ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2022 року

м. Київ
справа № 496/4440/19
провадження № 51-911км22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу цивільного позивача в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 14 січня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000663 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком суду ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього певні обов`язки.

В задоволенні цивільного позову військової частини НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальних збитків у розмірі 380 500 грн 28 коп відмовлено.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 16 липня 2019 року, приблизно о 03:00, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), за попередньою змовою з невстановленими особами, виконав усі дії для таємного викрадення радіолокаційної станції, апаратного контейнера, антенного посту та електростанції, проте довести свої дії до кінця не зміг за обставин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий патрульними військової частини.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу представника цивільного позивача, а вирок без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі цивільний позивач в особі командира військової частини НОМЕР_1 , посилаючись на істотні порушення вимог процесуального та матеріального права, просить скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Вказує на те, що судами безпідставно не було взято до уваги довідки щодо вартості виготовлення пошкоджених деталей та їх ремонту, якими, на його думку, підтверджується розмір матеріальної шкоди.

У запереченнях на касаційну скаргу захисник просить залишити її без задоволення, а рішення судів без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу цивільного позивача та просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК, цивільним позивачем не оспорюється.
Разом з тим є слушними доводи касаційної скарги щодо неправильного вирішення судами першої та апеляційної інстанцій питання цивільного позову.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За змістом ч. 1 ст. 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.
Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази, позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів ч. 5 ст. 177 ЦПК).
При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Приписами ч. 1 ст. 368, частинами 3, 4 ст. 374 КПК передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд, підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.
Цих вимог закону в ході вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 місцевим та апеляційним судами не дотримано.
Так, із матеріалів кримінального провадження убачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК, військовій частині НОМЕР_2 було заподіяно матеріальну шкоду. З метою відшкодування цієї шкоди військова частина в особі командира звернулася до засудженого з цивільним позовам.
Цивільний позов мотивовано тим, що внаслідок незаконних дій ОСОБА_7 було виведено з ладу та пошкоджено деталі радіо-локаційної станції, апаратного посту, апаратного контейнеру та електростанції, а також, як додаток, надано довідки щодо вартості виготовлення пошкоджених деталей та їх ремонту.
Проте, вирішуючи питання щодо заявленого позову, суд дійшов висновку, що у задоволенні вказаного позову слід відмовити.
Зазначене рішення суд мотивував тим, що представником цивільного позивача не надано суду належних та допустимих доказів підтвердження заподіяння ОСОБА_7 матеріальної шкоди військовій частині у зазначеному в цивільному позові розмірі, а доказування не може ґрунтуватись на припущенні.
Разом з тим, без належної оцінки суду залишились надані цивільним позивачем довідки щодо вартості виготовлення пошкоджених деталей, а також довідка щодо вартості їх ремонту.
Таким чином, вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову військової частини не відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в порядку і межах, встановлених ст. ст. 404, 405 КПК за апеляційною скаргою представника цивільного позивача, в порушення вимог ст. 419 КПК, доводів апеляційної скарги про неправильне вирішення цивільного позову, належним чином не перевірив та без зазначення належних та достатніх мотивів прийнятого рішення необґрунтовано погодився з визначеним місцевим судом, а апеляційну скаргу залишив без задоволення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову військової частини НОМЕР_1 підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а тому касаційна скарга цивільного позивача в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 підлягає до задоволення частково.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу цивільного позивача в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 14 січня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову військової частини НОМЕР_1 скасувати і в цій частині призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3