Номер провадження: 11-кп/813/1432/22
Справа № 518/200/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ширяївського районного суду Одеської області від 24 березня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000003 від 05 січня 2022 року відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Маркевичеве Ширяївського району Одеської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених
обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Ширяївського районного суду Одеської області від 24 березня 2022 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що у 2021 році, точної дати встановити не представилось можливим, у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, направлений на незаконне придбання наркотичного засобу для власного вживання.

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне придбання наркотичного засобу, у 2021 році, точної дати встановити не представилось можливим, ОСОБА_7 у невстановленому органом дізнання місці, незаконно придбав подрібнену рослину роду конопель, яку приніс до господарського приміщення, у якому він проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, 12 січня 2022 року у період часу з 09 год. 19 хв. по 09 год. 46 хв. дізнавачем сектору дізнання ВП № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області, за місцем мешкання ОСОБА_7 , було проведено санкціонований обшук, у результаті якого виявлено та вилучено згорток з подрібненою рослиною роду конопель, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, обіг якого заборонено. Маса канабісу у висушеному стані становить 410,53 г, яку ОСОБА_7 , незаконно придбав та зберігав для особистого вживання, без мети збуту та 1 фрагмент гілки з речовиною рослиною роду конопель, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом обіг якого заборонено - канабісом. Маса канабісу у висушеному стані становить 40,9 г.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, які її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок в частині призначення покарання та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та через свою суворість є явно несправедливим.

Суд першої інстанції не врахував те, що обвинувачений є інвалідом першої групи (втратив ногу), він одружений, має постійне місце проживання, раніше не притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно.

Крім того на утриманні у ОСОБА_7 знаходиться твоє неповнолітніх дітей, його сім`я має статус малозабезпеченої, а отже він не має матеріальної можливості сплатити штрафі у призначеному розмірі.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити оскаржений вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за обставин встановлених органом досудового розслідування і викладених у вироку, які не оспорювалися учасниками судового провадження і на підставі чого судовий розгляд було проведено в спрощеному порядку, передбаченому статтями 381, 382 КПК України, в апеляційній скарзі обвинуваченого не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, а його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.1 ст.309 КК України за кваліфікуючими ознаками придбання, зберігання та перевезення наркотичних засобів без мети збуту.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив, на підставі ст.75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання у виді штрафу з випробуванням на іспитовий строк 1 рік.

Апеляційний суд визнає такі вимоги обвинуваченого необґрунтованими.

Так у ч.2 ст.65 КК сформульований принцип доцільності покарання, відповідно до якого винній особі має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Разом з тим, cуд вправі, за наявності для того підстав, звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Правові підстави і порядок звільнення від відбування покарання з випробуванням унормовані статтями 75, 76 КК України.

Зокрема, згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування заходу примусу, він може прийняти рішення про звільнення цієї особи від відбування покарання з випробуванням з установленням іспитового строку тривалістю від одного до трьох років.

Зазначеною статтею встановлено вичерпний перелік видів покарань, від відбування яких особу може бути звільнено. Покарання у виді штрафу в цьому переліку відсутнє.

Слід зазначити про те, що звільнення від відбування покарання з випробуванням має умовний характер: призначений захід примусу хоча й не застосовується, однак у перспективі особа звільняється від його відбування за умови виконання встановлених судом обов`язків протягом іспитового строку. Упродовж цього строку засуджений піддається заходам системного контролю за його поведінкою, які становлять втручання держави у сферу приватного життя людини і передбачають низку обмежень її особистих прав. Правовим наслідком невиконання відповідних обов`язків згідно із ч.2 ст.78 КК є направлення особи судом для відбування призначеного покарання.

Натомість покарання у виді штрафу вичерпується необхідністю сплати грошового стягнення і не передбачає покладення на засудженого будь-яких додаткових обов`язків, заборон чи обмежень.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року по справі № 617/775/20; провадження № 13-110кс21.

В частині 3 ст.50 Кримінального кодексу зазначено, що покарання не має на меті завдати засудженій особі фізичних страждань або принизити її людську гідність. Згідно з приписами ст.8 КПК кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Таким чином, за змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Колегія суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 15 березня 2018 року №442/1887/16-к зробила висновок, що виходячи зі змісту ст.69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Апеляційний суд вважає за можливе, із застосуванням ст.69 КК України, призначити обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`яке покарання у виді штрафу, ніж передбачене санкцією ч.1 ст.309 КК України.

Призначаючи ОСОБА_7 таке покарання апеляційний суд враховує особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є інвалідом I групи (втратив ногу), на утриманні у нього знаходяться троє малолітніх дітей.

Апеляційний суд приймає до уваги те, що обвинувачений знаходиться у скрутному матеріальному становищі, внаслідок інвалідності він позбавлений можливості працевлаштуватись і на теперішній час ОСОБА_7 не має матеріальної можливості сплатити штраф в розмірі 17 000 гривень.

Крім того апеляційний суд враховує, що у даному кримінальному провадженні відсутні обставини, передбачені ст.67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 .

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України покарання у виді штрафу, однак у розмірі нижчому від найнижчої межі встановленої санкцією статті, із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України, а саме в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) гривень.

Зазначений вид і міра покарання, на думку апеляційного суду є справедливими, необхідними і цілком достатніми для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Згідно п.2) ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та змінити оскаржений вирок в частині призначення покарання.

Керуючись статями 376, 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ширяївського районного суду Одеської області від 24 березня 2022 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) гривень.

В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4