15 липня 2022 року було проведено огляд місця події, в ході якого у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було виявлено та вилучено: чотири фольгові згортки із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору, схожої до наркотичного засобу, а також прозорий полімерний пакет із вмістом в ньому кристалічної речовини світло-зеленого кольору, схожої до невідомого наркотичного засобу.

Вказані порошкоподібна речовина білого кольору та кристалічна речовина світло-зеленого кольору, є предметом кримінального проступку, пов`язаного із незаконним обігом та відповідно до ст. 98 КПК України, є речовим доказом фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Для встановлення приналежності вказаних порошкоподібної речовини білого кольору та кристалічної речовини світло-зеленого кольору до наркотичного засобу, виникає необхідність у проведенні судово-хімічної експертизи.

Відтак, дізнавач вважає, що з метою збереження речових доказів, відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, є необхідність накладення арешту на зазначене, вилучене у ОСОБА_5 майно.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, про розгляд клопотання повідомлялися у встановленому законом порядку. Подали заяви, в яких вимоги клопотання підтримали та просили клопотання розглядати без їхньої участі.
Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання клопотання повідомлявся належним чином та своєчасно, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про отримання судової повістки. Подав, через канцелярію суду заяву, в якій проти задоволення вимог клопотання не заперечив. Просив дане клопотання розглянути за його відсутності.

Оскільки неприбуття цих осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд клопотання без їх участі.

Частиною 1 ст.172 КПК України визначено, що неприбуття учасників процесу не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи вищенаведене, згідно положень ч.4 ст.107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя постановляє ухвалу про наступне.

З протоколу огляду місця події від 15.07.2022 вбачається, що дізнавачем СД Верховинського РВП ОСОБА_3 , за участю понятих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в період часу з 12год. 47хв. по14 год. 19хв. 15.07.2022, на відкритій території, яка розміщенна перед приміщенням "Нової пошти" за адресою: смт Верховина, вул. І. Франка, 107 "а" Верховинського району Івано-Франківської області у гр. ОСОБА_5 було виявлено та вилучено, серед іншого, паперову коробку упаковану в полімерний матеріал на якому мається паперова наклейка із різними надписами на ній із вмістом в ній паперового конверту коричневого кольору, в якому знаходиться прозорий полімерний пакет із вмістом в ньому кристалічної речовини світло-зеленого кольору із різким запахом, схожої до наркотичної речовини (спецпакет №4379483) та 4 (чотири) фольгові згортки із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору із різким запахом схожої до наркотичного засобу (спецпакет №7065095).

Згідно витягу з кримінального провадження №0000047 відомості про кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч.1 ст.309 КК України внесені уповноваженою особою до ЄРДР 15.07.2022.

За вказаним фактом Верховинським ВП розпочато досудове розслідування.

На підставі постанови дізнавача від 15.07.2022, вищеперераховане майно, визнано речовим доказом по кримінальному провадженні №0000047, внесеному до ЄРДР 15.07.2022.

Згідно ч.2 ст.131 КПК України, одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який у відповідності до вимог ч.1 ст.132 КПК України застосовується на підставі ухвали слідчого судді.

У відповідності з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

За змістом ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володіння яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливість володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, між іншим, підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Частиною 2 ст.168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час обшуку, огляду.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно з ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У зв`язку із вищевикладеним та з урахуванням системного аналізу наведених норм Кримінального процесуального кодексу України є обґрунтовані законодавчі та фактичні підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, зазначене у клопотанні слідчого, оскільки обґрунтоване припущення органу досудового розслідування про те, що дане майно є речовим доказом, а саме предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та може зберігати на собі сліди правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що підлягає перевірці під час досудового розслідування за допомогою низки слідчих (розшукових) дій, у тому числі проведенні відповідних експертиз, тому клопотання підлягає задоволенню з метою забезпечення доказової бази у вказаному кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 98, 107, 131, 132, 167,168, 170-173, 174 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ :

клопотання дізнавача СД Верховинського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , про арешт майна, задовольнити.

В рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄДРДР за №0000047 від 15.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України накласти арешт на майно, а саме: чотири фольгові згортки із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору та паперову коробку упаковану в полімерний матеріал на якому мається паперова наклейка із різними надписами на ній із вмістом у ній паперового конверту коричневого кольору, в якому знаходиться прозорий полімерний пакет із вмістом в ньому кристалічної речовини світло-зеленого кольору, схожої до наркотичного засобу, що належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю с. Красник Верховинського району Івано-Франківської області та були вилучені під час огляду у ОСОБА_5 , шляхом заборони користування, та розпорядження.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Крім цього, у відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, власник майна або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Слідчий суддя ОСОБА_8