ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2037/22 Справа № 185/8831/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000706, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Сімферополь АРК, який не працює, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити йому більш м`яке покарання, обгрунтовуючи це незгодою із суворістю призначеного покарання, оскільки судом не було належним чином враховано положення ст. 66 КК України, зокрема те, що він з`явився із зізнанням, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та визнав вину у вчиненому.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з часу його затримання, тобто, з 09 вересня 2021 року.
Вирішено питання про долю речових доказів згідно вимог ст.100 КПК України.
Обвинуваченого визнано винним та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, приблизно о 20.00 годині 08 вересня 2021 року прийшов до будинку АДРЕСА_2 , де зустрівся із ОСОБА_8 , з яким повторно почав розмову з приводу повернення мобільного телефону. Не отримавши від ОСОБА_8 мобільного телефону та вислухавши на свою адресу образи, будучи ображеним на таку поведінку, утвердившись у своїх бажанням та намірах на спричинення тілесних ушкоджень, реалізуючи злочинні дії, усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, переслідуючи мету заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , використовуючи фрагмент дерев`яної палки, який підняв із землі, утримуючи його в правій руці, умисно, з силою, наніс не менше 10 ударів по голові ОСОБА_8 , спричинивши останньому тілесні ушкодження, які у своїй сукупності, та за своїм характером відносяться до середніх та тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначивши більш м`яке покарання; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 с. 121 КК України та доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, що стосуються суворості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до наступного.
Так, частиною 1 ст. 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; наявність обставини, що пом`якшує покарання, якою визнано щире каяття; наявність обставини, що обтяжує покарання, рецидиву злочину. Взято до уваги, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненому злочині.

Колегія суддів, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, вважає правильними висновки суду першої інстанції про необхідність та достатність призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років і шість місяців, яке за своїм розміром наближене до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки з матеріалів справи видно, що останній вчинив тяжкий умисний злочин, яким потерпілому спричинено істотні негативні наслідки у виді тяжких тілесних ушкоджень.
Також приймається до уваги характер дій обвинуваченого у межах вчинення злочину, а саме значна кількість ударів, які він наніс потерпілому за допомогою палиці, і тривалість побиття. Крім того враховується, що після вчинення злочину ОСОБА_7 покинув місце подій, допомоги потерпілому не надав, лікарів не викликав, заподіяну потерпілому шкоду у подальшому не відшкодував.
Що стосується доводів обвинуваченого стосовно активного сприяння розкриттю злочину, то вони є неспроможними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що процесуальна поведінка останнього полягала у каятті та визнанні своєї вини в умовах її очевидної доведеності, а також в утриманні від перешкоджання досудовому розслідуванню, що і було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання, втім наведені обставини не дають підстав для висновку про активне сприяння у розкритті злочину з боку ОСОБА_7 .
На думку суду апеляційної інстанції, фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, жорстокість та зухвалість дій, вчинених обвинуваченим відносно потерпілого, наявність обтяжуючої покарання обставини у виді рецидиву злочину, у сукупності не дають підстав для висновку про необхідність пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, яке за видом та розміром наближене до мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.
Колегія суддів також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа Скополла проти Італії від 17.09.2009 року).
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає покарання, призначене обвинуваченому судом першої інстанції, таким, що відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а також особі винного, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а підстав для його пом`якшення не вбачається, у зв`язку із чим у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4