Справа № 740/1301/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/523/22
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000078 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 серпня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз: 12.11.2014 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, звільнений 17.05.2021 по відбуттю покарання;

засуджений за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його затримання - з 22 січня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 10255,89 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 22.01.2022 близько 15.00 години, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поблизу магазину «Продукти», що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Кунашівська, 22, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, маючи на меті спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_10 , умисно завдав останньому одного удару ножем в область черевної порожнини, чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в момент свого спричинення.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікацію його дій, просив змінити вирок суду першої інстанції, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Вказав, що місцевий суд не надав належної оцінки діям його підзахисного, який, усвідомивши якого лиха наробив, невідкладно розпочав надавати потерпілому допомогу, попросив викликати швидку медичну допомогу. Крім того, просив повернути обвинуваченому речові докази, а саме: куртку зимову жовтого кольору, штани джинсові світлого кольору, пару черевиків зимових чорного кольору.

Заслухавши доповідь судді; захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі захисником не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, притягувався до адміністративної відповідальності, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується формально позитивно; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставини, які обтяжують покарання рецидив кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення особою в стані алкогольного сп`яніння; та дійшов правильного висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі на певний строк, у розмірі передбаченому санкцією ч.1 ст.121 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Беручи до уваги, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий і знову вчинив тяжкий злочин через незначний термін після відбуття попереднього покарання, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення призначеного йому покарання.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, тому доводи про суворість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого у цій частині.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або тримані юридичною особою внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно з постановою слідчого у кримінальному провадженні начальника відділення СВ Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11 від 23.01.2022, зокрема, куртка зимова жовтого кольору, на якій наявні нашарування плям речовини бурого кольору, штани джинсові світлого кольору, пара черевиків зимових чорного кольору, що належать ОСОБА_8 , були визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження (т.1, а.к.п.42-43);

За змістом ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, зокрема питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Оскаржуваним вироком щодо ОСОБА_8 було вирішено долю речових доказів, у відповідності зі ст.100 КПК України. Зокрема, такі речові докази, як: куртка зимова жовтого кольору, на якій наявні нашарування плям речовини бурого кольору; штани джинсові світлого кольору; пара черевиків зимових чорного кольору, після набрання вироку законної сили, ухвалено знищити.

Оскільки вказані захисником речі обвинуваченого (куртка зимова жовтого кольору,штани джинсові світлого кольору; пара черевиків зимових чорного кольору), зберегли на собі сліди вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, то на думку колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про знищення вказаних речових доказів.

Відтак, доводи апеляційної скарги захисника у частині повернення речових доказів, не заслуговують на увагу і не можуть бути задоволені.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4