ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/4699/21 Номер провадження 11-кп/814/1706/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 27 червня 2022 року,

встановила:
Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 січня 2021 року за №0000082, задоволено клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харків ОСОБА_6 , та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 25 серпня 2022 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати свідків, обставини й тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.3 ст.313, ч.2 ст.317 КК України, передбачене за їх вчинення покарання, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Урахувавши підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, суд першої інстанції на підставі п.5 ч.4 ст.183 КПК України дійшов висновку про продовження зазначеного вище запобіжного заходу без визначення розміру застави ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 27 червня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний період доби.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що прокурором: не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; подано клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 з пропуском установленого п.20-5 Прикінцевих положень КПК України строку, не вручено його обвинуваченому та захиснику не менше ніж за 10 днів до закінчення дії запобіжного заходу.

Водночас захисник уважає безпідставним невизначення ОСОБА_8 розміру застави.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, міркування прокурора про заперечення щодо апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно ж до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.263 КК України незаконного придбання та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу; ч.3 ст.307 КК України - незаконного виготовлення та зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах; ч.3 ст.311 КК України - незаконного придбання та зберігання прекурсорів у особливо великих ромірах з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин; ч.3 ст.313 КК України незаконного придбання та зберігання обладнання, призначеного для виготовлення особливо небезпечних психотропних речовин; ч.2 ст.317 КК України організації місця для незаконного виготовлення психотропних речовин, вчиненого з корисливих мотивів.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177,183,197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, незаконно впливати свідків, урахувавши обставини ряду інкримінованих ОСОБА_8 тяжких і особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, особу обвинуваченого, який не судимий, неодружений, не працює та не має міцних соціальних зв`язків.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися, обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, які мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений, зокрема тяжкими наслідками для здоров`я всього населення (невизначеного кола осіб), економіки й суспільства, та дані про особу ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту в нічний період доби, як просить апелянт.

Апеляційний суд уважає законним та обґрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження його прав перебувати на волі.

Пунктом же 5 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбаченістаттями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, зокрема у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 .

Зважаючи на викладене вище та враховуючи такі, що не зменшилися ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, обставини, визначені ст.178 КПК України, місцевий суд на підставі зазначених приписів КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали обґрунтовано не визначив розмір застави ОСОБА_8 .

В абз.10 п.20-5 Перехідних положень КПК України зазначено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Цей строк носить виключно процедурний (організаційно-забезпечувальний) характер і ч.5 ст.199 КПК України не пов`язує обов`язок суду відмовити у продовженні строку тримання під вартою у зв`язку з його недотриманням.
Суд першої інстанції розглянув клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 до закінчення строку дії попередньої ухвали та спливу продовженого строку, як того вимагають приписи кримінального процесуального закону.
Таким чином, мотиви апеляційної скарги з посиланням на недотримання прокурором строку на подання до суду клопотання про продовження запобіжного заходу не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.
Щодо тверджень захисника про скасування рішення місцевого суду з огляду на те, що прокурором не було вручено стороні захисту копію згаданого клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, то вони є необгрунтованими.
Виходячи з положень ч.2 ст.331, ч.4 ст.199 КПК України суд розглядає клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч.2 ст.184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Як видно з матеріалів провадження, обвинуваченому ОСОБА_8 за правилами ч.2 ст.184 КПК України було вручено копію клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою 23 червня 2022 року, тобто за 3 дні до початку його розгляду, що підтверджується розпискою та технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в місцевому суді (14:15-14:30).

Захисник же подав власне клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, при цьому в судовому засіданні жодним чином не вказував щодо неознайомлення зі змістом клопотання прокурора, яке було оголошено в засіданні, не просив суд відкласти розгляд або оголосити перерву для надання часу з метою підготовки захисту. У ході вирішення даного питання були вислухані кожна зі сторін процесу з приводу заявлених клопотань, вони нарівно користувались наданими їм кримінальним процесуальним законом правами.
Більше того, ч.3 ст.331 КПК України встановлює обов`язок суду під час судового провадження розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою незалежно від наявності клопотань. Дана норма є імперативною.
Ураховуючи наведене вище, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали місцевого суду з ініційованої захисником зазначеної вище підстави.
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 27 червня 2022 року без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4