Справа № 138/2313/22
Провадження №:1-кс/138/598/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року м. Могилів-Подільський

Слідчий суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області клопотання дізнавача СД Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000425 від 01.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:
07.10.2022 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області після усунення недоліків надійшло клопотання дізнавача СД Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000425 від 01.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 30.09.2022 до Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення працівника ВБДР УПП у Вінницькій області про те, що було зупинено автомобіль VOLKSWAGEN GOLF 3, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пред`явив документи на авто з ознаками підробки.

За даним фактом 01.10.2022 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000425 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Під час огляду автомобіля марки VOLKSWAGEN GOLF 3, державний номерний знак НОМЕР_1 , виявлено ознаки підробки документів на авто.

В ході огляду місця події 30.09.2022 року автомобіль марки VOLKSWAGEN GOLF 3, номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 було вилучено, автомобіль поміщено на арешт майданчик Могилів-Подільського районного відділу поліції за адресою вул. Сагайдачного, 4, м. Могилів-Подільський Вінницької області, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу поміщено до паперового конверту та долучено до матеріалів кримінального провадження з метою подальшого відправлення на експертне дослідження.

На даний час в зв`язку з всебічним, повним та об`єктивним розслідуванням вказаного кримінального правопорушення у слідства виникла необхідність у проведенні експертизи комплексного дослідження транспортного засобу задля встановлення того, чи вносились зміни в ідентифікаційні номери транспортного засобу та експертизу технічного дослідження документів задля встановлення відповідності встановленим зразкам.

На думку дізнавача автомобіль не може бути повернуто власнику (користувачу), оскільки вилучені документи на право власності/користування автомобілем містять ознаки підробки, а саме номер кузова зазначений в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу за попередньою інформацією не співпадає з номером кузова фактично на автомобілі. Для встановлення відповідності між такими даними документу та автомобіля потрібні експертні знання, окрім того автомобіль без наявності відповідних реєстраційних документів, не може бути повернуто особі, в якої його вилучено.

За таких підстав з метою належного зберігання речових доказів дізнавач просить накласти арешт на вказаний автомобіль та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Дізнавача, прокурор та ОСОБА_5 , належним чином повідомлені, у судове засідання не з`явились. Від прокурора надійшли заява про розгляд клопотання за її відсутності, просила клопотання задовольнити. Вказане згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши зміст клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить такого до висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Враховуючи, що речі, на які дізнавач просить накласти арешт було вилучено у власника 30.09.2022, а з вказаним клопотанням дізнавач звернувся через органи поштового зв`язку наступного робочого дня, яким був 03.10.2022, що підтверджується фіскальним чеком № 550 від 03.10.2022, тому слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавачем не пропущений строк для звернення з даним клопотанням.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що є джерелом права в Україні, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантується захист від неправомірних обмежень не лише власникам існуючого майна, а й власникам майнових прав та інших активів, що мають "розумні очікування" на реалізацію свого майнового права (рішення у справі "Броньовський проти Польші" від 22.06.2004 за заявою № 31443/96, рішення від 01.06.2006 у справі "Федоренко проти України" (п.п. 21-34)).

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, право власності не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: a) чи є втручання законним; b) чи переслідує воно "суспільний інтерес"; c) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейського суду з прав людини констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Положеннями ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканність права власності.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження позбавлення або обмеження права власності здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

За визначенням ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Приписами ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За загальними правилами, визначеними ст. 132 КПК України, застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно приписів ч. 3-6 ст. 170 КПК України умовами арешту майна для досягнення у кримінальному провадженні законної мети відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є наявність визначеної сукупності обставин, які підлягають встановленню для прийняття відповідного процесуального рішення.

З урахуванням зазначеного, обґрунтованість застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, залежить від підтвердження висновків про існування відповідної сукупності обставин фактичними даними, які випливають із представлених доказів.

Потреба в арешті майна обумовлюється як правовою підставою застосування цього заходу забезпечення, так і його метою та завданням відповідно до конкретних обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен серед іншого враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з витягу з ЄРДР Могилів-Подільським районним відділом поліції ГУНП у Вінницькій області 01.10.2022 розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000425, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Вказані відомості були внесені на підставі повідомлення працівника ВБДР УПП у Вінницькій області про те, що 30.09.2022 було зупинено автомобіль VOLKSWAGEN GOLF 3, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пред`явив документи на авто з ознаками підробки.

30.09.2022 працівниками поліції проведено огляд місця події на автодорозі по проспекту Героїв у м. Могилеві-Подільському Вінницької області навпроти АЗС «Магнум», в ході якого було вилучено зазначений автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію.

Як вбачається з рапорту інспектора ВБДР УПП у Вінницькій області ОСОБА_6 від 30.09.2022 під час перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу наданого ОСОБА_5 було виявлено ознаки його підробки, а саме: бланкова продукція не відповідає встановленим розмірам, мікро текст не читабельний, не відповідає встановленому розміру та шрифту, у правому верхньому куті захисний символ у вигляді карти України не відповідає встановленому зразку, також не відповідають стандартам встановленого зразка колір, шрифт та спосіб нанесення. Під час перевірки номера кузова на транспортному засобі було встановлено, що номер кузова не співпадає з номером вказаним у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль марки VOLKSWAGEN GOLF 3, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_7 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 . Користувачем даного транспортного засобу являється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 .

Постановою дізнавача від 01.10.2022 автомобіль марки VOLKSWAGEN GOLF 3, номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Необхідною умовою застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна у випадку вжиття цього заходу з метою забезпечення збереження речових доказів є наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто: 1) було знаряддям вчинення кримінального правопорушення; 2) зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, 3) є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, 4) набуте кримінально протиправним шляхом або отримано юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Стаття 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Обґрунтовуючи клопотання щодо наявності критеріїв у майна про арешт якого просить дізнавач, останній посилається на те, що автомобіль марки «VOLKSWAGEN GOLF 3, номерний знак НОМЕР_1 , разом з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На думку слідчого судді, вказане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, є предметом злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а тому є достатньо підстав вважати, що вказаний документ, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку ненакладення арешту на нього це може призвести до подальшого його знищення або пошкодження, оскільки власник зможе вільно ним розпорядитись.

Разом з тим, клопотання дізнавача не містить жодного критерію, які б з огляду на правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України (використання завідомо підробленого документа) давали можливість вважати автомобіль, про арешт якого просить дізнавач, речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України

При цьому слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку накладення арешту з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а не у випадку визнання такого майна органом досудового розслідування речовим доказом.

Формальне посилання у клопотанні на те, що автомобіль зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення без викладення будь-яких обставин, що б свідчили про те, що транспортний засіб зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та без наявності доказів таких обставин, не може бути підставою для визнання його речовим доказом. Так само не містить клопотання й викладення обставин та підстав того, яким чином транспортний засіб в межах кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже, вказане в сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання в частині накладення арешту на автомобіль, вилучений у ОСОБА_5 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 64 Конституції України, ст.ст. 98, 170-173, 372 КПК України слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , який було вилучено 30.09.2022 у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині клопотання відмовити.

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити прокурору, дізнавачу, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим та/або прокурором.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1