ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 378/695/21
провадження № 51-6027км21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції,на вирок Київського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гостра Могила Ставищенської селищної територіальної громади Білоцерківського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Ставищенського районного суду Київської області від 22 червня 2021 року за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді 80 годин громадських робіт,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені обставини
За вироком Ставищенського районного суду Київської області від 24 вересня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК, і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені п. п.1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК.
Як установлено вироком суду, ОСОБА_6 за вироком Ставищенського районного суду Київської області від 22 червня 2021 року визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, та призначено йому покарання у виді 80 годин громадських робіт, який набрав законної сили 23 липня 2021 року. 26 липня 2021 року вказаний вирок надійшов на виконання до Білоцерківського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, де цього ж дня ОСОБА_6 був узятий на облік як засуджений. Однак,діючи умисно, з мотивів зневаги до судового рішення та з метою ухилення від відбування призначеного судом покарання, ОСОБА_6 до Білоцерківського РС № 2 для ознайомлення з порядком виконання громадських робіт жодного разу не з`явився, про причини неявки не повідомив, залишив місце свого постійного проживання, до роботи не приступив і жодної години громадських робіт не виконав.
За вироком Київського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року апеляційну скаргу прокурора задоволено повністю, апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури задоволено частково. Вирок Ставищенського районного суду Київської області від 24 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_6 скасовано в частині призначеного йому покарання.
Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 2 ст. 389 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ставищенського районного суду Київської області від 22 червня 2021 року і за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 10 днів.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п. п.1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК.
У решті вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки даним про особу засудженого, не взяв до уваги всіх даних, які характеризують особу засудженого, конкретних обставин справи та призначив покарання з випробуванням за сукупністю вироків, тобто неправильно застосував ст. 75 КК.
Також зазначає, що рішення суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не відповідає вимогам статей 65, 75 КК, належним чином не вмотивоване та необґрунтоване, не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала подану касаційну скаргу та просила її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , правильності кваліфікації його дій прокурор у касаційній скарзі не оспорює, а його доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими.
Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, місцевий суд дотримався загальних засад, передбачених статтями 50, 65 КК, оскільки врахував те, що засуджений вчинив кримінальний проступок, визнав вину в його вчиненні, дані про особу засудженого, зокрема те, що він в даний час не працює, по місцю проживання характеризується задовільно, перебуває на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті КЗ «Ставищенська ЦРЛ» з діагнозом хронічний алкоголізм ІІ стадії, раніше судимий.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку. Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.
Врахувавши наведені обставини в сукупності, місцевий суд призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК у виді обмеження волі на мінімальний строк, передбачений цією нормою кримінального закону.
Також місцевий суд застосував до засудженого положення ст. 75 КК, проте мотиви такого рішення у вироку відсутні.
Апеляційний суд визнав доводи прокурора, наведені в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування положень ст.71 КК обґрунтованими, тому скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання та постановив новий вирок, за яким ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 2 ст. 389 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ставищенського районного суду Київської області від 22 червня 2021 року і за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 10 днів.
Крім того, апеляційний суд, призначаючи покарання засудженому, погодився з висновком місцевого суду про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, врахувавши що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, розкаявся у вчиненому, негативні характеристики щодо нього відсутні, має постійне місце проживання, тяжких наслідків від вчиненого ним не настало, відсутні дані, які б свідчили про неможливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, а також наявні обставини, які пом`якшують покарання.
Разом із тим, статтею 75 КК передбачено, зокрема, що в разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Погоджуючись із висновком місцевого суду про можливість застосування до засудженого положень ст. 75 КК, апеляційний суд залишив поза увагою доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 , будучи засудженим за вироком Ставищенського районного суду Київської області від 22 червня 2021 року за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді 80 годин громадських робіт його не відбув, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, фактично знівелювавши реальне покарання за попереднім вироком, якого ОСОБА_6 не відбував.
За наведених вище обставин колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК слід визнати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а протилежні висновки апеляційного суду в цій частині ухвали - необґрунтованими відповідно до вимог ст. 419 КПК, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Отже, касаційну скаргу прокурора слід задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати на підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст.438 КПК і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, який необхідно провести з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
За умови підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 у тому ж обсязі, призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Вирок Київського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3