Справа № 579/511/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"11" серпня 2022 р. Кролевецький районний суд Сумської області
в складі судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
захисника - адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст.127, ч.2 ст.186 КК України, -
в с т а н о в и в:
24 березня 2021 року з Кролевецького відділу Конотопської окружної прокуратури Сумської області надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 за ч.1 ст.127, ч.2 ст.186 КК України з доданими реєстром матеріалів досудового розслідування, розпискою обвинуваченого про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.
Ухвалою суду від 29 червня 2021 року призначено судовий розгляд у відкритому судовому засіданні на підставі направленого до суду обвинувального акту стосовно ОСОБА_5 за ч.1 ст.127, ч.2 ст.186 КК України. У ході судового розгляду продовжено запобіжний захід у вигляді триманні під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , востаннє ухвалою Кролевецького районного суду Сумської області від 30.06.2022 року - по 27 серпня 2022 року включно.
В судовому засіданні 11 серпня 2022 року від учасників судового провадження надійшли клопотання про зміну та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 , отож у відповідності ч.3 ст.331 КПК України, суд розглянув питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою чи зміни запобіжного заходу.
Прокурор в судовому засіданні звернулася з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 , мотивуючи тим, що згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів значної суспільної небезпеки, перебуваючи на свободі, може спробувати уникнути відповідальності за скоєні злочини, підтвердженням чого є те, що 20.02.2021 його уже було оголошено у розшук у зв`язку з переховуванням від слідства, може вчиняти тиск на свідків, троє з яких на даний час судом іще не допитані з приводу обставин кримінального правопорушення, та потерпілого, а також на даний час відносно нього у провадженні різних судів знаходиться інші кримінальні провадження: у Шосткинському міськрайонному суді за ч.3 ст. 185 КК України; за ч.2 ст.185, ч.1 ст.246 КК України; а також уже винесено вирок Глухівським міськрайонним судом Сумської області за ч.2 ст.289 КК України, тобто ОСОБА_5 , перебуваючи під судом та слідством, фактично продовжив вчиняти кримінальні правопорушення.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 з позицією прокурора не погодився, звернувся з клопотанням про обрання іншого запобіжного заходу, а саме, домашнього арешту за забороною залишати помешкання у нічний період доби. Наголосив, що ОСОБА_5 уже один рік і 5 місяців утримується під вартою, ризики не доведені. Послався на позицію потерпілого Овсієнка, який у судовому засіданні підтвердив, що примирився з обвинуваченим і претензій до нього не має. Наголосив на недопустимості свавільного і несправедливого обмеження конституційних прав підзахисного, включно із правом на свободу та особисту недоторканність, передбачене ст. 29 Конституції України. Звернув увагу на вимогу періодичного регулярного судового контролю за наявністю підстав для подальшого тримання особи під вартою з посиланням на рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», п. 30 рішення ЄСПЛ «МакКей проти Сполученого Королівства», п.60 рішення ЄСПЛ «Єлоєв проти України». Вина обвинуваченого на даний час не доведена, свідок, допитана у судовому засіданні, не підтвердила факти, перелічені у обвинувальному акті відносно обвинуваченого, потерпілий відмовився від матеріальних та моральних претензій до останнього.
Обвинувачений ОСОБА_5 , який тримається під вартою в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», в судовому засіданні заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати більше м`який запобіжний захід.
За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою серед іншого продовжує дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд прийшов до наступних висновків.
Ухвалою слідчого судді Кролевецького районного суду від 18 березня 2021 року застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 . Ухвалою Кролевецького районного суду Сумської області від 30 червня 2022 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 до 27 серпня 2022 року включно.
Судове провадження не завершене.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 г. 30 хв. 24 лютого 2022 р. строком на 30 днів введений воєнний стан. Указом Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України № 259/2022 від 18 квітня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на справедливий суд.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до п.8 Рекомендацій Ради суддів України від 02.03.2022 щодо роботи судів в умовах воєнного стану, слідчий суддя насамперед зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик, передбачений ст. 177 КПК України, не зменшився, або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. До вказаних обставин (ризиків) безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.
При цьому висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».
Крім того, згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням підстав та обставин, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Вирішуючи питання про обґрунтованість продовження строку ув`язнення ОСОБА_5 враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює ЄСПЛ вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства; право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Щодо розумності строку тримання під вартою, суд враховує рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02), де Суд зазначив, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в конкретному випадку залежності від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, привалює над принципом поваги до свободи особистості».
ОСОБА_5 є обвинуваченим у кримінальному провадженні і доведеність пред`явленого йому обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку чи іншого судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, а тому до ухвалення вироку чи іншого судового рішення суд не уповноважений надавати оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності обгрунтованої підозри у скоєнні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.
Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду і цей ризик не зменшився, зважаючи на те, що він оголошувався в розшук, що не заперечується ОСОБА_5 , а також тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності цих кримінальних правопорушень, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови», §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, тобто «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (справа ЄСПЛ «Ілійков проти Болгарії», № 33977/96, від 26.07.2001).
Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що наявні підстави вважати, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним, надто з урахуванням відсутності достатньо вагомих соціальних зв`язків, як-то сімейних зв`язків, місця роботи та/або навчання, постійного місця проживання.
При встановленні ризику впливу на потерпілого, свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).
Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.
Станом на день постановлення ухвали залишаються не допитаними троє свідків у кримінальному провадженні, один із яких проходить службу у Збройних Силах України, однак принаймні двоє у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу нестимуть ризик можливого впливу з боку обвинуваченого, який обгрунтовано підозрюється та обвинувачується в тому числі у скоєнні катування з метою змусити особу змінити свої свідчення у іншому кримінальному провадженні.
ОСОБА_5 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, становить небезпеку для суспільства, не має постійного місця роботи, не має постійного місця проживання, що підтверджується наданою суду прокурором довідкою старости Литвиновицького старостинського округу №112 від 11.08.2022 року про те, що будинок за адресою АДРЕСА_1 , у якому зареєстрований обвинувачений ОСОБА_5 , зруйнований та не придатний для проживання людини, вчиняв злочини, перебуваючи під судом та слідством за скоєння попередніх кримінальних правопорушень, внаслідок чого обґрунтованим та слушним є і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК.
З урахуванням конкретних обставин вчинення правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, даних про його особу, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, а тому приходить до переконання, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання встановленим судом ризикам, що є виправданим та необхідним елементом з огляду на інші обставини і визначає потребу в триманні обвинуваченого під вартою.
Твердження захисника та обвинуваченого про необхідність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу суд визнає достатньо вагомими та обгрунтованими, проте наголошує на тому, що у судовому засіданні спростовано факт наявності у обвинуваченого житла у володінні чи користуванні, а так само наявність іншої особи, яка володіла б житлом, придатним для проживання, що є безумовно необхідним для зміни запобіжного заходу та застосування до обвинуваченого домашнього арешту.
В той же час матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж цілодобовий домашній арешт чи тримання під вартою для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати. Однак призначення такого запобіжного заходу як цілодобовий арешт, об`єктивно неможливе через відсутність у ОСОБА_5 житла, у якому останній міг би відбувати вказаний запобіжний захід.
Враховуючи викладене, не вирішуючи наперед питання про винуватість, керуючись ст.314-317, 331, 395 КПК України,
п о с т а н о в и в:
Продовжити строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зазірки Кролевецького району Сумської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, на 59 днів по 08 жовтня 2022 року включно без визначення розміру застави.
Копію ухвали направити учасникам судового провадження.
Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя: ОСОБА_1