Справа № 527/1793/22
провадження № 1-і/527/55/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2022 року Глобинський районний суд Полтавської області у складi:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарi ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Глобине клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № №0000901 від 05.06.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307 КК України,

встановив:
В провадження Глобинського районного суду Полтавської області надійшло вищевказане клопотання прокурора. В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307 КК України. ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області продовжено до 04.09.2022 включно. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох епізодів тяжких злочинів у сфері обігу психотропних речовин, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна та, враховуючи ту обставину, що останній переховувався від органу досудового розслідування на території Туреччини, у зв`язку з чим був оголошений в розшук, відтак існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1. ст. 177 КПК України. Також, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України наявним є ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки свідки проживають в одному населеному пункті з обвинуваченим та останньому відомо місце їх перебування. І хоча в ході досудового розслідування свідки вже були допитані, однак суд відповідно до ст. 23, 95 КПК України сприймає докази безпосередньо. Крім того, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином(п.4 ч.1 ст. 177 КПК України), а саме-у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 переховувався від органу досудового розслідування, тому може переховуватись від суду, що є наслідком затягування судового розгляду. ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення(п.5 ч.1 ст. 177 КПК України), оскільки хоча обвинувачений раніше не судимий, однак на даний час він обвинувачується у вчиненні двох епізодів тяжких кримінальних правопорушень, тобто, перебуваючи на свободі, може продовжити свою злочинну діяльність. Вказані ризики не зменшились та не перестали існувати. У зв`язку з існуванням вищезазначених ризиків, з метою виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, останньому необхідно продовжити строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обставини кримінальних правопорушень та особа обвинуваченого свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. За таких обставин, враховуючи існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, прокурор просив продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 2 місяці, розмір застави, яку визначено в ухвалі слідчого судді Чугуївського міського суду від 08.11.2020 залишити без змін.
Згідно Розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року на підставі ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Чугуївського міського суду Харківської області за Глобинським районним судом Полтавської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями клопотання про застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передано для розгляду судді ОСОБА_1 .
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, та надав пояснення, аналогічні викладеним в клопотанні.
Обвинувачений та захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. В обґрунтування заперечень зазначили, що ОСОБА_4 не переховувався від органу досудового розслідування та суду. До Туреччини він виїхав у березні 2018 року, а кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР в червні 2018 року, та відповідно, з часу внесення до ЄРДР було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні. Зазначили, що ОСОБА_4 виїхав з України на заробітки, влаштувався за кордоном на роботу та, в подальшому не мав можливості виїхати з Туреччини із-за коронавірусних обмежень. Як тільки він мав можливість повернутися до України, він самостійно за власною волею, в 2020 році повернувся, та був затриманий, і з того часу перебуває під вартою. Пояснили, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України в даному кримінальному провадженні відсутні. ОСОБА_4 не має наміру переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти будь-які кримінальні правопорушення, ризик впливу на свідків також відсутній. Крім того, зазначили, що наразі мати ОСОБА_4 з 5-ма неповнолітніми дітьми мешкають в населеному пункті, який розташований в зоні бойових дій, та постійно перебуває під обстрілами, відтак його рідні вкрай потребують його допомоги. ОСОБА_4 має постійне місце мешкання та, перебуваючи на волі, також міг би допомагати військовим, теробороні. Враховуючи викладене, просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, а саме домашній арешт.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження в рамках заявленого клопотання, приходить до наступного висновку.
Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Згідно п.1, п.3, п.4 п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування ( Бекчиєв проти Молдови §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти ( Ідалов проти Росії , Гарицьки проти Польщі , Храїді проти Німеччини , Ілійков проти Болгарії ).
Суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Вирішуючи клопотання прокурора, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі суспільну небезпечність та тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_4 . Суд враховує вік обвинуваченого та стан його здоров`я, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків (не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та офіційного джерела доходів). Також суд враховує те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох епізодів кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Суд приходить до висновку, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177, п. п. 1-3 ч. 1 ст.194 КПК України на цей час є реальними, враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення, а також тяжкість кримінальних правопорушень, характер та обставини протиправних дій, в яких ОСОБА_4 обвинувачується.
При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Вказані обставини судом враховані при розгляді клопотання прокурора.
А відтак, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
Щодо доводів обвинуваченого та захисника про необґрунтованість клопотання прокурора, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Ілійков проти Болгарії № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів . Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на свідків і можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, спростовують доводи обвинуваченого та захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Оскільки термін дії запобіжного заходу спливає 04.09.2022 року, закінчити розгляд справи до вказаного строку не є можливим, підстави для продовження запобіжного заходу обвинуваченому, зазначені судом, продовжують існувати на даний час, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч.3 ст.183, п.2 ч.5 ст.182, п.16 ч.1 ст.3 КПК України, суд вважає необхідним визначити розмір застави, яка дорівнює 35 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 86835 грн. (35 х 2481 грн. = 86835 грн.).
Керуючись ст.ст.177, 182, 183,194,372,376,392 КПК України, суд,-
ухвалив:
Клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000901 від 05.06.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307 ККУкраїни задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 29 жовтня 2022 року включно.

Визначити суму застави - 35 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 86835 (вісімдесят шість тисяч вісімсот тридцять п`ять) гривень 00 коп. Застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), до сплину терміну тримання під вартою, призначення платежу обов`язково зазначати інформацію про ухвалу суду, який обрав заставу, міру запобіжного заходу, прізвище, ім`я, по-батькові обвинуваченого.
У разі внесення застави ОСОБА_4 з-під варти звільнити.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, на нього покладаються обов`язки, визначені ухвалою суду.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- прибувати на виклики прокурора та суду.
Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання вказаних обов`язків застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Копію ухвали направити начальнику ДУ "Харківський слідчий ізолятор" - для виконання.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1