У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Копані Доманівського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Баштанівка Татарбунарського району Одеської області, мешкає в АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України.
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського району Одеської області, мешкає в АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000237.

Цією ж ухвалою продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 .

Учасники судового провадження (в режимі відеоконференції):

захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 ,
обвинувачений ОСОБА_6 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2022 року відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08.05.2022 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити обраний відносно нього запобіжний захід з тримання під вартою на заставу.

Захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Захисник ОСОБА_9 просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Узагальнені доводи апелянтів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що ані прокурором, ані судом в рішенні не наведено наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Обвинувачений стверджує про наявність намірів захищати країну вступивши до лав територіальної оборони.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 півтора роки незаконно перебуває під вартою.
На думку апелянта, зазначені у клопотанні прокурора ризики не доведені, зокрема ризик переховування від суду зі спливом часу значно зменшується та зникає, ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших підозрюваних прокурором не доведений будь-якими належними та допустимими доказами, в тому числі в частині погроз потерпілим, а ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є надуманим.
Захисник звертає увагу на те, що тяжкість кримінального правопорушення не може виправдовувати обрання відносно особи будь-якого запобіжного заходу, а тим більше найсуворішого.
Захисник зазначає, що прокурором не обґрунтовано того, чому застосування більш м`яких запобіжних заходів не дозволить уникнути ризиків кримінального провадження, ані прокурором у клопотанні, ані судом у рішенні, не наведено доводів на обґрунтування неможливості застосування такого запобіжного заходу, як застава.
Апелянт вказує на порушення судом права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист, який мав бажання безпосередньо приймати участь у судовому засіданні, проте з невідомих причин позбавлений такої можливості, не забезпечено й участі обвинуваченого в режимі відеоконференції.
Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , суд не дослідив даних, що характеризують його особу, зокрема того, що останній має постійне місце мешкання, де проживає з батьком, матір`ю та братом, тобто має міцні соціальні зв`язки, до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягався, має наміри захищати країну вступивши до лав територіальної оборони.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Захисник вказує на те, що розглядаючи клопотання прокурора про продовження відносно обвинувачених запобіжного заходу суд безпідставно послався на роз`яснення Верховного Суду викладені у листі № 1/0/2-22 від 03.03.2022 р., щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану, оскільки в даному листі мова йде про підозрюваних осіб, а в даному випадку, ОСОБА_8 є обвинуваченим.
Апелянт зазначає, що він звертався до суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою особистого кабінету в підсистемі «Електронний суд», але суд проігнорував його клопотання та в рішенні зазначив неправдиві відомості про те, що підсистема «Електронний суд» начебто не працювала, в той же час, суд розглянув справу в режимі відеоконференції із захисником ОСОБА_12 з використанням системи відеоконференції «EasyCon», але проведення відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів нормами ч. 4 ст. 366 КПК України не передбачено.
Апелянт зазначає про недоведеність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з введенням на території України військового стану.
Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_8 є військовозобов`язаним та має бажання вступити до лав Збройних Сил України, з метою захисту країни, і до останнього доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України.
Під час судового засідання прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 . Клопотання мотивоване тим, що строк тримання обвинувачених під вартою закінчується, а ризики можливого переховування, впливу на свідків та потерпілих, вчинення інших кримінальних правопорушень не зменшились та продовжують існувати.
Врахувавши, що ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину пов`язаного з насильством, за яким передбаченого покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, на даний час не допитано обвинувачених, одного потерпілого та кількох свідків, суд дійшов висновку, що зазначені у клопотанні ризики є дійсними та дають підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, та вчиняти інші кримінальні правопорушення, тому застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинувачених та виконання ними процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисників на підтримку апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

За змістом ч. 5 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказаних вимог закону судом дотримано в повному обсязі.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 окрім іншого, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, проти життя та здоров`я особи, при цьому останні наразі притягаються до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 187 КК України в іншому кримінальному провадженні, обізнані про місця мешкання потерпілих та свідків, що дає підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, впливати на малолітнього потерпілого або свідків, які на даний час не допитані судом, вчиняти нові кримінальні правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Враховуюче наведене, є безпідставними доводи апелянтів про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та наявних ризиків, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для забезпечення виконання ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 процесуальних обов`язків.

Посилання захисника ОСОБА_7 на наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 постійного місця мешкання та певних соціальних зв`язків, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду, оскільки не спростовують висновків суду про можливість вчинення ним дій, передбачених ст. 177 КПК України. Всі зазначені обставини враховані судом першої інстанції в їх сукупності.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та захисників про те, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , мають наміри захищати країну вступивши до лав територіальної оборони або Збройних Сил України, на підставі чого просять скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, є безпідставними.
Так, за змістом положень ст. 616 КПК України обвинувачений, який під час судового розгляду тримається під вартою дійсно має право звернутися з клопотанням про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, але, з таким клопотанням він має звернутись лише до прокурора, який за результатами розгляду клопотання і наявності підстав, звертається до суду з відповідним клопотанням.
При цьому, положення наведеної статті не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 КК України, що і має місце в даному випадку.

Стосовно доводів захисника ОСОБА_7 про те, що суд не забезпечив доставки обвинувачених у судове засідання, апеляційний суд доходить наступного.
Так, згідно роз`яснень Верховного Суду від 03.03.2022 р., як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі підозрюваного, з належною мотивацією такої процедури розгляду. При цьому, така рекомендація стосується не тільки підозрюваних, а й обвинувачених.
Відповідно обставин встановлених судом першої інстанції, обвинувачені, в тому числі ОСОБА_6 , виявили бажання брати участь у судовому засіданні безпосередньо, але у зв`язку з військовою агресією та оборонними боями Збройних Сил України біля м. Миколаєва, можливість доставки обвинувачених з Миколаївського слідчого ізолятора до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області була неможливою. Від проведення судового засідання в режимі відеоконференції обвинувачені відмовились.
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що з урахуванням стислого терміну розгляду таких справ, суд першої інстанції цілком обґрунтованого розглянув клопотання прокурора за відсутності обвинувачених, належним чином мотивував процедуру такого розгляду, розгляд клопотання відбувся за участю захисників, що в повній мірі забезпечило дотримання прав обвинувачених.

Доводи захисника ОСОБА_13 про те, що суд безпідставно не забезпечив можливості розгляду справи в режимі відеоконференції за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з ним, і, в той же час, незаконно провів судовий розгляд в режимі відеоконференції за допомогою програми «EasyCon» з іншим захисником є безпідставними, оскільки згідно роз`яснень Верховного Суду, викладених у п. 7 листа № 1/0/2-22 від 03.03.2022 р., щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану у виняткових випадках можливо допускати участь учасника в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою інших засобів зв`язку, ніж передбачено вимогами КПК України, при цьому дня провести відеоконференцію за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи не представлялось можливим.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , тому ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_13 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3