15.09.2022 Справа № 756/7238/22
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/7238/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.09.2022 місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001174 від 14.07.2022 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Сватове Луганської області, громадянина України, офіційно непрацевлаштованого, такого, що має середньою-спеціальну освіту, неодруженого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , такого, що в силу ст. 89 КК України судимості немає,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05:30 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, із 05:30 26.03.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 30 діб. Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб.
Водночас, судом установлено, що 14.07.2022 приблизно о 14:20 ОСОБА_3 , перебуваючи в торгівельній залі магазину «HOUSE» ТРЦ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у місті Києві (просп. Оболонський, 1б), маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, скориставшись неуважністю працівників магазину, шляхом вільного доступу умисно з метою власного збагачення взяв зі стелажів штани чоловічі (арт. 0892М-80Х-М) у кількості 1 шт, вартістю 639,20 грн (без урахування ПДВ) та штани чоловічі (арт. 3510I-99X-L) у кількості 1 шт, вартістю 559,20 грн (без урахування ПДВ), на загальну суму 1 198,40 грн (без урахування ПДВ) та пішов до примірочної кімнати, де за допомогою заздалегідь підготовленого знаряддя зняв із вищевказаних штанів захисні кліпси та поклав товар до сумки чорного кольору, яка була при ньому того дня, та, не розрахувавшись за вказаний товар, пройшов лінії кас і вийшов із приміщення вищевказаного магазину «HOUSE», розпорядившись викраденим чужим майном на власний розсуд. Внаслідок вчинення злочину ОСОБА_3 спричинив ДП «ЛПП УКРАЇНА» АТ «ЛПП» майнову шкоду на загальну суму 1 198,40 грн (без урахування ПДВ).
Представник потерпілого ДП «ЛПП УКРАЇНА» АТ «ЛПП» ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України, у судове засідання не з`явився, жодних заяв, клопотань на адресу суду не надходило, а тому, заслухавши позиції сторін про можливість проведення судового розгляду за відсутності представника потерпілого, враховуючи надану прокурором в судовому засіданні заяву представника потерпілого про те, що останній наміру подавати цивільний позов немає, товар повернуто на відповідальне зберігання, суд прийняв рішення про проведення судового розгляду за відсутності представника потерпілого, врахувавши відсутність цивільного позову, а також те, що викрадений товар повернуто представнику потерпілого на відповідальне зберігання.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро покаявся, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, зокрема те, що 14.07.2022 приблизно в обідній час він перебував в магазині «HOUSE» ТРЦ «DreamYellow» у місті Києві, де вирішив викрасти одяг для себе, оскільки він є переселенцем. Впевнившись, що він діє таємно, не маючи грошей на оплату одягу, взяв із торгівельних полиць двоє штанів та пішов до примірочної, де, від`єднавши магніти (кліпси антикрадіжні), помістив штани до своєї сумки-рюкзака, яка була при ньому, та, пройшовши лінію кас і не розрахувавшись за вказаний товар, пішов з магазину. За межами магазину був зупинений охоронцями, яким він відразу добровільно видав украдений товар.
При цьому, ОСОБА_3 , висловивши самозасудження свого вчинку та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене, просив суворо не карати.
Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, за відсутністю будь-яких сумнівів у добровільності та істинності позиції останніх, за згодою учасників судового провадження, суд провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням процесуальних рішень, що стосуються долі речових доказів та таких, що стосуються затримання та застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, а також матеріалів, що характеризують особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у кримінальному провадженні. При цьому, судом роз`яснено сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення, допитавши останнього, дослідивши долучені стороною обвинувачення письмові матеріали кримінального провадження, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у таємному заволодінні чужим майном (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, за обставин, установлених у судовому засіданні, доведена повністю та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України.
Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому, суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами від 06.11.2009 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.
Так, приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості злочину, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема те, що він на момент постановлення вироку є таким, що в силу ст. 89 КК України судимості немає, його незадовільний стан здоров`я, те, що обвинувачений має повну середньо-спеціальну освіту, неодружений, за місцем фактичного проживання у місті Києві характеризується формально посередньо, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України суд не встановив.
Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_3 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, вину у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що свідчить про наявність обставини, що пом`якшує покарання, щире каяття.
Враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги вказані обставини в сукупності, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції норми закону, що передбачає відповідальність за вчинене, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України суд не знайшов.
Водночас, умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Враховуючи вищевказані обставини кримінального провадження в сукупності з розміром матеріальної шкоди та відомостями про особу обвинуваченого, зваживши на позиції сторін кримінального провадження в судових дебатах про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Зарахування строку досудового тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 до моменту його звільнення з-під варти в залі суду слід вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.
Приймаючи рішення щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, суд враховує, що під час досудового розслідування стосовно ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк дії якого визначено до 14.09.2022 (справа №756/5196/22), водночас, враховуючи те, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 основного покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, а тому з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважає правильним до набрання вироком законної сили обрати обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись положеннями статей 100, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 процесуальний обов`язок повідомляти суд про зміну свого місця проживання відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.
Речові докази:
«штани чол. (арт. 0892М-80Х-М); штани чол. (арт. 3510I-99X-L); штани чол. (арт. 3510I-99X-М); три антивандальні магніти чорного кольору з написом «Chek point», які було передано на відповідальне зберігання представнику потерпілого ДП «ЛПП УКРАЇНА» АТ «ЛПП» ОСОБА_5 , залишити потерпілому за належністю.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк основного покарання зарахувати строк досудового тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 в період з 14.07.2022 по 18.07.2022.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1