ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1635/22 Справа № 183/5983/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
підозрюваного (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою прокурора Новомосковської окружної ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 26вересня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, а саме:
- 16.04.2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.185, ч. 1 ст. 263 КК України, засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, 05.09.2019 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.75, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік,
- 27.02.2020 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України, засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання за вироком Новомосковського міськрайонного суду від 16.04.2019, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, 15.02.2022 року звільнений з ДУ Вільнянської ВК (№20) на підставі ст. 81 КК України умовно- достроково, невідбутий термін покарання 1 рік 4 місяці.
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 26вересня 2022 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Новомосковського РВПГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , заявленого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000829 від 07.09.2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та застосовано до останнього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком два місяці, тобто до 25 листопада 2022 року.
Рішення суду обгрунтовано наступним.
24.09.2022 року ОСОБА_8 було затримано та о 14 годині 15 хвилин повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.
Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, як окремо так і у їх сукупності.
Також судом враховується, що на теперішній час є наявним ризик, передбачений п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний є особою, раніше судимою за вчинення кримінальних правопорушень.
Крім того слідчий суддя взяв до уваги обставини, визначені статтею 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину; вік та стан здоров`я обвинуваченого, який є інвалідом III групи з дитинства; відомості про те, що він має місце у власності ј частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій постійно проживає з народження, попередні судимості.
Отже, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням на підозрюваного певних обов`язків не зашкодить проведенню судового розгляду і зможе запобігти ризику, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.09.2022 року у кримінальному провадженні №0000829 скасувати, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що за останньою судимістю 15.02.2022 року ОСОБА_8 був звільнений з ДУ Вільнянської ВК (№20) на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково з невідбутим терміном покарання 1 рік 4 місяці, але на шлях виправлення не став, під час умовно-дострокового терміну знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.
Зазначає, що ОСОБА_8 є раніше судимою особою, офіційно не працює, дітей на утриманні не має, стійкі соціальні зв`язки в останнього відсутні, на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 7 років. Таким чином, прокурор вважає, що викладене свідчить про те, що ОСОБА_8 зможе вчинити інше кримінальне правопорушення, а отже в даному випадку щодо останнього наявний ризик вчинення нового кримінального правопорушення, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України. Окрім того, як вказує апелянт, вік та стан здоров`я ОСОБА_8 не перешкоджають триманню останнього під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка апеляційну скаргу підтримала за викладених у ній підстав та просила її задовольнити, підозрюваного та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
На думку колегії суддів, при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 ці вимоги закону були дотримані.
Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яка достатньою мірою підтверджується наданими матеріалами.
При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також слідчий суддя дійшов вірного висновку стосовно доведеності стороною обвинувачення наявності відносно ОСОБА_8 ризику, передбаченого п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний не працевлаштований, є особою, раніше судимою за вчинення корисливих кримінальних правопорушень проти власності, а відтак, може продовжити свою злочинну діяльність з метою отримання засобів до існування.
Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком слідчого судді щодо доведеності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, втім недостатньої його вагомості для застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, у зв`язку з чим доводи прокурора стосовно необхідності застосування до ОСОБА_8 саме цього виключного запобіжного заходу колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення щодо останнього ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, лише у такий спосіб.
Апеляційний суд зауважує, що сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_8 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обранні запобіжного заходу ОСОБА_8 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі, у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно зі ст.178 КПК України та особу підозрюваного. Ці обставини, враховані судом першої інстанції та дослідженні в апеляційному порядку, в сукупності дають достатні підстави для обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та дієвості кримінального провадження щодо нього. При цьому апеляційним судом приймається до уваги, що на протязі часу з дня обрання запобіжного заходу до дня апеляційного розгляду не виникло будь-яких підстав для висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не є дієвим та достатнім для усунення наявного щодо ОСОБА_8 ризику, а тому апеляційні вимоги прокурора стосовно необхідності застосування щодо останнього виключно найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є в даному випадку необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
За викладених обставин колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді. Застосований судом щодо підозрюваного запобіжний захід відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та справедливою, а подана на неї апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 26вересня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4