УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року

м. Київ
справа № 644/5137/17
провадження № 51-1248ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 травня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 31 січня 2022 року щодо нього,
встановив:
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 травня 2020 року заяву ОСОБА_4 про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2003 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 31 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 про перегляд ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 травня 2020 року щодо нього залишив без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.
Засуджений не погодившись із вказаними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, звернувся із касаційною скаргою щодо оскарження цих судових рішень. Посилаючись на незаконність судових рішень, просить скасувати ухвалу суду першої та апеляційної інстанцій і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд першої інстанції розглянув заяву без його участі, а захисник, який представляв його інтереси неналежним чином виконував свої повноваження. Зауважує, що місцевим судом не було розглянуто його клопотання про виклик в судове засідання потерпілого, свідків та судово-медичних експертів.
Перевіривши доводи касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що засудженому необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами визнаються:
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, згідно з якою перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є ревізійною стадією, в ході якої суд не розглядає обвинувачення по суті, а лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, що не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути.
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 18 травня 2020 року (провадження № 51-2290 ск 20) зазначив, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним. Тобто, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті. Процедура скасування остаточного рішення передбачає виникнення суттєвих для справи обставин, які раніше не були відомі. Особа, яка порушує питання про скасування, має довести, що не було можливості надати зазначені докази на остаточному розгляді і що вони є суттєвими.
При цьому важливим при перегляді судового рішення є дотримання принципу юридичної визначеності Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішеннях від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п. 40) та від 29 жовтня

2015 року у справі «Устименко проти України» (п. 46) неодноразово акцентував увагу на тому, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу «res judicata» принципу остаточності рішення суду, згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами.
Як убачається із матеріалів за скаргою, суди першої й апеляційної інстанцій дослідивши заяву засудженого про перегляд вироку щодо нього за нововиявленими обставинами, не встановили, що зазначені ним обставини могли вплинути на правильність судового рішення і які не були відомі та не могли бути відомі суду чи засудженому під час судового розгляду, також засудженим не наведено обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують факт наявності нововиявлених обставин.
Доводи засудженого щодо порушення його права на захист у зв`язку з тим, що судове засідання в суді першої інстанції відбулося без його участі, а захисник формально виконував свої професійні обов`язки, є безпідставними. Так, в ухвалі суду зазначено, що ОСОБА_4 було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду заяви, однак в судове засідання засуджений не з`явився і клопотання про його доставку не заявляв.
Також, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд встановив наявність декількох клопотань від засудженого щодо його участі в режимі відеоконференції, однак вони не стосувалися судових засідань за результатом розгляду яких Орджонікідзевським районним судом м. Харкова винесена ухвала. Під час розгляду заяви засудженого був присутній його захисник і жодних заяв про неналежне виконання ним своїх повноважень від засудженого не надходило.
Посилання засудженого про те, що суд не розглянув його клопотання про повторний допит потерпілого, свідків та експертів є неспроможним, оскільки це не нововиявлені обставини, а лише намагання засудженого домогтися нового розгляду і постановленнянового рішення у справі.
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду заяви

ОСОБА_4 про перегляд вироку апеляційного суду Харківської області від

24 листопада 2003 року щодо нього за нововиявленими обставинами дійшли обґрунтованого висновку про те, що зазначені ним обставини не є нововиявленими відповідно до положень ст. 459 КПК.
Із вказаними висновками місцевого та апеляційного суду, суд касаційної інстанції погоджується, не знайшовши у цьому провадженні порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, що тягнуть за собою їх обов`язкове скасування на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення ст. 412 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 травня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 31 січня 2022 року щодо нього.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3