06.05.2022 Справа № 756/2459/22
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/2459/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.05.2022 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність дізнавача Оболонського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,

в с т а н о в и в:
22.02.2022 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшла вказана скарга.

В обґрунтування доводів та вимог скарги адвокат ОСОБА_3 зазначає, що 17.02.2022 приблизно о 12:30 під час огляду місця події працівниками Оболонського УП ГУНП у м. Києві було вилучено належний ОСОБА_4 мобільний телефон марки Samsung A52 в корпусі зеленого кольору IMEI099983, IMEI2: НОМЕР_1 , з сім-картою мобільного оператора «Лайф» контактний номер НОМЕР_2 , який працівники поліції обіцяли повернути після проведення його огляду. 18.02.2022 о 10:40 у кримінальному провадженні №0000310 від 17.02.2022 дізнавачем ВД Оболонського УП ГУНП у м. Києві в присутності адвоката ОСОБА_3 було проведено огляд вказаного мобільного телефону, що зафіксовано у відповідному протоколі огляду. Однак, після проведення вказаної слідчої (розшукової) дії у поверненні вказаного телефону дізнавачем було відмовлено та повідомлено, що матеріали кримінального провадження передані прокурору.

21.02.2022 ОСОБА_4 звернулась до прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва з клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, однак прокурором в усній формі було відмовлено в його задоволенні.

На даний момент вилучене майно не повернуто, а тому адвокат ОСОБА_3 у скарзі просить слідчого суддю визнати бездіяльність дізнавача (слідчого) Оболонського УП ГУНП у м. Києві та/або прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва щодо неповернення тимчасово вилученого майна незаконною, а також зобов`язати дізнавача (слідчого) Оболонського УП ГУНП у м. Києві та/або прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва у кримінальному провадженні №0000310 повернути тимчасово вилучене майно 17.02.2021, яке належить ОСОБА_4 .

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги жодного разу не з`явився, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Уповноважений прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином. На адресу суду надійшла заява прокурора ОСОБА_5 , в якій останній просить провести судовий розгляд за його відсутності, а у задоволенні скарги відмовити, оскільки ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 23.02.2022 №756/2480/22 на вказане майно було накладено арешт, на підтвердження чого долучив до матеріалів провадження відповідну копію ухвали.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження, серед іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 цього Кодексу.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України, п. 1 якої передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено, серед іншого, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Зі змісту скарги вбачається, що 17.02.2022 приблизно о 12:30 в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Північна, 1а працівниками Оболонського УП ГУНП у м. Києві було вилучено належний ОСОБА_4 мобільний телефон марки Samsung A52 в корпусі зеленого кольору IMEI099983, IMEI2: НОМЕР_1 , з сім-картою мобільного оператора «Лайф» контактний номер НОМЕР_2 .

Таким чином, за своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Частинами 1, 5 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Частина 2 ст. 168 цього Кодексу передбачає, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися, серед іншого, під час обшуку, огляду, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України у невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути, серед іншого, вилучено знаряддя і засоби вчинення кримінального проступку, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку, або які виявлені під час затримання особи, особистого огляду або огляду речей.

Відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України вилучені при огляді речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Судовим розглядом встановлено, що на вилучене 17.02.2022 в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 майно, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на поверненні якого наполягає заявник, накладено арешт ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 23.02.2022 №756/2480/22.

Відтак, вказане мобільний телефон не є тимчасово вилученим майном, а тому до нього не може застосовуватися порядок, передбачений ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

За вказаних обставин, під час дослідження доводів скарги за наданими матеріалами було встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності володільця зазначеного майна, обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що в даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Враховуючи те, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відносяться, серед інших, принцип змагальності (самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України) та принцип диспозитивності кримінального провадження (відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя/суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК України), а також враховуючи, що інші вимоги скарги стосуються обставин, вже встановлених у мотивувальній частині ухвали, є похідними від них та стосуються вимоги про прийняття слідчим суддею за результатами розгляду скарги рішення, яке не передбачено ч. 2 ст. 307 КПК України (визнання бездіяльності незаконною), слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1