Провадження №11-кп/801/248/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу зі змінами прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2021 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ Кемеровської області м. Ленінськ-Кузнецький, громадянина Російської Федерації, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, являється особою з інвалідністю ІІІ гр., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора: ОСОБА_9
захисника: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу зі змінами, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від. 23.12.2021 року відносно ОСОБА_8 в частині засудження за ч.1 ст. 135 КК України скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п.7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_10 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Виключити з вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2021 року вказівку на визначення ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю злочинів відповідно до ст. 70 КК України .
В решті вирок Вінницького міського суду від 23.12.2021 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив змінити вирок Вінницького міського суду від 23.12.2021 року в частині призначеного покарання ОСОБА_8 , на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покласти на нього обовязки, передбачені ст. 76 КК України, а саме періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Вимоги апеляційної скарги зі змінами прокурора мотивовано тим, що потерпілий ОСОБА_10 до початку апеляційного розгляду кримінального провадження подав до суду клопотання, в якому відмовився від обвинувачення у формі приватного обвинувачення у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 в частині обвинувачення за ч.1 ст. 135 КК України.
Враховуючи те, що відповідно п.1 ч.1 ст. 477 КПК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 135 КК України віднесено до категорії приватного обвинувачення, вирок Вінницького міського суду від 23.12.2021 року відносно ОСОБА_8 в частині засудження з ч.1 ст. 135 КК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження в цій частині закриттю на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України.
Також, з вироку місцевого суду підлягає виключенню вказівка на визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів відповідно до ст. 70 КК України.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що суд першої інстанції обгрунтував покарання у вигляді позбавлення волі за ч.2 ст. 286 КК України лише настанням тяжких наслідків, але не прийняв до уваги, що злочин за формою вини є необережним, обгрунтовуючи міру покарання суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, оскільки в обвинувальному акті про втрату працездатності та інвалідності потерпілого нічого не зазначено, сам потерпілий зазначав, що жодних претензій до обвинуваченого не має, суд дійшов такого висновку лише зі слів потерпілого, не дослідивши жодних документів, як-то висновок МСЕК, посвідчення про інвалідність, оскільки потерпілим вони суду не надавались і не були предметом дослідження, не прийняв до уваги суд ту обставину, що потерпілий, відповідно до висновку МСЕК № 412 від 01.04.2020 року і на який у вироку посилається суд, знаходився у стані алкогольного спяніння у темну пору доби, перебуваючи спиною до наближаючого автомобіля за умови обмеженої видимості.
Захисник звертає увагу на те, що за час, що минув ОСОБА_8 повністю усвідомив протиправність своїх дій, визнає свою вину і щиро кається, обвинувачений раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, являється інвалідом 3-ої групи за захворюванням серця, має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебувають дружина та неповнолітня дитина, повністю відшкодував потерпілому моральну та матеріальну шкоду, що істотно знижує ступінь його суспільної небезпеки, оскільки усвідомлює і розуміє те, що завдав потерпілому біль і страждання, крім того потерпілий ОСОБА_10 вибачив обвинуваченого та просив не позбавляти волі.
Суд першої інстанції, вказуючи у вироку на обставини, які пом`якушують покарання при призначенні покарання їх не врахував.
Сторона захисту вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України і змінити вирок в частині призначеного покарання та звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2021 року визнано винуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами.
Визнано винуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Стягнуто із засудженого ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення Вінницьким НДЕКЦ МВС України судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 227 від 09.04.2020, судової автотехнічної експертизи № 239 від 08.04.2020 в сумі 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. 20 коп.
Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.01.2020, на автомобіль марки «Опель Вектра В», н.з. республіки Польща НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 та перебуває у власності ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 30/32 скасовано.
Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.
24 січня 2020 року близько 20:00 години, ОСОБА_8 , немаючи посвідчення водія відповідної категорії, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Opel Vectra», номерний знак Республіки Польща НОМЕР_2 , рухаючись по проїзній частині вулиці Терентія Полубуткіна, міста Вінниці, зі сторони вулиці Яреми, в напрямку вулиці Продольної, в районі будинку № 36, під час зміни напрямку руху праворуч, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який, попередньо рухаючись в попутному напрямку, по правому тротуарі, зійшов на проїзну частину, оминаючи перешкоду у вигляді електроопори та ступив лівою ногою назад на вказаний тротуар. Після чого ОСОБА_8 самовільно залишив місце події, не повідомив про дану пригоду відповідний орган Національної поліції та вжив алкогольні напої до проходження медичного огляду.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 412 від 21.04.2020, отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкриті (з наявністю множинних ран і розчавленням м`яких тканин) уламкові переломи обох кісток (великої і малої гомілкової) правої гомілки у верхній та середній третині діалізів зі зміщенням, перелом латеральної кісточки і заднього краю великогомілкової кістки з відкритим підвивихом стопи. Дані травми належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки відкритий перелом діалізу великогомілкової кістки являвся небезпечним для життя в момент заподіяння.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 239 від 08.04.2020, - «В ситуації, яка склалася, дії водія автомобіля марки «Opel Vectra» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, при виконанні норм яких він мав технічну можливість попередити дане ДТП».
Таким чином, водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.п. 2.1 (а), 2.10, 10.1, 13.3, Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
п. 2.1 (а) - «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії»;
п. 2.10 - «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: ...негайно зупинити транспортний засіб та залишатися на місці пригоди, не переміщати транспортний засіб та предмети, що мають причетність до пригоди, вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою присутніх та відправити потерпілих до лікувального закладу, до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки)».
п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п. 13.3 - «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху».
Порушення вимог п. п. 2.1 (а), 2.10, 10.1, 13.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_8 , після вчинення наїзду, достовірно розуміючи, що пішохід ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, перебуває в небезпечному для життя стані, позбавлений реальної можливості до самозбереження, усвідомлюючи, що в результаті його дій можуть настати тяжкі наслідки, не переконався чи потребує останній допомоги, не вжив заходів для надання йому першої медичної допомоги, не звернувся за допомогою до інших осіб та не відправив потерпілого до лікувального закладу, хоча повинен і мав об`єктивну можливість це зробити, не виконавши свого громадянського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі, з метою уникнути відповідальності, діючи умисно, після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_8 самовільно залишив місце події на вказаному автомобілі марки «Opel Vectra», номерний знак Республіки Польща НОМЕР_2 .
Таким чином, ОСОБА_8 , за вищевикладених обставин порушив вимоги п. 2.10 (а, б, г, ґ, д, е) Правил дорожнього руху України, де зазначено:
- п. 2.10 - «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) «негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди»; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; г) «вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу»; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди».

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд апеляційних скарг прокурора, захисника без його участі, в заяві вказав, що клопотання про закриття кримінального провадження за ч.1 ст. 135 КК України підтримує, просив задоволити, вирок за ч.2 ст. 286 КК України просить змінити відносно ОСОБА_8 та застосувати ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який підтримав вимоги апеляційної скарги зі змінами прокурора, просив задоволити, в задоволенні апеляційної скарги захисника просив відмовити, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили закрити кримінальне провадження за ч.1 ст. 135 КК України, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2021 року за ч.2 ст. 286 КК України змінити та застосувати ст. 75 КК України, відмовити в задоволенні апеляційної скарги зі змінами прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга зі змінами прокурора підлягає частковому задоволенню, апеляційну скаргу захисника слід задоволити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст.286, ч.1 ст. 135 КК України у апеляційних скаргах прокурора, захисника не оспорюється.
Доводи прокурора, викладені у апеляційній скарзі зі змінами про необхідність скасування вироку відносно ОСОБА_8 в частині обвинувачення за ч.1 ст.135 КК України та закриття кримінального провадження в цій частині суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими.
Відповідно до ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження від потерпілого ОСОБА_10 надійшло клопотання, в якому він просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2021 року в частині визнання ОСОБА_8 винуватим та призначення йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України скасувати, закрити кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0001146 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Подане клопотання про закриття кримінального провадження за ч.1 ст. 135 КК України потерпілий підтримав, про що зазначив у заяві від 09.06.2022 року, посвідченій приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_14 .
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.
У відповідності до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до вимог ч.1 п.7 ч.1 ст. 284, ст.417 КПК України вирок суду щодо ОСОБА_8 в частині обвинувачення за ч.1 ст.135 КК України слід скасувати та закрити кримінальне провадження в цій частині з підстав відмови потерпілого ОСОБА_10 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України суд призначає покарання при сукупності кримінальних правопорушень.
З урахуванням того, що кримінальне провадження за ч.1 ст. 135 КК України закривається, слушними є доводи апеляційної скарги зі змінами прокурора, що з вироку суду підлягає виключенню вказівка на визначення остаточного покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів відповідно до вимог ст. 70 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 викладає доводи, щодо наявності підстав для застосування відносно ОСОБА_8 ст. 75 КК України, оскільки вважає покарання, призначене судом першої інстанції таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого через суворість.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно ч. 2 ст.409 КПК України є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого .
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Згідност.65 КК України суд призначає покарання у межах встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до необережних злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, позицію потерпілого, послався на ряд обставин, які відповідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме повне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування шкоди, активне сприяння розкриттю злочину та прийняв рішення щодо визначення покарання у виді позбавлення волі.

На думку суду апеляційної інстанції, призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину та особі обвинуваченого через суворість в звязку з наступним.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до необережних злочинів, раніше не судимий, згідно довідки-характеристики, виданої МКП «Управляюча компанія «Замостя ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно; згідно характеристика виданої ОСББ «Гонти 40» від 18.05.2022 року №180522/1 за місцем проживання скарг від сусідів та мешканців будинку на ОСОБА_8 не надходило, проживає разом зі співмешканкою та її сином з 2008 року, підтримує добрі стосунки з сусідами; згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 12ААБ № 696316 від 17.12.2020 року, виданої Вінницькою обласною МСЕК ОСОБА_8 має третю групу інвалідності.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при призначенні покарання суд зазначив, що враховує наслідки часткову втрату працездатності та інвалідність потерпілого, не досліджуючи відповідних доказів, які не подавались потерпілим, не були предметом дослідження, а також не вказувались у обвинувальному акті, що не може бути прийнято через недоведеність.
Вирішуючи питання про призначення покарання суд першої інстанції не дав належної оцінки сукупності всіх обставин, які мають значення для прийняття правильного рішення.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги заяву від потерпілого ОСОБА_10 , яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_14 , в якій він зазначив, що ОСОБА_8 повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду, вибачився перед потерпілим ,а потерпілий його вибачив, вони примирилися і потерпілий не бажає позбавлення волі обвинуваченого, просить за ч.2 ст. 286 КК України змінити вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та застосувати ст. 75 КК України.
Процесуальна поведінка обвинуваченого під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції те, що ОСОБА_8 вину визнав, щиро розкаявся, відшкодував заподіяну шкоду потерпілому, активно сприяв розкриттю злочину свідчить про критичне ставлення обвинуваченого ОСОБА_8 до вчиненого ним злочину та про щирість його каяття і бажання залагодити ситуацію, що сталася, що підтверджується думкою потерпілого, який наполягав і в суді першої інстанції, і в апеляційній інстанції щодо застосування ст. 75 КК України.
Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р.«Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що з урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Відповідно ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На думку суду апеляційної інстанції, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься відповідно до ст. 25 КК України до необережних злочинів, особу обвинуваченого, думку потерпілого, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, наявність обставин, які відповідно ст.66 КК України помякшують покарання, а саме повне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю злочину, виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, що є підставою для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо додаткового покарання, оскільки суд не вправі призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не має права керувати транспортними засобами.
У обвинуваченого ОСОБА_8 згідно матеріалів кримінального провадження такого права немає.
З урахуванням наведеного, наявні підстави для зміни вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 в частині призначення основного покарання через суворість, та застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням обов`язків визначених ст. 76 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідатиме вимогам ст. ст.50,65 КК України і принципу індивідуалізації покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним
Звільнення ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України є шансом, наданим судом обвинуваченому, довести своє виправлення, тому позбавляти його такого шансу підстав немає.

Керуючись ст. ст.404,405,407,409,419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора задоволити частково.
Апеляційну скаргу захисника задоволити.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2021 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України змінити.
Застосувати ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти обовязки періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок Вінницького міського суду щодо ОСОБА_8 в частині засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст. 135 КК України скасувати.
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 135 КК України закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_10 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Виключити з вироку вказівку щодо застосування ст. 70 КК України при визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів.
В решті вирок залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
На підставі ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3