Справа №591/3531/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1122/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного судуОСОБА_2 , перевіривши матеріали кримінального провадження № 591/3531/18 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_3 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 14.07.2022 про повернення обвинувальних актів у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0002897 від 28.07.2017 і № 0003140 від 19.08.2017 відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України,

установив:

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки складений слідчим обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 містить всі відомості згідно ч. 1 ст. 291 КПК, дотримання процедура його складання та підпису. Крім того, у підготовчому судовому засіданні, яке відбулось у 2018 році, у суду були відсутні підстави для повернення обвинувальних актів прокурору та справу призначено до судового розгляду, тому обвинувальні акти відповідають вимогам КПК. Поміж іншого, судом безпідставно позбавлено прокурора в оскарженні ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 14.07.2022 про повернення обвинувального акту прокурору, вказавши, що ухвала оскарженню не підлягає, тоді як ч. 4 ст. 314 КПК передбачає, що ухвала про повернення обвинувального акта може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14.07.2022 обвинувальні акти у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0002897 від 28.07.2017 та № 0003140 від 19.08.2017 щодо обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК, повернуто прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК.

Перевіривши подану прокурором апеляційну скаргу на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, вважаю за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження з таких підстав.

ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 468-475 цього Кодексу, а згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК суд має право у підготовчому судовому засіданні повернути обвинувальний акт, але у випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. При цьому обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування (ч. 4 ст. 110 КПК) і вимоги до нього викладені у ст. 291 КПК.

В апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову в застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених КПК (ч. 1 ст. 392 КПК).

Водночас, як зазначено в абз. 1 ч. 2 ст. 392 КПК, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 цієї статті.

Оскільки кримінальний процесуальний закон не містить вичерпного переліку порушень у складанні обвинувального акта, що обумовлює його повернення, норма п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК відсилає до ст. 291 цього Кодексу, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування: порушення, які стосуються змісту та форми самого обвинувального акта (неправильність або відсутність в обвинувальному акті такої інформації, як дата і місце його складання та затвердження; формулювання обвинувачення; правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо); порушення, які стосуються змісту та наявності додатків до обвинувального акта (недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування; не долучення розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта тощо).

Разом із тим, ЗУ від 22.11.2018 № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» внесено відповідні зміни до КПК, зокрема до глави 25, якою визначено особливості досудового розслідування кримінальних проступків.

Відповідно пп. 5 п. 4 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII (далі Закон), який набрав чинності 01.07.2020, обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК.

Метою такого повернення відповідно до положень Закону є лише внесення обвинувального акта з урахуванням визначеної главою 25 КПК процедури, якою передбачено, що за встановлених у ст. 302 КПК умов прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Таким чином, підставою повернення обвинувального акта за пп. 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону є невідповідність закону процедури внесення цього обвинувального акта, на відміну від положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, де йдеться про недоліки самого підсумкового документа досудового розслідування обвинувального акта. При цьому приписи пп. 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень про повернення обвинувального акта, на відміну від положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, викладено як імперативну та безумовну вимогу до суду, що вказує і на відсутність предмету апеляційної перевірки згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, а саме «відповідності чи невідповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу».

Положення ч. 4 ст. 314 КПК прямо передбачає можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали про повернення обвинувального акта, прийнятої згідно з приписами саме ст. 314 КПК, проте спеціальних норм стосовно можливості оскарження повернення обвинувального акта на підставі пп. 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2617-VIII чинний КПК не містить.

Повернення обвинувального акта за пп. 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень становить кримінальний процесуальний акт «sui generis», тобто його конструкція є своєрідною, єдиною у своєму роді, тому кримінальні процесуальні акти (механізми) повернення обвинувального акта прокурору в порядку, передбаченому ст. 314 КПК, та для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК, закріплений в пп. 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень не є тотожними.

У своїй ухвалі суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що з 01.07.2020 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК, визначено як кримінальний проступок, обвинувальні акти відносно ОСОБА_6 надійшли до Зарічного районного суду м. Суми 20.06.2018 та 22.08.2018 і за результатами їх судового розгляду у справі було ухвалено вирок, який був скасований судом апеляційної інстанції, а кримінальне провадження направлено на новий розгляд. При цьому вказані обвинувальні акти відносно ОСОБА_6 після направлення Сумським апеляційним судом для нового розгляду в суді першої інстанції не призначені до судового розгляду.

Оскільки прокурор подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, оскарження якої з огляду на наведені положення Закону не передбачено, тому вказане судове рішення не може бути предметом розгляду апеляційним судом, так як відповідно ч. 4 ст. 399 КПК, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України,

постановив:

Відмовити прокурору ОСОБА_7 у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 14.07.2022 про повернення обвинувальних актів у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0002897 від 28.07.2017 і № 0003140 від 19.08.2017 щодо обвинувачення ОСОБА_6 для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України.

Копію ухвали невідкладно надіслати прокурору ОСОБА_7 з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_2