ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/69/22 Номер провадження 11-кп/814/1075/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 13 квітня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кременчук Полтавської області, мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з середньою освітою, неодруженому, засудженому вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року за ч.1 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року.
В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що засуджений ОСОБА_7 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.
За змістом апеляційної скарги засуджений не погоджується з рішенням суду та просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
При цьому зазначає, що відбув більше 3/4 строку призначеного йому покарання, а з повторним клопотанням про умовно-дострокове звільнення звернувся через рік.
Вказує, що не був працевлаштований в установі виконання покарань у зв`язку з незадовільним станом здоров`я.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Доводи апеляційної скарги засудженого про наявність підстав для звільнення його умовно-дострокового від відбування покарання є непереконливими.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_7 вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року засуджений за ч.1 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі.
За час відбування покарання в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» ОСОБА_7 характеризувався посередньо.
З 12 вересня 2018 року засуджений перебуває у Державній установі «Полтавська виправна колонія (№64)» та має як заохочення, так і стягнення за порушення режиму відбування покарання.
При цьому, ОСОБА_7 характеризується посередньо, за станом здоров`я хоча і працездатний, проте не працевлаштований з власних міркувань, а роботи по благоустрою території та приміщень установи виконує лише під контролем адміністрації.
Також колегія суддів враховує, що комісія виправної колонії відмовила засудженому у застосуванні положень ст.81 та ст.82 КК України як особі, яка не стала на шлях виправлення, а згідно з оцінкою ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, ОСОБА_7 має високий рівень ймовірної небезпеки для суспільства.
За таких обставин відсутні підстави стверджувати про наявність стабільного процесу позитивних змін, які відбуваються в особистості ОСОБА_7 та свідчать про його готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Висновок суду про не досягнення засудженим такого стану, за якого від нього не доводиться очікувати в майбутньому нових злочинів ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.
Отже, відсутні підстави стверджувати про доведення ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення та можливості його звільнення від відбування покарання умовно-достроково.
Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 13 квітня 2022 року стосовно засудженого ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4