Справа № 357/3215/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2022 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 міста Біла Церква, Київської області, кримінальне провадження № 0000228 від 26.01.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грузьке, Гайсинського району, Вінницької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

представник потерпілої адвокат: ОСОБА_5 ,

захисник адвокат: ОСОБА_6 ,

обвинувачений: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

26.01.2022 приблизно о 06 год. 30 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes Vito» державний номерний знак НОМЕР_2 та рухаючись на 71км+500м автодороги Київ-Одеса на території Білоцерківського району Київської області в напрямку м. Києва, в порушення вимог п.1.5 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», п. 12.3 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Водій транспортного засобу, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, повинен негайно жити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», проявив неуважність та безпечність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, не врахував дорожню обстановку, при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, в наслідок чого допустив зіткнення з металевим колесовідбійником.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mercedes Vito» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_7 отримала наступні тілесні ушкодження: відкриті переломи діафізів правої великої гомілкової кістки, лівої великої гомілкової кістки, правої малої гомілкової кістки, лівої малої гомілкової кістки, які відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які згідно з пунктами 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995, є небезпечним для життя.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_3 порушень вимог п.п. 1.5, 2.3(6), 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, зазначив, що зробив для себе належні висновки, та розуміє, що внаслідок його дій завдано потерпілій ОСОБА_7 , яка перебувала в його транспортному засобі тілесні ушкодження, а також ОСОБА_3 частково відшкодував потерпілій заподіяну матеріальну шкоду у добровільному порядку, а також просив його суворо не карати.

При цьому повністю підтвердив обставини, вчиненого ним злочину, відповідно до викладеного в обвинувальному акті та показав, що 26.01.2022 о 06.30 год. він керував транспортним засобом «Mercedes Vito» державний номерний знак НОМЕР_2 , де знаходилось шість пасажирів та рухаючись по автодорозі Київ-Одеса на території Білоцерківського району, Київської області в напрямку м. Києва, по правій смузі руху автодороги, зі швидкістю приблизно 110-130 км/год., почав засинати, у зв`язку з чим транспортний засіб виїхав на ліву смугу руху та лівою частиною транспортного засобу допустив зіткнення з металевим колесовідбійником. В наслідок чого потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, у зв`язку з чим після ДТП обвинувачений викликав поліцію та швидку допомогу.

В день дорожньо-транспортної пригоди на асфальті був приморозок, снігу не було о 06.30 год. 26.01.2022 було темно та на дорозі був туман.

Крім потерпілої ОСОБА_7 інші пасажири тілесні ушкодження не отримали. Під час лікування ОСОБА_3 надавав потерпілій через її брата, матеріальну допомогу за проведення операції, фінансував придбання пластини та протезу, а також оплачував послуги доглядальниці після операції. Не зважаючи на відсутність роботи, оскільки обвинувачений є пенсіонером, останній в судовому засіданні запевнив представника потерпілого, що він і надалі буде продовжувати відшкодовувати матеріальні збитки потерпілій, у зв`язку з її лікування від дорожньо-транспортної пригоди.

Обвинуваченим в судовому засіданні було визнано порушення ним п. 1.5, п. 2.3 б, п. 12.3 Правил дорожнього руху України, також ОСОБА_3 наполягав, що перебував у тверезому стані, дорожньо-транспортна пригода була вчинена не умисно, а через втому та у зв`язку з засинанням за кермом. Просив вибачення перед представником потерпілої у потерпілої.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила розглянути кримінальне провадження за її відсутністю, цивільний позов просила залишити без розгляду, оскільки ще продовжує лікування, але зазначила, що надалі є намір звернутись до суду в порядку цивільного судочинства до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення. Покарання обвинуваченому вважала за можливе призначити на розсуд суду.

Представник потерпілої в судовому засіданні підтримав заяву потерпілої, вважав за можливе розглянути кримінальне провадження без участі потерпілої, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а цивільний позов в рамках кримінального провадження, залишити без розгляду.

Так, у порядку ст. 325 КПК України, вирішено питання про можливість розгляду провадження без потерпілої, так як з урахуванням думки учасників судового провадження, є можливим за її відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, у світлі норм ст. 91 того ж Кодексу.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вище встановлених обставин.

Так, об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, яке може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: вчиненні дій, які заборонені правилами; невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною формою вини.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 під час керування автомобілем марки «Mercedes Vito» державний номерний знак НОМЕР_2 , недотримався вимог пунктів 1.5, 2.3.б), 12.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що не оспорюється обвинуваченим.

Таким чином судом встановлено, що грубе порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.5, 2.3.б), 12.3 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 .

Отже, суд, з урахуванням наведеного здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілого.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого, що відповідає правової позиції викладеної у постанові ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к.

Так, обвинувачений в судовому засіданні неодноразово висловив щирий жаль з приводу учинених ними дій та осуд своєї поведінки, просив вибачення у потерпілої, через представника потерпілої, а також її брата, в судовому засіданні обвинувачений визнав всі встановлені фактичні обставини по кримінальному провадженню, отже визнав свою вину в повному обсязі.

Активне сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого виразилось у активному сприянні у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України.

Враховуючи, що відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди. Так, судом враховано часткове відшкодування потерпілій по кримінальну провадженню матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлена.

Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога, лікаря - психіатра не перебуває, одружений, пенсіонер, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно. Крім цього судом враховується відсутність будь-яких попередніх адміністративних правопорушень, пов`язаних з порушенням ПДР, а також враховує позицію в судових дебатах прокурора, який вважав, за можливе призначити покарання обвинуваченому не пов`язане з ізоляцією від суспільства з призначенням додаткового покарання, вказану позицію підтримав представник потерпілої, хоча сторона захисти просила призначити мінімальне покарання.

Отже суд вважає, що виправлення і перевиховання, попередження з боку обвинуваченого ОСОБА_3 здійснення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання можливо без ізоляції від суспільства, останньому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції статті Кримінального Закону, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки застосування до обвинуваченого додаткового покарання не призведе до неможливості останньому утримувати свою сім`ю та забезпечувати їм належний рівень життя, оскільки у обвинуваченого на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей немає, дружина є пенсіонером, а він не працює, живе за рахунок пенсійних виплат.

На думку суду, застосування звільнення від покарання з випробуванням, у даному випадку є більш дієвим заходом впливу на обвинуваченого, оскільки перебуваючи під наглядом уповноваженого органу з питань пробації він відчуватиме відповідний тиск відповідальності, при цьому залишаючись соціально адаптованою особою, як такою, що поважає сімейні і соціальні цінності, відповідно зменшивши ймовірний тягар його утримання у місцях позбавлення волі.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Крім цього, суд вважає, що можливості застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченому немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Процесуальні витрати - в межах обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України - стягнути з ОСОБА_3 у порядку статей 122, 124 КПК України.

Долю речових доказів, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі за заявою потерпілої залишити без розгляду.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з іспитовим строком на два роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази: автомобіль марки «Mercedes Benz» моделі Vito 109 державний номерний знак НОМЕР_2 номер кузова НОМЕР_3 сірого кольору, який зберігається на майданчику тимчасового тримання за адресою: м. Біла Церква, вул. Матросова, 48-А, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_8 , як власнику майна.

На підставі статей 122-124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів у розмірі 1372,96 грн. (одна тисяча триста сімдесят дві гривні 96 копійок).

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишити без розгляду, в рамках кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_9