Справа № 308/6272/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду, в місті Ужгороді, кримінальне провадження №308/6272/22 (1-кп/308/502/22), внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000265 від 05.10.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст. 307 КК України та Тракслер Арзу Тасимівну у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України

встановив:
у провадженні суду перебуває кримінальне провадження №308/6272/22 (1-кп/308/502/22), внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000265 від 05.10.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст. 307 КК України та Тракслер Арзу Тасимівну у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України.

Ухвалою судді від 26.05.2022 року у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 подав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. Клопотання обґрунтоване тим, що відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 за ч.3 ст.307 КК України наявними та належними доказами, які були відкритими на стадії відкриття матеріалів, не підтверджується його статус організатора відповідного злочину, а також взагалі знайомство та спілкування з гр. ОСОБА_6 , надання вказівок та передання заборонених медичних лікарських препаратів іншому учаснику ОСОБА_5 .

Вважає, що обвинувальний акт не містить чіткого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов висновку про безпідставність заявленного клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (ч.2 ст.291 КПК України).

Посилання захисника на те, що обвинувальний акт не містить чіткого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення суд оцінює критично, зважаючи на наступне.

Так, деталі обвинувачення у кримінальному процесі (певні конкретні фактичні обставини) дійсно мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Проте конкретність обвинувачення є оціночною категорією та може бути перевірена лише в ході судового розгляду справи, адже на стадії підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

У разі ж повернення обвинувального акту судом першої інстанції з підстав неконкретності обвинувачення, вказівки суду спонукають органи досудового слідства на проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, чим нівелюється процесуальна самостійність прокурора на визначення обсягу достатніх доказів для складання обвинувального акту та дотримання принципу змагальності, згідно з яким саме прокурор як сторона обвинувачення звертається до суду з обвинувальним актом, та свідчить про те, що суд певним чином перебирає на себе функції, які не притаманні йому.

Термін «неконкретність обвинувачення» широко поширювався у судовій практиці за часів дії КПК України 1960 року, але за КПК України 2012 року така підстава для повернення обвинувального акту відсутня і застосування її за аналогію неприпустимо.

При цьому з метою недопущення порушення права особи на захист через неконкретність обвинувачення та можливого скасування рішення суду першої інстанції з підстав незабезпечення гарантій на справедливий суд, прокурор відповідно до положень ст. 337 КПК України в ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення тощо.

Суд у відповідності до цієї ж норми, має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З обвинувального акта вбачається, що вимоги закону стосовно викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) викладено чітко і конкретно.

Таким чином, обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України, а тому не має правових підстав для його повернення прокурору.

Враховуючи те, що підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч.3 ст.314 КПК України, не встановлено, дане кримінальне провадження слід призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Обвинувачені та їх захисники проти клопотань прокурора заперечили. Захисник ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні пояснив, що його підзахисний ОСОБА_4 перебуває у трудових правовідносинах з ТОВ «Вітафарм» та бажає працювати, а також займається гуманітарною допомогою, що свідчить про відсутність підстав для цілодобого домашнього арешту. Обвинувачений ОСОБА_4 правову позиції свого захисника підтримав.

Захисник ОСОБА_9 у підготовчому судовому засіданні пояснив, що наведені прокурором ризики не є достатніми, а тому просив суд застосувати до свого підзахисного запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту. Обвинувачений ОСОБА_6 правову позиції свого захисника підтримав.

З`ясувавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
За приписами ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на момент розгляду клопотання стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Зі змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, а ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України. В обвинувальному акті, зокрема, викладене формулювання обвинувачення та фактичні обставини кримінального правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження, як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_6 .

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Санкція ч.3 ст.307 КК України передбачає можливість застосування покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а санкція ч.2 ст.307 КК України - у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, кримінальне правопорушення, вчинення якого інкриміноване ОСОБА_4 , у відповідності до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином. У свою чергу, кримінальні правопорушення, вчинення яких інкриміноване ОСОБА_6 є тяжким та особливо тяжкими злочинами.

За таких обставин суд погоджується із твердженнями прокурора про те, що з огляду на суворість покарання, яке передбачено за вчинення злочинів, у яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ризик переховування вказаних осіб є обґрунтованим.

Окрім цього, суд вважає доведеним існування ризику незаконного впливу обвинувачених на свідків та інших учасників провадження.

Показання свідків отримуються судом усно шляхом допиту особи безпосередньо в судовому засіданні. Станом на теперішній час, обвинувачені ознайомлені з матеріалами досудового розслідуваннями, обізнані про те, які особи допитані як свідка, а також про зміст їх показань, що підтверджується розпискою про отримання копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Отже, обвинувачені мають можливість чинити вплив на свідків з метою переконати їх змінити їхні викриваючі показання. Відтак за відсутності дієвого запобіжного заходу такий ризик є реальним.

Також суд, враховуючи те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень у складі організованої злочинної групи, де була чітко налагоджена мережа незаконного придбання, зберігання з метою збуту та збуту психотропних речовин, погоджується із твердженнями прокурора про те, що за відсутності запобіжного заходу обвинувачені матимуть реальну змогу продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані із незаконним обігом психотропних речовин.

Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку, що викладені у клопотанні прокурора є реальними та обґрунтованими.

Суд відхиляє твердження захисника ОСОБА_7 на те, що його підзахисний ОСОБА_4 перебуває у трудових правовідносинах з ТОВ «Вітафарм» та бажає працювати, зважаючи на таке. Вказані доводи адвоката обґрунтовані посиланням на те, що згідно з наказом №01/08 від 01.08.2010 обвинувачений ОСОБА_4 прийнятий на роботу ТОВ «Вітафарм». Вказаний наказ підписаний директором ТОВ «Вітафарм» ОСОБА_10 . Утім, з публічно доступних реєстрів вбачається, що сам обвинувачений є одним із засновників ТОВ «Вітафарм». Доказів того, що ОСОБА_4 займається гуманітарною допомогою адвокатом не долучено.

Суд враховує те, що матеріали клопотання не містять підтверджень того, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 мають міцні соціальні зв`язки, а також те, що інкриміновані вказаним обвинуваченим кримінальні правопорушення мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, оскільки спрямовані проти здоров`я нації.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 цілодобового арешту слід задовольнити повністю.

Між тим, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 на відміну від ОСОБА_4 був не організатором злочину, а діяв як його виконавець, тому, виходячи із розмежування суспільної небезпечності між організатором та виконавцем, суд вважає, що клопотання щодо ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Одночасно із встановленням обставин, що зумовлюють існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, чинне законодавство зобов`язує суд перевірити також можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до особи.
Частина перша статті 176 КПК України встановлює такі альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт. Найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Висока імовірність ризиків, установлених пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, не дозволяє суду зробити висновок про можливість запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
На думку суду, застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів у не забезпечить їх належної поведінки і не зменшить наявні ризики.
Крім того, згідно з ч.5 статті 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором. Зважаючи на те, що клопотання прокурора відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 суд задовольняє відповідно частково та повністю, то на вказаних обвинувачених слід покласти обов`язки, персоніфіковані прокурором у поданих ним клопотаннях.

Також у підготовчому судовому засідання прокурор заявив клопотання про покладення обов`язків на обвинувачену ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтоване тим, що 11.02.2022 до підозрюваної ОСОБА_5 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із можливістю внесення застави, яку остання внесла та на неї у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України покладено наступні обов`язки: 1)прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; 2)не відлучатися із населеного пункту в якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та навчання; 4)здати на зберігання до головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 06.04.2022 строк обов`язків, покладених на ОСОБА_5 запобіжним заходом у вигляді застави продовжено до 03.06.2022. При цьому, на переконання прокурора, ризики, передбачені статтею 177 КПК України, продовжують існувати, що є підставою для продовження дії покладених на ОСОБА_5 обов`язків згідно з приписами статті 194 КПК України.

З`ясувавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення, слідчий суддя вважає, що на даний час стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.194 КПК України.
Вирішуючи питання про покладення обов`язків на обвинувачену ОСОБА_5 , суд враховує тяжкість кримінального правопорушення,вчинення якого їй інкриміноване, яке згідно зі статтею 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Також суд погоджується з доводами прокурора про наявність ризиків, передбачених пунктами 3 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, виходячи з ідентичних мотивів, викладених щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до переконання про необхідність задоволення клопотання прокурора та покладення на обвинувачену ОСОБА_5 зазначених у поданому клопотанні обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-179, 194, 196 КПК України, суд

постановив:
кримінальне провадження №308/6272/22 (1-кп/308/502/22), внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000265 від 05.10.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст. 307 КК України та Тракслер Арзу Тасимівну у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 18 липня 2022 року на 14 год. 30 хв.

Кримінальне провадження розглядати суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту від 01.06.2022 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити повністю.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Отиня, Коломийського району, Івано-Франківської області, громадянина України, українця за національністю, мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, заборонивши ОСОБА_4 цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 строком на 60 днів з покладенням наступних обов`язків, а саме:

- прибувати до прокурора або суду на їх першу вимогу;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту від 01.06.2022 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити частково.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Ужгород Закарпатської області, громадянина України, українця за національністю, мешканця АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , в період доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби, без застосування електронного засобу контролю та з покладенням обов`язків:
-прибувати до прокурора або суду на їх першу вимогу;
-не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу прокурора або суду;
-утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
У задоволенні решти клопотання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити повністю.
Клопотання прокурора від 14.06.2022 про покладення обов`язків на обвинувачену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 задовольнити повністю.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку м.Ужгород Закарпатської області, громадянку України, українку за національністю, мешканку АДРЕСА_4 , обвинувачену у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, обов`язки, передбачені пунктами 1, 2, 3, 8 ч.5 ст.194 КПК України, терміном на 60 днів, а саме:

- прибувати до прокурора або суду на їх першу вимогу;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та навчання;

- здати на зберігання до головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта прокуророві відмовити повністю.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1