САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1349/22
Провадження № 1-кп/726/102/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2022 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернівці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 від 17.03.2022, з обвинувальним актом, який затверджений прокурором Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 , який надійшов до суду 15.09.2022 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки за національністю, громадянки України, уродженки м. Чернівці, із середньою освітою, одруженої, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимої, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 , -

У С Т А Н О В И В:
Наказом командувача Сухопутних війсь Збройних сил України від 30.09.2022 № 100-РС ОСОБА_4 призначено на посаду кулеметника гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , та у зв`язку із організаційно-штатними змінами призначену наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 08.10.2020 № 213-рс, на посаду навідника 1 гірсько-штурмового відділення 1 гірсько-штурмового взводу 1 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , яка прибула із військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_2 , тобто така, що з 08.10.2020 приступила до виконання службових обов`язків у військовому званні «солдат».

З моменту прийняття на військову службу за контрактом солдата ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_1 , вона набула статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочала виконання військового обов`язку проходження військової служби.

17 березня 2014 року, виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014, відповідно до якого в України настає особливий період, який тривав до настання воєнного часу і триває по теперішній час, тобто солдат ОСОБА_4 вчинила інкриміноване їй кримінальне правопорушення в час дії особливого періоду.

Зокрема, солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) на посаді навідника 1 гірсько-штурмового відділення 1 гірсько-штурмового взводу 1 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 30, 37, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , приблизно о 09:00 09.02.022 самовільно залишила територію військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 та вибула за місцем свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проводила службовий час на власний розсуд до 24.02.2022, чим вчинила самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Таким чином, своїми діями, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , після роз`яснення їй суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст. 407 КК України, визнала повністю, погодилася із кваліфікацією вчиненого нею діяння, надала покази, які є послідовними та повністю підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, зазначила, що у скоєному щиро розкаюється, просила суворо не карати. Так, дійсно 09.02.2022 самовільно залишила територію військової частини та перебувала за місцем проживання до 24.02.2022.

Прокурор у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченою своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Щодо міри покарання, просив винести вирок, яким призначити ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
ОСОБА_4 погодилася на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім її особистого допиту та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують її як особу, пояснивши, що таке рішення є добровільним і наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України їй цілком зрозумілі.
Таким чином суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують її особу.
Розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, оцінивши показання обвинуваченої, які вона надала суду вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленою із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, а вина останньої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України, за обставин наведених у вироку, а саме самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає.
Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченій ОСОБА_4 , суд виходить із наступного.
Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Так, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує повне визнання нею своєї вини, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винної, яка раніше не судима, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружена та має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 2017 року народження. Також судом взято до уваги службову характеристику на ОСОБА_4 та позитивну характеристику за місцем проживання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України,суд враховує визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченої, прокурором не заявлено та судом не встановлено.
Беручи до уваги зазначене, із врахуванням суспільної небезпеки вчиненого та даних, що характеризують особу винної, суд вважає, що відносно ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання у мінімальних межах, визначених санкцією ч. 4 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Поряд із цим,враховуючи, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має на утриманні неповнолітню дитину, дійсно, відверто, а не уявно, визнала свою провину у вчиненому, висловила щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції її від суспільства, а тому знаходить підстави для звільнення останньої від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування щодо неї вимог ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків передбачених ст.76 КК України.
При цьому, застосування мінімального покарання у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченої від його відбування із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, тобто без ізоляції від суспільства, - буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення ОСОБА_4 , а також для запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень, сприятиме загальній меті та цілям покарання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався. Клопотань про його обрання не надходило.
Кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдана, цивільний позов не пред`являвся.
Судові витрати та речові докази у рамках кримінального провадження відсутні.
На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 337, 348, 368 -371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
На підставі п.1, п.2 ч.1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддяОСОБА_1