УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2022 року

м. Київ
справа № 521/4561/22
провадження № 51-1380 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року про відмову у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 24 березня 2022 року,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 24 березня 2022 року

у порядку передбаченому ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) відмовлено у задоволенні скарги засудженого з підстав того, що він перебуває під вартою за вироком Приморського районного суду м. Одеси від

11 червня 2018 року.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 14 квітня 2022 року відмовив

у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на зазначену ухвалу слідчого судді, оскільки відповідно до вимог ст. 309 КПК, ця ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Не погодившись з вищевказаним рішенням, засуджений звернувся з касаційною скаргою в якій просить перевірити законність ухвали Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року. Вважає, що суд апеляційної інстанції відмовляючи у відкритті провадження позбавив його права на доступ до правосуддя та порушив загальні принципи гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
За вимогами ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Зокрема, ч. 1 ст. 309 КПК передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді про: 1) відмову у наданні дозволу на затримання; 2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні; 3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні; 4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні; 5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні; 6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні; 7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні; 8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні; 9) арешт майна або відмову у ньому; 10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність; 11) відсторонення від посади або відмову у ньому; 11-1) продовження відсторонення від посади; 12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування; 13) закриття кримінального провадження на підставі ч. 9 ст. 284 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції встановивши, що в апеляційному порядку оскаржується ухвала слідчого судді за наслідками розгляду скарги, поданої у порядку ст. 206 КПК, яка за правилами кримінального процесуального закону не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, обґрунтовано відмовив увідкритті провадження, з чим погоджується і колегія суддів.
Верховний Суд також вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_4 про позбавлення його права на доступ до правосуддя суддею-доповідачем апеляційного суду, відмовляючи у відкритті провадження за його апеляційною скаргою.
Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним. Воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (п. 41 рішення у справі «Абрамова проти України» від 18 грудня 2018 року, заява № 41988/08; п. 78 рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 5 квітня 2018 року, заява № 40160/12 та інші).
Рішення апеляційного суду повністю узгоджується з правовим висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 травня 2019 року (справа № 766/22242/17, провадження № 51-7276 кмо 18), в якому зазначено, що оскільки ухвала слідчого судді щодо скарги, поданої в порядку ст. 206 КПК, у переліку, передбаченому ст. 309 КПК, відсутня, звернення до суду з апеляційною скаргою на таке рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.
Положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.
Отже, оскільки з касаційної скарги засудженого та копії судового рішення не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року про відмову у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 24 березня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3