Номер провадження: 11-кп/813/1127/22
Справа № 510/1051/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Ренійського районного суду Одеської області від 04 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 0000051, внесеному до ЄРДР 10.04.2021 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Рені Ізмаїльського району Одеської області, громадянки України, одруженої, не працюючої, з середньою спеціальною освітою, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованої за адресом: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресом: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначено їй покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання із іспитовим строком - 1 (один) рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п.1-2ч.1,п.2ч.3ст.76 КК України.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до оскарженого вироку ОСОБА_8 , 10.04.2021 близько 03:30 години, будучі у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в салоні автомобіля ВАЗ 2114 чорного кольору, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , сидячі на задньому пасажирському сидінні, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно, з переднього пасажирського сидіння, викрала мобільний телефон марки «Хіаоmі» модель «Rеdmі 8А», власником якого є ОСОБА_10 , після чого вийшла з автомобіля, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд. Своїми діями, ОСОБА_8 заподіяла останньому матеріальну шкоду на суму 1 120 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з вироком суду, заступник прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, прокурор в своїй апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці. Згідно до ч. 3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років. Згідно матеріалам кримінального провадження ОСОБА_8 має на утриманні двох малолітніх дітей, тому покарання у виді обмеження волі призначено судом незаконно.

На підставі наведеного просить вирок змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
Прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченої, неявка якої з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При прийнятті рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченої враховується, що обвинувачена належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавала, а також те, що в апеляційній скарзі прокурора не ставить вимоги про погіршення становища обвинуваченої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є слушними з огляду на таке.

Так, оскарженим вироком суду ОСОБА_8 було засуджено за ч.1 ст.185 КК України та їй призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі та звільнено останню від його відбуття з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

В той же час, покарання у виді обмеження волі може бути призначено не всім суб`єктам кримінальних правопорушень, оскільки вказане положення закону містить виключення.

Так, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання не тільки у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_12 , 2015 року народження, та ОСОБА_13 , 2017 року народження, що виключає можливість застосування до останньої покарання у виді обмеження волі.

Вказані відомості про особу обвинуваченої та положення закону України про кримінальну відповідальність суд першої інстанції при призначенні останній покарання залишив без належної правової оцінки, у зв`язку з чим рішення суду про призначення ОСОБА_8 покарання саме у виді обмеження волі є помилковим і суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, суди повинні суворо додержуватися вимог цієї норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Якщо санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з обмеженням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з обмеженням волі. У разі обрання покарання у виді обмеження волі це рішення також має бути вмотивовано у вироку.

Додержання цих вимог закону вимагає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати у вироку, чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити обвинуваченому і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення цілей, сформульованих у ч. 2 ст. 50 КК України.

Обираючи вид та розмір покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , апеляційний суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, фактичні обставини справи та характер злочинних діянь, відношення обвинуваченої до скоєного, обставини, які пом`якшують покарання, апеляційний суд визнає: щире каяття, натомість обставиною, що обтяжує покарання, апеляційний суд визнає: вчинення кримінального правопорушення (проступку) у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами є призначення покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пункт 4 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ренійського районного суду Одеської області від 04 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 0000051, внесеному до ЄРДР 10.04.2021 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, - змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_8 , покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт строком на 80 годин.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4