Справа № 438/627/21
Провадження № 1-кп/438/18/2022
В И Р О К
іменем України
25 жовтня 2022 року Бориславський міський суд Львівської області
у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000018 від 19 березня 2021 року,
стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислав Львівської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із середньо спеціальною освітою, не одруженого, має двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого водієм ТзОВ «Діана», раніш не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України,
за участі сторін судового провадження: прокурора ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_3 , -
в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_3 04 березня 2021 року близько 21 год.15 хв., перебуваючи поблизу під`їзду №2 будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи умисел на вчинення насильницьких дій маючи умисел направлений на завдання фізичного болю останньому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, наніс побої, зокрема два удари кулаком правої руки в ділянку потиличної ділянки голови потерпілого ОСОБА_7 , які завдавали останньому фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, не визнав. Зокрема показав, що 04 березня 2021 року близько 21 години приїхав додому, де проживає разом із своєю цивільною дружиною та дітьми. На подвір`ї будинку поставив автомобіль. Зайшов у квартиру. Майже відразу подзвонив тесть обвинуваченого та повідомив про його конфлікт із сусідом потерпілим ОСОБА_7 . Обвинувачений відразу вибіг на подвір`я та побачив потерпілого ОСОБА_7 та тестя ОСОБА_8 , які штовхали один одного, сварились, після чого потерпілий наніс удар тестю. Обвинувачений намагався розборонити обидвох. Стверджує, що не завдавав ударів рукою, а лише намагався рукою відштовхнути потерпілого, намагався схопити рукою за одежу потерпілого, однак цього не зробив, оскільки останній втік. Просить винести відносно нього виправдувальний вирок.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.126 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому дізнанні та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, зокрема:

показами під час судового розгляду потерпілого ОСОБА_7 про те, що 04 березня 2021 року після 21 години вийшов з під`їзду будинку по АДРЕСА_2 та направлявся у кладову, розміщену на подвір`ї будинку. На шляху зустрів сусіда ОСОБА_8 , який спровокував сварку з потерпілим. У подальшому сварка перейшла у шарпанину із сусідом. За короткий проміжок часу, з дверей під`їзду вибіг зять ОСОБА_8 - обвинувачений ОСОБА_3 та завдав ззаду удар кулаком у потилицю потерпілому. Потерпілий, намагаючись уникнути конфлікту, почав тікати у напрямку кладових. Свідок ОСОБА_8 переслідував потерпілого, штовхав останнього. Потерпілий у свою чергу відштовхував останнього. В цей момент свідок ОСОБА_8 вибив з рук потерпілого мобільний телефон. Потерпілий підняв телефон та почав втікати. Проте його наздогнав обвинувачений ОСОБА_3 та вдруге кулаком правої руки завдав удар у потилицю.

Наступного дня потерпілий звернувся за медичною допомогою у медичний заклад, оскільки дуже боліла голова та був госпіталізований. Коли саме повідомив правоохоронні органи про побиття не пам`ятає;
даними в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_9 про те, що проживає в будинку по АДРЕСА_2 , відповідно є сусідкою потерпілого та обвинуваченого. Вечором 04 березня 2021 року прийшла додому. У дверях під`їзду зустрілась з обвинуваченим ОСОБА_3 . Піднявшись у квартиру, почула шум на подвір`ї будинку. Виглянувши у вікно побачила, що свідок ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_7 сварились. При цьому обидва шарпали один одного. В цей час у потерпілого з рук випав телефон. Потерпілий його підняв та почав втікати, його намагався наздогнати обвинувачений ОСОБА_3 . Наздогнавши, обвинувачений завдав удар рукою в потилицю потерпілому. Свідок записала відео зазначених подій на належний їй мобільний телефон та передала органу дізнання;
даними в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_7 , дружини потерпілого ОСОБА_7 проте, що зі слів свідка ОСОБА_9 свідкові стало відомо, що обвинувачений ОСОБА_10 та його тесть ОСОБА_8 напали на її чоловіка. Зі слів чоловіка, свідкові відомо, що обвинувачений двічі наніс рукою у потилицю.

Підстав для сумнівів в показаннях потерпілого, а також свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні у суду немає, оскільки дані показання суд вважає достовірними та логічними, які повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

заявою потерпілого ОСОБА_7 від 5 березня 2021 року про заподіяння останньому ОСОБА_11 двох ударів кулаком в потиличну ділянку голови, в наслідок чого останній відчув сильну фізичну біль;

даними протоколу огляду предмету від 20 березня 2021 року DVD-диску із файлом відеозапису подій за 04.03.2021, зафіксованим на мобільний телефон свідка ОСОБА_9 , відповідно заяви останньої про добровільне видання диску, проводилось розкадрування, які мали місце близько 21 год.15 поблизу будинку №8 по вул.Шкільній м.Борислава, відповідно на фото №3 видно як на 7 сек. відеозапису ОСОБА_12 , вибігши з під`їзду, наносить удар ОСОБА_7 в ділянку голови ззаду;

даними постанови дізнавача сектору дізнання ВП №1 ДВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 від 20 березня 2021 року, DVD-диск із файлом відеозапису подій за 04.03.2021, які мали місце близько 21 год.15 поблизу будинку №8 по вул.Шкільній м.Борислава, визнано речовим доказом;

даними протоколу огляду предмету від 12 квітня 2021 року CD-R-диску із файлом відеозапису подій за 04.03.2021, знятими на камеру відео спостереження, розташованої на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , проводилось розкадрування, які мали місце близько 21 год.15, відповідно на фото №4 видно як на 04 хв. 53 сек. відеозапису зі сторони під`їзду вибігає ОСОБА_14 та вслід за ним вибігає ОСОБА_12 , який в ході руху правою рукою наносить удар ОСОБА_15 ззаду;

даними постанови дізнавача сектору дізнання ВП №1 ДВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 від 12 квітня 2021 року, CD-R -диск із файлом відеозапису подій за 04.03.2021, які мали місце близько 21 год.15 поблизу будинку №8 по вул.Шкільній м.Борислава, визнано речовим доказом;

оглянутими судом DVD-диску із файлом відеозапису подій за 04.03.2021, зафіксованим на мобільний телефон свідка ОСОБА_9 , а також CD-R-диску із файлом відеозапису подій за 04.03.2021, знятими на камеру відео спостереження, розташованої на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 подій за 04 березня 2021 року, які мали місце близько 21 год.15 хв., вбачається заподіяння обвинуваченим ОСОБА_3 двох ударів кулаком правої руки в ділянку потиличної ділянки голови потерпілого ОСОБА_7 ;
даними висновку експерта за №85 від 23 березня 2021 року, з якого вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи у гр. ОСОБА_7 , 40-ка років, тілесні ушкодження не виявлені. Згідно представлених медичних документів діагноз «ЗЧМТ. Струс головного мозку» був виставлений лікарем-неврологом при скеруванні у стаціонар КНП «ЦМЛ м.Борислава» БМР під знаком питання, без підтвердження об`єктивними клінічними ознаками, даними повторного огляду лікаря-невролога чи нейрохірурга, тому при складенні підсумків не враховується. Діагноз «Забою потиличної ділянки голови», виставлений при огляді 04.03.2021 року, без підтвердження об`єктивними клінічними даними не враховується теж. Описовою частиною висновку встановлено експертом « огляд при поступленні : «Нервова система: біль голови, головокружіння, порушення сну, зниження сили в кінцівках».

Вказані докази суд визнає належними, допустимими та достовірними і такими, що підтверджуються також безпосередньо дослідженими в судовому засіданні процесуальними доказами, а саме:

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000018 від 19 березня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_7 звернувся 19.03.2021 до правоохоронного органу з приводу того, що 04.03.2021 приблизно 21 год.15 хв. ОСОБА_12 на ґрунті особистих неприязних відносин заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження;

постановою дізнавача сектору дізнання ВП №1 Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_16 про зміну кваліфікації складу кримінального правопорушення від 05 квітня 2021 року, відповідно до якої, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 19 березня 2021 перекваліфіковано з ч.1 ст. 125 КК України на ч.1 ст. 126 КК України.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Суд не приймає до уваги показання в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , батька цивільної дружини обвинуваченого ОСОБА_3 , в частині заперечення нанесення обвинуваченим ударів рукою в потилицю потерпілому, так як обвинувачений намагався розборонити потерпілого та свідка, оскільки це спростовуються показами свідка ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 , а також відеозаписом події від 04 березня 2021 року, зафіксованої на мобільний телефон свідка ОСОБА_9 та на камеру відео спостереження, розташовану на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , на якій зафіксовано місце та момент нанесення ОСОБА_3 рукою двох ударів у потилицю ОСОБА_7 .
Посилання захисника та обвинуваченого ОСОБА_3 на те, що жодних ударів, які б завдали фізичного болю він потерпілому не наносив, не знайшло свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження та спростовано дослідженими в ході розгляду кримінального провадження доказами поданими стороною обвинувачення - показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_9 , даними протоколів огляду предметів DVD-диску та CD-R-диску із файлом відеозапису подій, а також оглянутим судом вищезгаданим відеозаписом кримінального проступку. На думку суду, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Натомість покази обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що не завдавав ударів потерпілому рукою, а лише намагався відштовхнути останнього рукаю, на думку суду є суперечливими, враховуючи намагання потерпілого втікати від обвинуваченого та його тестя,- свідка у справі ОСОБА_8 .

Судом встановлено також об`єктивні дані про те, що потерпілий від таких дій обвинуваченого ОСОБА_3 відчував фізичний біль. Крім твердження потерпілого під час судового розгляду про відчуття ним фізичного болю внаслідок того, що обвинувачений двічі завдав ударів рукою у потилицю, підтверджується також даними заяви потерпілого із звернення у правоохоронні органи, а також даними висновку експерта за №85 від 23 березня 2021 року.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та прийшов до висновку, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КК України, а саме в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_3 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.126 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу, або іншими частинами статті суд не вбачає.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Зазначена позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Судом не встановлено обставин, які пом`якшують чи обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбаченими ст.66,67 КК України.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КК України, законодавцем віднесено до кримінального проступку.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, раніше не судимого, має постійне місце проживання, не одружений, працевлаштований, заподіяну потерпілому майнову шкоду не відшкодував, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, наявність посередньої характеристики з місця проживання, на обліку в лікаря-нарколога та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_17 необхідно призначити покарання в межах санкції частини статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді штрафу в розмірах максимальної межі, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

06 травня 2021 року потерпілий ОСОБА_7 подав до суду цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, зокрема про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди в розмірі 3000 гривень 00 копійок, 2 014 гривень 08 копійок витрат на лікування, моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень та 2 000 гривень судових витрат; витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 06 травня 2021 року цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, прийнято до розгляду.

Позивач ОСОБА_7 вимоги мотивує тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 та заподіяння йому побоїв обвинуваченим, був пошкоджений належний потерпілому мобільний телефон марки «Xiaomi redmi 3s», який останній оцінює у 3 000 гривень. Крім цього, в період проходження курсу лікування з 05 березня по 21 березня 2021 року, потерпілому необхідні були медикаменти, лікарські засоби та матеріали медичного призначення, без яких проведення лікування було б неможливо і які були придбані за рахунок власних коштів, а саме: 12 березня 2021 року потерпілому проводили комп`ютерну томографію головного мозку, вартість якої становила 900 гривень, вартість придбаних медичних препаратів становила 1 114 гривень 08 копійок. Отже, загальна сума, що підлягає для відшкодування, а саме: знищений телефон - 3000 гривень, вартість комп`ютерної томографії 900 гривень, вартість придбаних медичних препаратів 1 114 гривень 08 копійок, становить 5 014 гривень 08 копійок.

Розмір завданої моральної шкоди потерпілий оцінює в 15000 гривень та обґрунтовує, що неправомірними діями обвинуваченого також йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті; постійні спогади про подію, душевні і фізичні страждання, значно погіршився стан здоров`я.

Також позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 2000 гривень судових витрат, згідно з договором про надання правової допомоги від 29 квітня 2021 року та актом про надання професійної правової допомоги та її оплату №1/0421.

В судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задоволити.

Цивільний відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю, посилаючись що не завдавав потерпілому побоїв. В задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до висновку, що позов у кримінальному провадженні про відшкодуванння моральної шкоди підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватості обвинуваченого встановлено протиправну поведінку ОСОБА_3 , що стверджується матеріалами кримінального провадження; встановлено наявність шкоди - заподіяння цивільному позивачу ОСОБА_7 умисного завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, що спричинило розлад здоров`я та причиновий зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, що настали.

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Враховуючи наявність письмових доказів фіскальних чеків, якими стверджується факт понесення потерпілим витрат на проведення комп`ютерної томографії - 900 гривень, та придбання необхідних медичних препаратів 1114 гривень 08 копійок, тому суд вважає підставними вимоги цивільного позивача про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2014 гривень 08 копійок, так як дії ОСОБА_3 є протиправними, позивач поніс понесли матеріальні втрати і між ними існує причинно-наслідковий зв`язок.

Водночас, заявлені цивільним позивачем ОСОБА_7 про відшкодування вартості пошкодженого мобільного телефона марки «Xiaomi redmi 3s» у розмірі 3000 гривень задоволенні не підлягають, оскільки не надано підтверджуючих доказів що саме зазначена сума ним була витрачена на придбання зазначеного мобільного телефону, заначений телефон не підлягає відновленню, а також що зазначений смартфон був знищений протиправними діями самого цивільного відповідача. Із досліджених судом доказів під час судового розгляду вбачається, що мобільний телефон випав з рук потерпілого саме під час конфлікту останнього із свідком у справі ОСОБА_8 .

Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частина 3 цієї статті визначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 передбачає, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд приймає до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілого, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, такі спричинили короткочасний розлад здоров`я, він був позбавлений можливості працювати, що призвело до істотних змін в його житті та негативно позначилося на його моральному та психологічному стані.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий, їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково, а з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 слід стягнути моральну шкоду у розмірі 1000 гривень, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, позивач зазнав моральних страждань через короткочасний розлад здоров`я, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи. Ця сума, враховуючи особу обвинуваченого і характер його дій, на думку суду відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.

Щодо питання відшкодування витрат потерпілого ОСОБА_7 на правову допомогу в розмірі 2 000 гривень, то суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг.

Цивільним відповідачем, окрім копії акту №1/0421 про надання професійної правничої допомоги та її оплату від 30 квітня 2021 року, посвідченої адвокатом ОСОБА_18 , не подано жодного відповідного документа.

При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суду не подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а відтак визначений розмір витрат на правову допомогу в сумі 2000 гривень не доведено, а тому такі до стягнення з цивільного відповідача не підлягають.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні не обиралась.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислав Львівської області, винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, та призначити йому покарання за ч.1 ст.126 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази: DVD-диск із файлом відеозапису та CD-R-диск із файлом відеозапису подій за 04.03.2021, залишити при матеріалах справи, мобільний телефон марки «Xiaomi redmi 3s», переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_19 , залишити останньому.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди в розмірі 3000 гривень 00 копійок, 2 014 гривень 08 копійок витрат на лікування, моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень та 2 000 гривень судових витрат; витрат на правову допомогу задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий на користь ОСОБА_7 , місце проживання АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий завдану майнову шкоду у розмірі 2014 (дві тисячі чотирнадцять) гривень 08 копійок та моральну шкоду у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

У решті позовних вимог відмовити.

Вирок суду може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1