ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/7/21 Номер провадження 11-кп/814/626/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілої адвоката ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 жовтня 2015 року за №0002307, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 та її представника - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харків від 12 квітня 2021 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 жовтня 2015 року за №0002307, за ч.1 ст.122 КК України на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що в даному кримінальному провадженні з моменту початку досудового розслідування закінчився передбачений п.3 ч.1 ст.49 КК України п`ятирічний строк притягнення до кримінальної відповідальності, однак особу, яка вчинила назване кримінальне правопорушення встановлено не було.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 та її представник - адвокат ОСОБА_7 , просять скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харків від 12 квітня 2021 року та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України.
Свої вимоги апелянти мотивують тим, що суд першої інстанції не врахував те, що:
досудове розслідування в згаданому кримінальному провадженні проводилось неповно та неефективно, без дотримання прийнятих процесуальних рішень щодо здійснення його організації, при цьому ОСОБА_8 повідомила особу, яка вчинила щодо неї кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України ( ОСОБА_9 );
якщо в розпочатому кримінальному провадженні не встановлено особу, котра вчинила кримінальне правопорушення, то відповідно до ч.2 ст.49 КК України закриття провадження можливе лише за умови, що з часу вчинення кримінального правопорушення минуло 15 років.
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача; думку потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_7 , про задоволення апеляційної скарги з підстав у ній наведених; міркування прокурора ОСОБА_6 , яка не заперечувала щодо задоволення скарги; перевірила матеріали провадження за клопотанням органу державного обвинувачення й матеріали досудового розслідування, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 370 КПК України регламентовано, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Цих вимог місцевим судом дотримано.
Положеннями ч.1 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Згідно з приписами ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Як зазначено в ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України про кримінальну відповідальність обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили кримінальні правопорушення. Зокрема, у ст.49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
При цьому необхідно зауважити, що застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-процесуальних відносин. Тобто, застосування норм матеріального кримінального права можливе лише одночасно із застосуванням норм кримінального процесуального закону.
За вимогами п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Закриття кримінального провадження з цієї підстави здійснюється судом за клопотанням прокурора (абз.4. ч.4 ст.284 КПК України).
Виходячи з ч.4 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, є нетяжким злочином, воно не віднесене до тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя чи здоров`я особи або злочинів, за які згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Відповідно ж до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років у разі вчинення нетяжкого злочину. Через це доводи апелянтів щодо того, що якщо не встановлено особу, котра вчинила кримінальне правопорушення, то закриття провадження можливе лише після спливу 15 років, є безпідставними та такими, що грунтуються на довільному тлумаченні норм процесуального права.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Слобідським ВП ГУНП у Харківській області здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 жовтня 2015 року за №0002307, за фактом того, що 02 серпня 2015 року приблизно о 07 годині 30 хвилин невстановлена особа вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, а саме умисно заподіяла потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження (а.п. 3, а.м.д.р. 1-2).
Зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає матеріалам провадження та не оспорюється ніким з учасників процесу.
У даному кримінальному провадженні повідомлення про підозру нікому вручено не було, жодна особа як підозрювана не допитана, обвинувальний акт не складено та до суду не направлено. Таким чином, у цьому провадженні не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Натомість строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за назване кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, закінчився, оскільки з часу його вчинення (02 серпня 2015 року) станом на час подання прокурором клопотання про закриття кримінального провадження до суду (04 січня 2021 року) минуло більше 5 років.
За змістом ст.284 КПК України умовами для закриття кримінального провадження за підставою, визначеною в п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, є наявність визначених законом умов для закриття кримінального провадження та відповідне клопотання прокурора. До того ж, за наявності всіх визначених законом вимог, закриття кримінального провадження є обов`язком суду.
Тому, оскільки особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, органом досудового розслідування не встановлено, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за таке кримінальне правопорушення закінчився, місцевий суд прийняв правильне рішення про задоволення клопотання прокурора та закрив кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч.1 ст. 284 КПК України.
Доводи ж апеляційної скарги, які зводяться до неповноти та неефективності проведення досудового розслідування, не впливають на обов`язок суду закрити кримінальне провадження на підставі положень ст.284 КПК України за наявності передбачених для цього законом підстав.
Наведений підхід узгоджується з практикою суду касаційної інстанції (ухвали Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі №397/282/20, від 22 березня 2021 року у справі №326/1101/20, від 16 серпня 2021 року у справі № 941/996/20, від 28 грудня 2020 року у справі 285/664/20, від 22 листопада 2021 року у справі №310/3335/21, від 09 серпня 2021 року у справі №682/915/21, від 01 грудня 2020 року у справі № 264/4166/20, від 12 березня 2021 року у справі № 379/1594/19).
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не виявлено.
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів апеляційного суду,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 та її представника - адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харків від 12 квітня 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 жовтня 2015 року за №0002307, на підставі п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4