справа № 631/300/22
провадження № 1-кп/631/75/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_2 ,

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника Служби у справах дітей ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селище міського типу Нова Водолага обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, укладеної сторонами 10 червня 2022 року в рамках кримінального провадження, внесеного 02 листопада 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000267 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Старовірівка Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, учня 1-го курсу 16 ССЕ групи Красноградського професійного ліцею, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2021 року близько 13 години 00 хвилин неповнолітній ОСОБА_4 , з метою таємного викрадення чужого майна, прийшов до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, ОСОБА_4 скориставшись тим, що господар будинку тимчасово відсутній, діючи із прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна по корисливим мотивам, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, через отвір у паркані проник до середини території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та продовжуючи свої злочинні дії із житлового будинку вчинив крадіжку велосипеду Торгівельної марки «Україна», вартістю 1050 гривень 00 копійок, що належить ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_4 із викраденим майно із місця вчинення

злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому

ОСОБА_8 майнових збитків на вищезазначену суму.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у житло.

Під час досудового розслідування 10 червня 2022 року між процесуальним керівником прокурором Красноградської окружної прокуратури Харківській області ОСОБА_3 , якій на підставі статтей 36 та 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні, з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_4 з іншого боку, із додержанням вимог статті 52 Кримінального процесуального кодексу України у присутності захисника ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_5 , на підставі статтей 468, 469 та 472 Кримінального процесуального кодексу України з наданням потерпілим ОСОБА_8 письмової згоди прокурору на укладання угоди, у приміщенні Красноградської окружної прокуратури Харківської області, за адресою: Харківська область, місто Красноград, вулиця Бєльовська, будинок № 73-А, укладено угоду про визнання винуватості, в якій зазначено, що підозрюваний ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, тобто у тому, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.

Згідно з вказаної вище угоди сторони кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 листопада 2021 року за № 0000267, дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України та покарання, яке повинен понести останній у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, із застосуванням приписів статтей 75 та 104 Кримінального кодексу України, тобто із звільненням неповнолітнього ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком. Із такою мірою покарання ОСОБА_4 у присутності законного представника та захисника повністю погодився, при цьому в угоді зазначено, що сторонам угоди відомо та зрозуміло, що у відповідності до вимог статті 473 Кримінального процесуального кодексу України наслідком укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора і обвинуваченого є обмеження їх права на оскарження вироку згідно з положеннями частини 4 статті 394 та частини 3 статті 424 Кримінального процесуального кодексу України, а для обвинуваченого також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 пункту 1 частини 4 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України.

В угоді сторонами обумовлено також і наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 Кримінального процесуального кодексу України, та наслідки відмови від права на судовий розгляд, передбачені частиною 4 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України.

Угода про визнання винуватості скріплена підписами сторін: прокурора та обвинуваченого ОСОБА_4 , а також підписана захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 та законним представником обвинуваченого ОСОБА_5 , до угоди надана письмова заява потерпілого ОСОБА_8 .

У зв`язку із укладанням угоди про визнання винуватості суд, на виконання вимог частини 3 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, невідкладно перейшов до її розгляду.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 укладену угоду про визнання винуватості підтримала та просила її затвердити, вказавши про її відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а також Кримінального кодексу України, добровільність її укладення, належність даного кримінального правопорушення до числа тих, щодо яких законом передбачена можливість укладення угод про визнання винуватості, а також, що існують достатні фактичні дані для визнання обвинуваченим своєї винуватості у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, які підтверджуються сукупністю зібраних під час досудового розслідування доказів. Також прокурор зазначила, що умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, а також повідомила, що потерпілий по даному кримінальному провадженні надав їй відповідну письмову згоду на укладання угоди, а отже підстав для відмови у її затвердженні не має.

Потерпілий ОСОБА_8 у підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності із приписами статтей 134 136 Кримінального процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом на участь у судовому розгляді справи, потерпілий надав суду заяву, що була зареєстрована за вхідним № 1526/22 вх. від 23 червня 2022 року, відповідно до якої просив розгляд справи провести за його відсутності.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у присутності захисника та законного представника винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у житло, визнав повністю та повідомив, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення й погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді, беззастережно визнає свою вину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, не оспорює фактичні обставин, викладені в обвинувальному акті та угоді, погоджується з кваліфікацією своїх дій та щиро розкаюється, просив суд затвердити угоду. При цьому ОСОБА_4 зазначив, що він цілком розуміє, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор має довести усі обставини кримінального правопорушення, і що він при цьому має право мовчати, допитати під час такого розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь, проте все одно просив затвердити укладену угоду. Обвинувачений також вказав, що повністю усвідомлює вид покарання, призначення якого обумовлене угодою, а також інші заходи, що будуть застосовані до нього у разі її затвердження. Крім того, повідомив, що укладення угоди про визнання винуватості її сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування до нього насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні вказала, що угода цілком відповідає вимогам закону та укладена в інтересах її підзахисного, зазначивши, про відсутність істотних порушень вимог Кримінального процесуального законодавства України, просила угоду про визнання винуватості затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання обвинуваченому.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_5 просила також затвердити угоду про визнання винуватості та повідомила про її відповідність інтересам дитини.

Представник Служби у справах дітей Старовірівської сільської ради Красноградського району Харківської області ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні підтвердила те, що до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 будь-якого тиску з боку сторони обвинувачення та суду застосовано не було, проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечувала.

Заслухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, а також законного представника та представника Служби у справах дітей, вивчивши в межах змісту угоди документи, подані сторонами кримінального провадження під час досудового розслідування й долучені до матеріалів справи за клопотанням сторони обвинувачення, не здійснюючи оцінку доказів на підтвердження фактичних обставин кримінальних правопорушень, суд вирішуючи питання про можливість затвердження угод, перевіривши її на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону, виходить з наступного.

Положеннями пункту 1 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України регламентовано, що при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду в порядку, передбаченому статтями 468 475 Кримінального процесуального кодексу України.

Як передбачено приписами пункту 1 частини 1 статті 468 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадження може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Положеннями частини 4 статті 469 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, зокрема кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Частиною 2 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України регламентовано, що розгляд угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Під час підготовчого судового засідання сторони кримінального провадженні запевнили суд у тому, що 10 червня 2022 року уклали угоду про визнання винуватості з дотриманням та в порядку, передбаченому статями 468, 469 та 472 Кримінального процесуального кодексу України, повністю підтримали її умови та просили затвердити, призначивши ОСОБА_4 узгоджену ними міру покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з можливістю застосування іспитового строку на підставі статтей 75, 104 Кримінального кодексу України.

Зазначена угода про визнання винуватості, підписана сторонами кримінального провадження 10 червня 2022 року, надійшла до суду разом із обвинувальним актом 15 червня 2022 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні у присутності свого захисника ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_5 беззастережно підтвердив визнання ним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, добровільність укладання цієї угоди та можливість її виконання, пояснивши, що дійсно при викладених у ній та обвинувальному акті обставинах вчинив інкриміноване йому в вину кримінальне правопорушення.

Отже, суд безпосередньо переконався у безсумнівному та добровільному, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то не було сторони (як-то застосування насильства, примусу, погрози, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді) визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним його фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленні та правильному розумінні ним при підписанні письмової угоди про визнання винуватості передбачені Кримінальним процесуальним законодавством України наслідки укладання, затвердження та невиконання її умов.

Повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши обставини, встановлені під час підготовчого судового засідання за кримінальним провадження на підставі угоди про визнання винуватості, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України та правильну кваліфікацію його дій, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.

Діяння у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав себе винуватим за ступенем тяжкості відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до тяжкого злочину, внаслідок якого шкода завдана правам та інтересам окремої особи, у якій бере участь потерпілий.

Із обставин вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, встановлено, що у кримінальному провадженні є потерпілий ОСОБА_8 , який надав письмову згоду на укладання угоди про визнання винуватості, що підтвердив у своїй письмовій заяві.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні можливе укладання угоди про визнання винуватості. Зміст наданої угоди в цілому відповідає вимогам статті 472 Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 цілком розуміє права, надані йому законом та визначені частиною 4 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, а також разом з прокурором розуміють наслідки укладання та затвердження даної угоди, передбачені статтею 473 Кримінального процесуального кодексу України.

При перевірці домовленості сторін щодо узгодженого ними покарання ОСОБА_4 встановлено, що вони відповідають межам загальних засад призначення покарання, встановлених статтями 50, 65 67, 103 Кримінального кодексу України, зокрема ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даних про його особу, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, в межах, установлених санкцією частини 3 статті 185 зазначеного Кодексу, із дотриманням приписів щодо необхідності та достатності узгодженого покарання його виправленню та попередженню вчинення нових злочинів.

Суд вважає, що укладена угода відповідає приписам Кримінального процесуального кодексу України й Кримінального кодексу України та інтересам суспільства і в частині узгодженого покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, є пропорційним та достатнім, сторони узгодили покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Згідно з частиною 5 статті 65 Кримінального кодексу України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Проте питання призначення покарання повинні вирішуватись з урахуванням мети покарання, як такої, що включає не лише кару, а й виправлення засудженого, та запобігання вчиненню злочинів як засудженим, так і іншими особами, відповідно до норм статті 50 Кримінального кодексу України.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Аналогічні за змістом роз`яснення містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», де зазначено, що при призначенні покарання неповнолітнім суди повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України та санкції частини 3 статті 185 Кримінального кодексу України, а також особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим вчинене кримінальне правопорушення, яке кримінальним законом відноситься до категорії тяжких злочинів.

Вивчаючи особу обвинуваченого шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення кримінального правопорушення, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 на даний час навчається у Красноградському професійному ліцеї за професією «Монтажник санітарно-технічних систем і устаткування; електрозварник ручного зварювання». Згідно характеристики, наданої заступником директора з навчальної роботи та майстром виробничого навчання Красноградського професійного ліцею від 15 листопада 2021 року за № 555, ОСОБА_4 у навчанні характеризується посередньо; як безконфліктний, добродушний та терплячий. За даними наявної документації обвинувачений має задовільний стан здоров`я, до осіб з інвалідністю не відноситься, на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність. Має постійне місце проживання та реєстрацію, за яким характеризується формально, що підтверджується листом за підписом секретаря Старовірівської сільської ради Красноградського району Харківської області ОСОБА_9 від 12 листопада 2021 року № 224; до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у Службі у справах дітей Старовірівської сільської ради Красноградського району Харківської області не перебуває.

Визнані сторонами кримінального провадження обставини щодо пом`якшення та обтяження покарання обвинуваченому, визначені ними у повній відповідності із приписами статей 66 та 67 Кримінального кодексу України.

Так, обставинами, що в силу пунктів 1 та 3 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

При цьому, неповнолітній вік особи, яка вчинила злочин, згідно з пунктом 3 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Вона обов`язково має враховуватись при призначенні покарання незалежно від того, чи досяг обвинувачений на час розгляду справи повноліття. Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, перелічені в частині 1 вказаної статті, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності злочину чи особи (наприклад, втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність іншою особою, примирення з потерпілим тощо).

Обставин, що у відповідності частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Згідно до частини 1 статті 22 Кримінального кодексу України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 на момент вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім, але досяг шістнадцятирічного віку, тобто, призначаючи покарання останньому, суд зобов`язаний керуватися положеннями, визначеними у розділі XV Загальної частини Кримінального кодексу України.

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_4 , суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України, яка визначає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статтей 65, 103 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до приписів статті 12 Кримінального кодексу України, відноситься до тяжкого злочину, особу винного, який є неповнолітнім та не намагався уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, й усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також відсутність претензій майнового та морального характеру з боку потерпілого.

Положеннями частини 1 статті 98 Кримінального кодексу України визначено, що до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт, позбавлення волі на певний строк.

При цьому як вказав Верховний Суд України у абзаці 2 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», перелік видів покарань, визначений у статті 98 Кримінального кодексу України, є вичерпним. Інші основні та додаткові покарання до неповнолітніх не застосовуються, навіть якщо на час розгляду справи судом вони досягли повноліття. Визначаючи розмір покарання таким особам, суд має виходити з відповідних положень статтей 99 102 Кримінального кодексу України.

Так, санкція частини 3 статті 185 Кримінального кодексу України передбачає лише один вид покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

В даному випадку суд також приймає до уваги заяву неповнолітнього ОСОБА_4 про надання оцінки його діям, та його щирому каяттю.

Такі виводи суду базуються на рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03 жовтня 2002 року по справі «Бемер проти Німеччини» зазначив, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Відповідно до положень частин 1 3 статті 104 Кримінального кодексу України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статтей 75 78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Частина 1 статті 75 Кримінального кодексу України визначає, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Одночасно частина 2 наведеної норми права визначає, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За частиною 6 статті 368 Кримінального процесуального кодексу України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 203/378/17 та від 29 листопада 2018 року у справі № 761/6774/16-к міститься посилання на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», в пункті 12 якої зокрема зазначено, що «чинні Кримінальний кодекс і Кримінальний процесуальний кодекс регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у частині 1 статті 75 Кримінального кодексу України, не є обов`язковим. У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 статті 75 Кримінального кодексу України, суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені Кримінальним процесуальним кодексом України (пункти 1 6 частини 7 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України) відсутні».

Враховуючи зазначене та добровільну позицію обвинуваченого та його законного представника на призначення узгодженого сторонами кримінального провадження покарання, суд приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції останнього від суспільства, а узгоджене покарання за своїм видом та розміром є достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність підстав, передбачених пунктами 1 6 частини 7 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, суд прийшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, що була укладена 10 червня 2022 року між прокурором Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , у присутності захисника ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_5 , призначивши ОСОБА_4 узгоджену сторонами вид та міру покарання.

Запобіжний захід під час досудового розслідування обвинуваченому не обирався, ніяких клопотань з цього приводу під час судового розгляду справи не надходило, тому до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся.

Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному пунктом 5 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Як вказано у обвинувальному акті під час досудового розслідування кошти на проведення експертизи не витрачались.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 12, 50, 63, 65 67, 75, 76, 98, 102 104, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, статтями 31, 35 37, частиною 9 статті 100, частиною 2 статті 124, статтями 373 377, 392, 393 395, 468 470, 472 475, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 10 червня 2022 року між прокурором Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , у присутності захисника ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_5 , в межах кримінального провадження, внесеного 02 листопада 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000267, щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити узгоджене сторонами кримінального провадження покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі статтей 75 та 104 Кримінального кодексу України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбуття призначеного покарання із установленням йому іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

У відповідності до статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ у справі велосипед Торгової марки «Україна», зеленого кольору із відкритою рамою, що переданий на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_8 залишити останньому за належністю, як власнику.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, законному представнику, потерпілому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції, а саме Полтавського апеляційного суду, з урахуванням розпорядження голови Верховного Суду від 25 березня 2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)», шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, із застосуванням особливостей, передбачених частиною 4 статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1