Справа № 362/4196/22
Провадження № 1-кс/362/751/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області клопотання заступника начальника СВ Відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській майора поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000553 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Васильків, громадянину України, одруженому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому

В С Т А Н О В И В:

До Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся Заступник начальника СВ Відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській майор поліції ОСОБА_6 з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 року народження.

Клопотання мотивовано наступним.

У ході проведення досудового розслідування встановлено, що у невстановлений досудовим дослідуванням час та місці, у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), із використанням завідомо підробленого офіційного документу, а саме: земельною ділянкою комунальної форми власності, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 0.200 га., для ведення особистого селянського господарства.
ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на шахрайське заволодіння майном комунальної власності, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, достовірно знаючи, що рішення Васильківської міської ради щодо відведення земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером :10:031:0035 площею 0.20 га., яка розташована за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Донбасівська (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120), відносно нього не приймалось, перебуваючи
11.01.2022 (більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено) за адресою: Київська область за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Лесі Українки,74-а, приміщення 188, подав приватному нотаріусу Бучанського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 , завідомо підроблений офіційний документ - рішення Васильківської міської ради Київської області "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_4 по АДРЕСА_3 від 09.06.2020, з метою здійснення державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_4 , приватний нотаріус ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі поданих ОСОБА_8 ,. документів, 11.01.2022 о 13 год. 48 хв. здійснив державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :10:031:0035, площею 0,2000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_8 .
Таким чином, ОСОБА_4 , використовуючи завідомо підроблений офіційний документ, а саме: рішення Васильківської міської ради Київської області "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 по АДРЕСА_3 від 09.06.2020, ввів в оману особу, уповноважену на здійснення реєстрації прав власності на нерухоме майно - приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 та заволодів чужим майном шляхом обману, а саме: земельною ділянкою з кадастровим номером: :10:031:0035, площею 0,2000 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Внаслідок вказаних дій Васильківській міській раді Обухівського району Київської області завдано матеріальної шкоди у розмірі 313423 грн., що відповідно до п. 4 примітки до ст. 185 КК України є великими розмірами.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому у великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та у використанні завідомо підробленого офіційного документа, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
28.09.2022 заступником начальника СВ ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 ч. 4 ст. 358 КК України, погоджене прокурором Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 яке відповідно до вимог ч. 1 ст. 278 КПК України, вручено підозрюваному ОСОБА_4 .
Підозра ОСОБА_4 підтверджується копією проектів землеустрою на земельні ділянки; відомостями Васильківської міської ради; Висновком експерта від №СЕ-19/111-22/38153-ПЧ від 20.09.2022 за результатами проведення оціночної-земельної експертизи; Висновком експерта від №СЕ-19/111-22/2659-ОЗ від 30.08.2022 за результатами проведення почеркознавчої експертизи;
Перебуваючи на волі, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що підтверджується зібраними письмовими матеріалами кримінального провадження, це дає підстави про існування ризиків, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити в повному обсязі.
Підозрюваний та його захисник просили в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, оскільки заявлені ризики переховування підозрюваного не підтверджені.
Заслухавши прокурора, який підтримав клопотання, підозрюваного та його захисника, які просили відмовити у застосуванні запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що СВ відділу поліції №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№0000553 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України.

При обранні щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу, суд, не вирішує наперед питання про його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

За ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Положенням ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» (далі-Лист ВССУ) наголосив на тому, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:

- здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;

- пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;

4) перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;

5) враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України".

Згідно ч.1 ст. 184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, і повинно містити:

1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;

2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;

5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;

7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

У випадку недотримання слідчим, прокурором вимог ст. 184 КПК слідчий суддя розглядає відповідне клопотання та відмовляє у його задоволенні.

Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, обвинуваченим;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік (неповнолітня особа, особа похилого віку) та стан здоров`я (наявність тяжких хвороб, інвалідності, нездатність самостійно пересуватися) підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого у місці його постійного проживання, в тому числі наявність у нього родини й утриманців. Необхідно з`ясувати сімейний стан цієї особи, стан здоров`я членів його сім`ї, кількість та вік дітей, строк фактичного проживання у цій місцевості тощо;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого. При врахуванні цієї обставини слідчий суддя, суд зобов`язаний проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики підозрюваному, обвинуваченому з місця роботи, навчання, проживання; дані, що свідчать про перебування підозрюваного, обвинуваченого на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері, тощо;

7) майновий стан підозрюваного. Слід встановити наявність належного цій особі нерухомого майна у місцевості проживання та інших місцевостях, транспортних засобів, грошових банківських вкладів, їх розмір (за наявності відомостей, наданих стороною захисту);

8) наявність судимостей у підозрюваного,

9) дотримання підозрюваним, умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

За вимогами ч. 2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання слідчий, прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Положенням ч. 5, ч. 6 ст. 194 КПК України визначено, що якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

У ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" наголошується, що суди при розгляді справ застосовують Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі "Єчус проти Литви").

Крім того у рішенні ЄСПЛ у справі "Чахла проти Сполученого Королівства", зазначено, що будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки у відповідності із основними процесуальними нормами національного права, але також відповідати меті ст. 5 Конвенції, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі".

Слідчий суддя звертає увагу на те, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Слідчий суддя під час розгляду даного клопотання також враховує положення, викладені у рішенні ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії", відповідно до якого позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Відповідно до ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19.10.1973 р.), утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, але звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.

Таким чином, докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, не дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, і негативно вплинути на хід розслідування кримінального провадження.

Слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України, враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, відсутність данних про наявність незнятих чи непогашених судимостей, також в клопотанні слідчого відсутні будь-які докази про наявність зазначених ризиків і про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Оскільки інших достатніх та обґрунтованих підстав, крім тяжкості злочину, в клопотанні слідчого не зазначено і не доведено, суддя вважає, що викладені у клопотанні мотиви не можуть служити підставою для обрання відносно підозрюваного найбільш суворого виду запобіжного заходу - взяття під варту, з огляду на що, з урахуванням вищевикладених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що тримання підозрюваного під вартою є надмірним запобіжним заходом, який покликаний забезпечити його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні, вважає достатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений в клопотанні, а саме особисте зобов`язання із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.ст. 176, 177, 178, 183, 184,193, 194, 195, 196, 197, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язок:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання для виконання та контролю органу внутрішніх справ за місцем фактичного проживання підозрюваного.

Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її ухвалення може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1