Справа № 308/5083/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н А

28.07.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/319/22, за апеляційними скаргами представників власника тимчасово вилученого майна Благодійного фонду «СОС Дитячі Містечка» («SOS Childrens Villages Snternational») адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2022.
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000455 та накладено арешт на тимчасово вилучені під час огляду місця події 26.04.2022 речі, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Golf», реєстраційні номерні знаки Республіки Австрія № НОМЕР_1 , який поміщено на спец майданчик ГУ НП в Закарпатській області, що за адресою м.Мукачево вул.Об`їздна, б/н та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , заборонивши власнику чи іншим користувачам, ким би вони не були, розпоряджатись та користуватись даним майном.
З клопотання прокурора про накладення арешту на майно вбачається, що сектором дізнання Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 27.04.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000455, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст.290 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.04.2022 в чергову частину Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області надійшло повідомлення від прикордонного наряду КПП «Ужгород» про те, що на ділянці в`їзд в «Україну» КПП Ужгород під час перевірки автомобіля марки «Volkswagen Golf» реєстраційні номерні знаки Республіки Австрія № НОМЕР_3 , під керуванням громадянина Австрії ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході поглибленого огляду вузлів та агрегатів транспортного засобу було виявлено розбіжності з даними в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Прокурор у клопотанні зазначає, що 26.04.2022 проводився огляд місця події в період з 22 до 22 год. 40 хв. за адресою м.Ужгород вул.Собранецька,224, Закарпатська область, КПП «Ужгород», в ході якого, протоколом огляду місця події було оглянуто та вилучено: автомобіль марки «Volkswagen Golf» реєстраційні номерні знаки Республіки Австрія № НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . Враховуючи, що вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію міг зберегти на собі

-2-

сліди вчинення кримінального правопорушення, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та може бути предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.209 КК України, з метою забезпечення збереження речового доказу, прокурор у клопотанні просив накласти арешт на вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , заборонивши власнику чи іншим користувачам, ким би вони не були, розпоряджатись та користуватись ними.

Ухвала слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна мотивована тим, що вилучене 26.04.2022 під час проведення огляду місця події майно, має значення речових доказів у кримінальному проваджені №0000455 та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а тому з метою використання майна як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, прийшов до висновку про наявність достатніх підстав накладення арешту на майно.

В апеляційній скарзі представник власника майна Благодійного фонду «СОС Дитячі Містечка» («SOS Childrens Villages Snternational») адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна. Вважає ухвалу необґрунтованою та незаконною, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження. Захисник ставить під сумні обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, оскільки органом досудового розслідування не надано жодних доказів, які б підтверджували факт вчинення кримінального правопорушення. Зазначає, що благодійний фонд, інтереси якого він представляє, придбав два однакових транспортних засоби та під час їх реєстрації випадково переплутав та вказав номер кузова одного транспортного засобу у реєстраційні документи іншого. Тобто будь-яких змін саме до транспортного засобу чи до його конструктивних елементів ніким не вносилось. При цьому, звертає увагу на те, що при проведенні огляду вилученого транспортного засобу на місці затримання, із залученням спеціаліста, останнім не було виявлено внесення змін до номеру кузова транспортного засобу, тобто відсутня об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, а відповідно і підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Також, на думку захисника, при проведенні огляду автомобіля було допущено ряд порушень, які є підставою для визнання протоколу огляду недопустимим доказом, оскільки у ньому відсутні відомості про порядок застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації. Представник вважає, що слідчим безпідставно визнано вилучений транспортний засіб речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки він не відповідає критеріям ст.98 КПК України. В той же час, сама по собі наявність такої постанови не свідчить про те, що вилучені автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію є речовими доказами. Звертає увагу і на те, що протягом місяця з моменту вилучення майна щодо нього не було проведено жодних процесуальних дій, при цьому прокурор не зміг пояснити з чим було пов`язане таке зволікання. Окрім того, вважає, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження стосовно вилученого майна матиме наслідком непропорційного втручання у права та інтереси власника майна, а саме благодійного фонду, який в умовах воєнного стану в Україні забезпечує гуманітарні потреби дітей сиріт та осіб, які вимушено виїхали з місця проживання.
Також, в апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_6 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки такий пропущено з поважних причин. Повний текст ухвали було оголошено слідчим суддею лише

-3-

14.06.2022, а її копію він отримав 15.06.2022. Відсутність повного тексту ухвали позбавила його можливість ознайомитись із мотивами прийнятого слідчим суддею рішення та подати обґрунтовану апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі представник власника вилученого майна - адвокат ОСОБА_5 висловив вимоги аналогічні тим, які вказані у попередній апеляцій скарзі. Вважає, що у слідчого судді не було законних підстав накладати арешт на вилучені транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, оскільки прокурором не доведено відповідність цього майна критеріям ст.98 КПК України, а також обгрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України. Невідповідність номеру кузова транспортного засобу із номером, який вказаний у свідоцтві про реєстрацію має місце через допущену співробітником фонду помилку під час реєстрації цього автомобіля. Вказує, що до вилученого автомобіля не вносились будь-які змінити і протилежне стороною обвинувачення не доведено. Тобто у даному випадку відсутня об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, а відповідно і підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Також, на його думку, під час проведення огляду транспортного засобу було допущено ряд грубих процесуальних порушень. У апеляційній скарзі містяться й інші доводи щодо незаконності ухвали слідчого судді, які аналогічні доводам апеляційної скарги представника ОСОБА_6 .
Також, у апеляційній скарзі порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки такий пропущено з поважних причин. Повний текст ухвали було оголошено слідчим суддею лише 14.06.2022, а її копію він отримав 15.06.2022. Відсутність повного тексту ухвали позбавила його можливість ознайомитись із мотивами прийнятого слідчим суддею рішення та подати обґрунтовану апеляційну скаргу.
Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна, неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , який підтримав подані апеляційні скарги, просив ухвалу слідчого судді скасувати та відмловити в задоволенні клопотання про арешт майна, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягають до задоволення, а апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З ч.1 ст.117, п.4 ч.3 ст.399 КПК України вбачається, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи знайде підстави для його поновлення.

Під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати апеляційну скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

-4-

У випадку необізнаності у заінтересованих осіб із мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч.1 ст.117 КПК України (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 у справі №461/1434/18, провадження №51-6470кмо18).

Повний текст ухвали слідчого судді від 09.06.2022 проголошено 14.06.2022. Апеляційна скарга на зазначену ухвалу подана адвокатом ОСОБА_6 17.06.2022, а адвокатом ОСОБА_5 20.06.2022, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Необізнаність із мотивами викладеними в повному тексті ухвали, необхідність їх належного аналізу для обґрунтованого оскарження вищевказаного судового рішення, свідчить про наявність обставини, яка об`єктивно перешкоджала особі реалізувати своє право на апеляційне оскарження в межах визначеного процесуального строку та ускладнила можливість її своєчасного звернення з апеляційною скаргою. Тому, враховуючи наявність поважної причини пропуску строку на оскарження, колегія суддів вважає, що слід задовольнити клопотання представників власника майна Благодійного фонду «СОС Дитячі Містечка» («SOS Childrens Villages Snternational») адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивного з`ясування обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 26.03.2022 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання, сектором дізнання Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке 27.04.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000455, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

26.04.2022 за адресою: м.Ужгород вул.Собранецька,224, Закарпатська область, КПП «Ужгород», проведеного огляд в ході якого було оглянуто та вилучено: автомобіль марки «Volkswagen Golf» реєстраційні номерні знаки Республіки Австрія № НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Під час огляду встановлено, що на кузові оглянутого транспортного засобу міститься позначення VIN кузова НОМЕР_5 в той час, як в реєстраційному документі на вказаний транспортний засіб, що надано власником зазначено зовсім інший номер кузова а саме № НОМЕР_6 .

27.04.2022 постановою старшого дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області вилучене майно автомобіль марки «Volkswagen Golf» реєстраційні номерні знаки Республіки Австрія № НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

27.04.2022 прокурор Ужгородської окружної прокуратури звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене 26.04.2022 під час проведення огляду майно.

-5-

09.06.2022 ухвалою слідчого судді накладено арешт автомобіль марки «Volkswagen Golf» реєстраційні номерні знаки Республіки Австрія № НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7 ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.ст.170 173 КПК України.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом кримінального правопорушення, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою,

-6-

а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя у відповідності до вимог ст.ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні прокурора доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

З матеріалів клопотання вбачається, що постановою від 27.04.2022 старшого дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області вилучене майно: автомобіль марки «Volkswagen Golf» реєстраційні номерні знаки Республіки Австрія № НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000455.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке залучено до матеріалів кримінального провадження як речові докази, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для прокурора звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст.98 КПК України, тому доводи апеляційних скарг з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими, позаяк відповідність арештованого майна критеріям, визначеним ст.98 КПК України підтверджується постановою про визнання речовими доказами.
Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст.98 цього Кодексу.

Крім того, ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та згідно ч.ч.2,3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст.98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, коли є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні №0000455, колегія суддів повністю погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення прокурора з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження міг забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень представників адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , встановив належні правові підстави, передбачені ст.170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Всупереч доводів апеляційних скарг, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження.

-7-

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого кримінального правопорушення та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчий довів існування достатніх підстав вважати, що вилучені речі є предметом кримінального правопорушення, а відтак задля запобігання ризику знищення речового доказу, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у справі, обґрунтовано наклав арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідила усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахувала правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз.2 ч.1 ст.174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доводи апеляційної скарги про те, що в клопотанні не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на вказане майно не можуть вважатись обґрунтованими, з огляду на наявні дані в матеріалах клопотання.
При прийняття рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч.ч.2,3 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням

-8-

цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Тому, посилання в апеляційних скаргах на порушення слідчим суддею вимог ст.170 КПК України, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів, і не суперечить вимогам ч.3 ст.170 КПК України.
Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно, яке належить Благодійному фонду «СОС Дитячі Містечка» («SOS Childrens Villages Snternational»), завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власника апеляційним судом також не встановлено.

Доводи апеляційних скарг стосовно того, що невідповідність номеру кузова транспортного засобу з номер вказаним у свідоцтві про його реєстрації мало місце через помилку при проведенні реєстрації транспортного засобу, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяла у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст.ст.170-173 КПК України та положень, закріплених у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи представників власника майна адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними, і такі колегія суддів відхиляє.

Згідно з положеннями п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При розгляді апеляційних скарг колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст.ст.220,317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що представники власника майна не довели обґрунтованість доводів апеляційних скарг про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

-9-

Керуючись ст.ст.404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання представників власника тимчасово вилученого майна Благодійного фонду «СОС Дитячі Містечка» («SOS Childrens Villages Snternational») адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити та поновити їм строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2022.
Апеляційні скарги представників власника тимчасово вилученого майна Благодійного фонду «СОС Дитячі Містечка» («SOS Childrens Villages Snternational») адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2022 щодо арешту тимчасово вилученого мана,- без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: