У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/3533/22

№ 1-кп/183/1054/22

21 липня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0000295 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України,
за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 11 липня 2022 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України.
Прокурор вважає необхідним призначити обвинувальний акт до розгляду, оскільки підстав для закриття провадження та повернення обвинувального акту не має.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 кожен окремо, не заперечували проти призначення провадження до судового розгляду.

Дослідивши обвинувальний акт, суд вважає його таким, що відповідає вимогам КПК України, підстав для закриття провадження немає.

Суд вислухавши думку учасників процесу, вважає можливим призначити провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю учасників процесу.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого були заявлені клопотання про допит свідків та витребування документів на підтвердження позиції сторони захисту щодо невинуватості обвинуваченого.

Суд вважає, що вказані клопотання є передчасними, оскільки на стадії судового розгляду відповідно до ст.349 КПК України, обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого також заявлено клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції осіб, які бажають взяти ОСОБА_3 на поруки, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Вказане клопотання не може бути задоволено, оскільки ч.2 ст. 336 КПК України, суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження.

Враховуючи те, що заявлені захисником особи в розумінні ст.3 КПК України не є ані стороною кримінального провадження, ані іншими учасниками кримінального провадження, і захисник за законом в межах даної справи обмежений у правах та обов`язках щодо надання правової допомоги саме обвинуваченому та його повноваження не поширюються на представництво інтересів інших осіб, тому суд дійшов висновку у необхідності відмовити захиснику у заявленому клопотанні.

Щодо клопотання захисника про необхідність розгляду поданих до суду заяв про взяття ОСОБА_3 на поруки, суд перевіривши вказану інформацію встановив, що на момент проведення підготовчого судового засідання від вказаних у клопотанні осіб, жодних заяв у вхідній кореспонденції суду не зареєстровано. Зважаючи на це, суд відмовляє у заявленому клопотанні захисника.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , підтримав його та просив суд його задовольнити.

Захисник та обвинувачений кожен окремо заперечували проти продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому.

Вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України.
Злочини, передбачені ч. 4 ст. 402, ч.4 409 КК України відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими. Покарання, визначене санкціями вказаних статей КК України, передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.
Перед судом доведено, що ризики, передбачені п.1,3,4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час не зменшилися і є надалі актуальними.
Зокрема, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів за які, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання.
Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що обвинувачений може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні, відповідно до положень ст. 23 КПК України. Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що обвинувачений, розуміючи ступінь тяжкості злочинів, які йому інкримінуються, при цьому як військовослужбовець, маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків або інших осіб. Крім цього, обвинувачений, перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового розгляду.
Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що обвинувачений, обвинувачується у вчиненні непокори, в умовах воєнного стану, а обставини кримінального правопорушення фактично містять у собі склад іншого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 - 408 КК України. Вказаний ризик тісно переплітається із ризиком, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки за ним зберігається статус військовослужбовця, і у разі відсутності законних підстав перебування поза межами підрозділу настає кримінальна відповідальність
У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
При цьому суд звертає увагу на численні недоліки поданого прокурором клопотання про продовження строків запобіжного заходу, а також на те, що в ухвалі слідчого судді щодо обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу було визначено розмір застави у вигляді 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб і з необґрунтованих підстав прокурор у поданому клопотанні зазначає інший розмір застави у вигляді 450 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Однак, суд вважає, що у зв`язку з тим, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому розмір застави слід залишити у вигляді 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Отже аргументи захисника не можуть бути прийняті судом враховуючи вказані обставини.
Тому, на думку суду, на цей час продовжують існувати зазначені вище ризики, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований обвинуваченому продовжити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 314, 331, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Призначити обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.50 годину 25.07.2022 року в залі судового засідання Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за участю учасників процесу.

Обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України, ОСОБА_3 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 12 серпня 2022 року включно.

Визначити розмір застави у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 744 300 (сімсот сорок чотири тисячі триста) гривень 00 копійок.

В разі внесення застави, покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1)з`являтися на виклик до суду;

2)не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;

3)повідомляти суд про зміну свого місця проживання/служби та/або роботи;

4)утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Попередити ОСОБА_3 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а суд вирішує питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншому запобіжному заходу.

В задоволенні клопотань захисника про допит свідків, про витребування документів, про проведення засідання в режимі відеоконференції із особами, які не є учасниками провадження - відмовити, що не позбавляє сторону захисту звертатись із клопотаннями під час судового розгляду.

Ухвала в частині продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1