ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року

м. Київ
справа № 750/7509/20
провадження № 51-4912км21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у судовому засіданні касаційні скарги засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001862, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 361, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК);
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2021 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; ч. 1 ст. 357 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; ч. 3 ст. 357 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; ч. 1 ст. 361 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; ч. 2 ст. 361 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, а на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2021 року остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 14 днів.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 4 серпня 2020 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення воліна строк 4 роки 6 місяців, а на підставі статей 75, 76 КК звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, постановлено виконувати самостійно.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 3800 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2000 грн моральної шкоди, 4000 грн витрат на правову допомогу.
Цим вироком також засуджено ОСОБА_8 : за ч. 1 ст. 361 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; ч. 2 ст. 361 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком і вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від

15 січня 2021 року остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 14 днів.
Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 4 серпня 2020 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а на підставі статей 75, 76 КК звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, постановлено виконувати самостійно.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 2000 грн на відшкодування моральної шкоди і 4000 грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим у тому, що він 15 березня 2020 року о 03:00, перебуваючи на вул. Гончій поряд із будинком № 86 у м. Чернігові, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, завдав ОСОБА_9 одного удару рукою в грудну клітку, від чого останній упав на асфальтоване покриття. Після цього відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілого марки «Xiaomi» вартістю 1450 грн, сім-картами мобільного оператора, гаманцем, паспортом громадянина України на його ім`я та банківською карткою АТ Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк).
Потім того ж дня о 04:05 ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 49 на просп. Миру вм. Чернігові, умисно, з корисливих мотивів, використовуючи мобільний додаток «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк», установлений на викраденому мобільному телефоні ОСОБА_9 , змінив пароль входу до електронного кабінету останнього, чим здійснив несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи, що призвело до витоку і блокування інформації з метою подальшого заволодіння та обертання на свою користь грошових коштів потерпілого, отримав повний доступ до його банківського рахунку, збільшивши кредитний ліміт, що призвело до несанкціонованого витоку інформації, яка є банківською таємницею.

Того ж дня вперіод із 04:11 по 04:13 ОСОБА_6 , перебуваючи біля зазначеного вище будинку, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, використовуючи раніше викрадену ним банківську картку ОСОБА_9 , здійснив операцію зі зняття коштів трьома транзакціями на загальну суму 2800 грн із банківського рахунку останнього в АТ КБ «ПриватБанк», таким чином таємновикравши кошти потерпілого.
Продовжуючи свої злочинні дії, 15 березня 2020 року о 04:16 ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 17 на просп. Перемоги вм. Чернігові, повторно, з корисливих мотивів, шляхом введення раніше зміненого пароля зайшов до особистого кабінету ОСОБА_9 в мобільному додатку «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк», отримав доступ до інформації про поточний стан банківського рахунку потерпілого і збільшив кредитний ліміт, що призвело до несанкціонованого витоку зазначеної інформації та можливості отримувати і здійснювати фінансові операції з грошовими коштами на зазначеному рахунку.
Далі того ж дня о 04:20 ОСОБА_6 , перебуваючи в тому ж місці, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, використовуючи викрадену ним банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_9 , ввів змінений ним PIN-код і таємно зняв 1000 грн із банківського рахунку потерпілого.

15 березня 2020 року о 07:06 ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_3 , з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, повторно, за допомогою телефонного зв`язку попередньо домовився з ОСОБА_8 про оформлення онлайн-кредиту на ім`я ОСОБА_9 через мережу інтернет та надав йому за допомогою смс-повідомлення особисті паспортні дані, номер мобільного телефону і номер банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» останнього. Далі ОСОБА_8 , перебуваючи в орендованому гаражі № НОМЕР_1 на АДРЕСА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 , шляхом обману, використовуючи персональні дані ОСОБА_9 , а саме паспортні дані, номер мобільного телефону й номер банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» останнього, через офіційний інтернет-сайт www.bistrozaim.ua від імені останнього створив особистий кабінет на сайті і подав заявку на оформлення кредитного договору з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на суму 3000 грн, яка мала бути зарахована на рахунок потерпілого. Таким чином ОСОБА_6 та ОСОБА_8 намагалися заволодіти коштами ТОВ«Служба миттєвого кредитування», однак злочин до кінцяне довели з причин, що не залежали від їх волі, оскільки товариство відмовило у видачі кредиту.
Після цього того ж дня о 07:13 ОСОБА_6 , перебуваючи за вищевказаним місцем свого проживання, повторно,з корисливих мотивів, за допомогою телефонного зв`язку попередньо домовився з ОСОБА_8 про оформлення онлайн-кредиту на ім`я ОСОБА_9 через мережу інтернет та надав йому за допомогою смс-повідомлення особисті паспортні дані, номер мобільного телефону та номер банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» останнього. Далі ОСОБА_8 , перебуваючи в орендованому гаражі № НОМЕР_1 за вищевказаною адресою, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , шляхом обману, використовуючи персональні дані ОСОБА_9 , а саме паспортні дані, номер мобільного телефону й номер банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» останнього, через офіційний інтернет-сайт www.creditup.com.ua від імені останнього створив особистий кабінет на сайті і подав заявку на оформлення кредитного договору з ТОВ «Веллфін» на суму 3000 грн, яка мала бути зарахована на рахунок потерпілого. Таким чином ОСОБА_6 та ОСОБА_8 намагалися заволодіти коштами цього товариства, однак злочину до кінцяне довели з причин, що не залежали від їх волі, оскільки товариство відмовило у видачі кредиту.
Зазначеного дня о 10:56 ОСОБА_8 , перебуваючи в орендованому гаражі

№ НОМЕР_1 за вищевказаною адресою, з корисливих мотивів, використовуючи мобільний додаток «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк», установлений на власному мобільному телефоні, зайшов до особистого кабінету ОСОБА_9 , отримавши доступ до інформації про поточний стан банківського рахунку останнього, що призвело до несанкціонованого витоку зазначеної інформації та можливості здійснення фінансових операцій із грошовими коштами нацьому рахунку.
Продовжуючи свої злочинні дії, того ж дня о 10:59 ОСОБА_8 , перебуваючи у згаданому вище гаражі№ НОМЕР_1 , з корисливих мотивів, повторно, використовуючи мобільний додаток «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк», установлений на власному мобільному телефоні, зайшов до особистого кабінету ОСОБА_9 , отримавши доступ до інформації про поточний стан банківського рахунку потерпілого, що призвело до несанкціонованого витоку зазначеної інформації та можливості здійснювати фінансові операції з грошовими коштами на вказаномурахунку.

16 березня 2020 року о 00:20 ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_5 ові, повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману, використовуючи персональні дані ОСОБА_9 , а саме паспорт громадянина України, банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» та номер телефону, через офіційний інтернет-сайт www.topcredit.ua, видаючи себе за ОСОБА_9 , з використанням раніше викраденого ОСОБА_6 мобільного телефону потерпілого створив особистий кабінетвідйого імені та подав заявку на оформлення кредитного договору з ТОВ «Фінансова компанія «Джобер» на суму 3000 грн, яка мала бути зарахована на банківський рахунок ОСОБА_9 , однак злочин до кінця не довів з причин, що не залежали від волі засудженого, оскільки товариство відмовило у видачі кредиту.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року зазначений вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
У касаційних скаргах, аналогічних за змістом, засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам винних через суворість, просять скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх доводів зазначають про порушення правил територіальної підсудності, оскільки останнє кримінальне правопорушення вчинено на вул. Харківській, яка територіально належить до Новозаводського району м. Чернігова, а провадження розглядав Деснянський районний суд м. Чернігова. Вказують на порушення їх права на захист, що полягало в залишенні без уваги місцевим судом їх клопотань про необхідність надання їм правової допомоги іншими адвокатами. Також стверджують, що в матеріалах провадження відсутні технічні носії інформації, на яких зафіксовані судові засідання від 29 березня, 27 квітня, 14 травня та 23 червня 2021 року. Посилаються на те, що потерпілих не було належним чином повідомлено про дату і час апеляційного розгляду цього провадження. На їхню думку, апеляційний суд не врахував усіх обставин справи, у тому числі відсутності претензій до них з боку потерпілого та їх працевлаштування, у зв`язку з чим не застосував положення ст. 75 КК. Вважають, що проголошена апеляційним судом після виходу з нарадчої кімнати резолютивна частина ухвали суперечить її повному тексту. Крім того, оголошена резолютивна частина ухвали не була вручена учасникам судового провадження, а повний текст ухвали отримано їх захисником за сплином визначеного законом п`ятиденного строку з дня оголошення її резолютивної частини.
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що потерпілих не було повідомлено про апеляційний розгляд. Вважає, що апеляційний суд не врахував повного відшкодування засудженими матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу і безпідставно не застосував ст. 75 КК.
Позиції інших учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції засуджений ОСОБА_6 та захисник останнього і ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 підтримали касаційні скарги. Прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг і просив залишити ухвалу апеляційного суду без змін.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями ст. 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Під час розгляду касаційних скарг суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених у вироку.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_8 та кваліфікація їх дій у касаційних скаргах не оскаржуються.
Доводи засуджених про невідповідність призначеного їм покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам винних через суворість, а також безпідставне незастосування судом ст. 75 КК, позбавлені підстав.
Згідно зі ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Статтею 65 КК встановлено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Місцевий суд, призначаючи ОСОБА_6 і ОСОБА_8 покарання, з яким погодився суд апеляційної інстанції, належним чином урахував характер та ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, кількість епізодів, дані про винних осіб, які раніше притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, їх вік, стан здоров`я, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, характеристику за місцем проживання ОСОБА_8 , досудову доповідь органу пробації. З урахуванням наведеного суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженим реального покарання, наближеного до мінімальної межі, передбаченої санкціями відповідних статей.
З огляду на зазначені обставини, а також відсутність у апеляційних скаргах переконливих доводів на обґрунтування несправедливості призначеного ОСОБА_6 та ОСОБА_8 покарання через суворість суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про неможливість виправлення засуджених без ізоляції від суспільства та відсутність правових підстав для застосування до призначеного їм покарання ст. 75 КК.
На переконання колегії суддів, призначене місцевим судом ОСОБА_6 та ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винних й попередження вчинення ними нових злочинів.
Твердження засуджених про порушення правил територіальної підсудності, оскільки останнє кримінальне правопорушення було вчинено на вул. Харківській, яка територіально належить до Новозаводського району м. Чернігова, а провадження розглядав Деснянський районний суд м. Чернігова, є безпідставними.
Положеннями ч. 1 ст. 32 КПК визначено, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.
Як убачається з матеріалів справи, органом досудового розслідування ОСОБА_6 і ОСОБА_8 обвинувачувалися у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, однак інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК, було більш тяжким злочином серед інших. Відповідно до встановлених фактичних обставин ОСОБА_6 вчинив указане кримінальне правопорушення на вул. Гончій у м. Чернігові, яка територіально належить до Деснянського району м. Чернігова. Отже, Деснянський районний суд м. Чернігова розглянув це кримінальне провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Посилання засуджених на порушення їх права на захист, що полягало в залишенні без уваги місцевим судом їх клопотань про необхідність надання правової допомоги іншими адвокатами, є непереконливими.
З аудіозапису судового засідання від 14 травня 2021 року видно, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 заявили клопотання про призначення їм безоплатних захисників у зв`язку з тим, що за відсутністю коштів не можуть залучити їх самостійно. Деснянський районний суд м. Чернігова ухвалою від 14 травня 2021 року задовольнив зазначене клопотання обвинувачених та доручив Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області (далі Регіональний центр) призначити адвокатів для здійснення їх захисту.
За дорученнями Регіонального центру від 14 травня 2021 року для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було призначено адвокатів ОСОБА_11 і ОСОБА_12 відповідно.
У наступному судовому засіданні від 23 червня 2021 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відмовилися від захисників за призначенням через розбіжності у позиціях і заявили про можливість самостійно залучити захисників. Однак суд залишив клопотання засуджених без задоволення, оскільки ними не було наведено обґрунтованих підстав для відмови від захисників, а договору з іншими захисниками не укладено.
Також є безпідставними твердження засуджених про відсутність технічного носія інформації, на якому зафіксовано судові засідання від 29 березня, 27 квітня, 14 травня та 23 червня 2021 року через те, що в матеріалах справи є технічний запис указаних судових засідань (т. 3 , а. к. п. 11).
З матеріалів провадження вбачається, що 30 серпня 2021 року сторони кримінального провадження, у тому числі всі представники потерпілих і потерпілий, були повідомлені про дату і час розгляду цього провадження в апеляційному суді (т. 3, а. к. п. 188). Тому доводи з приводу того, що потерпілих не було належним чином повідомлено про апеляційний розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 позбавлені підстав.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 376 КПК судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. Якщо складання судового рішення у формі ухвали (постанови) вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали (постанови) повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження.
Як убачається зі звукозапису судового засідання від 29 вересня 2021 року, після повернення з нарадчої кімнати апеляційний суд оголосив резолютивну частину ухвали, згідно з якою апеляційні скарги залишив без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2021 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 без змін. Водночас повідомив, що повний текст ухвали буде оголошено 4 жовтня 2021 року о 16:00. Тому захисник засуджених мав можливість бути присутнім під час проголошення повного тексту ухвали апеляційного суду та отримати її копію. Також у справі наявна резолютивна частина ухвали, яка відповідає оголошеному судом тексту цієї ухвали. Слід звернути увагу, що кримінальним процесуальним законом передбачено оголошення резолютивної частини судового рішення.
Крім того, проголошена резолютивна частина ухвали Чернігівського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року відповідає резолютивній частині повного тексту цієї ухвали. Згідно із супровідним листом від 5 жовтня 2021 року, копію зазначеної ухвали направлено сторонам кримінального провадження. Отже, твердження про те, що резолютивна частина ухвали суду апеляційної інстанції суперечить її повному тексту, який отримав захисник за сплином п`ятиденного строку з дня оголошення її резолютивної частини, є неприйнятними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування ухвали апеляційного суду, за результатами перевірки кримінального провадження, не встановлено. Тому підстав для задоволення касаційних скарг засуджених і потерпілого колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги останніх і потерпілого ОСОБА_9 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3