Номер провадження: 11-сс/813/1187/22
Справа № 947/3384/22, 1кс/947/3309/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представників власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2022 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000002 від 10.01.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2022 року було задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 та накладено арешт із забороною відчуження, користування, здійснення будівельних робіт та здійснення будь-яких реєстраційних дій на земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_1 , з будівлями згідно опису: А - адміністраторська будівля, Д, Е, Ж, З будівлі, І вимощення, №5-6 - огорожі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 власником є ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі рішення, серії та номер б/н від 02.04.2021 виданого ТОВ «ТРІУМФ777»; акта приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер б/н від 02.04.2021 виданого ТОВ «ТРІУМФ777» та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57472169 від 06.04.2021 року.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а саме: з метою збереження речових доказів, а саме земельних ділянок зазначених у клопотанні, а також проведення в подальшому інших слідчих дій.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах ОСОБА_8 , вважає ухвалу слідчого судді про арешт майна незаконною та такою, яка підлягає скасуванню.
В своїй апеляційній скарзі адвокат зазначає, що:
- та обставина, що державну реєстрацію змін до права власності проведено без документа, який би підтверджував готовність об`єкта, належного на праві власності ОСОБА_8 до експлуатації та те, що будівництво на зазначеній ділянці здійснюється в порушення вимог містобудівних умов та обмежень, не свідчить про те, що вказаний об`єкт нерухомості є предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України;
- відсутні будь-які правові підстави такого виду забезпечення, як арешт майна;
- власник майна у даному провадженні не має ніякого процесуального статусу.
На підставі цього, просить апеляційну скаргу задовольнити та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, представника власника майна, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Відповідно до приписів ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Мотивуючи необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання щодо фактичних обставин кримінального провадження, на положення ст. 170 КПК України зазначив про необхіність збереження майна, необхідність забезпечення проведення повного, всебічного розслідуваня кримінального провадження та забезпечення проведення експертних досліджень.

Водночас, аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання про арешт майна не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законну з огляду на такі обставини.

Як вбачається із клопотання прокурора, досудовим розслідуванням установлено, що виробничі та невиробничі будівлі загальною площею 1111.3 кв. м., які знаходяться на земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_1 , з будівлями згідно опису: А - адміністраторська будівля, Д, Е, Ж, З будівлі, І вимощення, №5-6 - огорожі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 власником є ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі рішення, серії та номер б/н від 02.04.2021 виданого ТОВ «ТРІУМФ777»; акта приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер б/н від 02.04.2021 виданого ТОВ «ТРІУМФ777» та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57472169 від 06.04.2021 є предметом кримінального правопорушення, а тому з метою недопустимості проведення подальшого будівництва на вищевказаній земельній ділянці, збільшення її розміру за рахунок введення в експлуатацію об`єктів будівництва, до з`ясування всіх обставин скоєння кримінального правопорушення в даному випадку розумним та співрозмірним обмеженню права користування буде накладення арешту на майно.
Зі змісту клопотання про накладення арешту на майно вбачається, що прокурор просив з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні накласти арешт на виробничі та невиробничі будівлі загальною площею 1111.3 кв. м., які знаходяться на земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_1 , з будівлями згідно опису: А - адміністраторська будівля, Д, Е, Ж, З будівлі, І вимощення, №5-6 - огорожі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 власником є ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі рішення, серії та номер б/н від 02.04.2021 виданого ТОВ «ТРІУМФ777»; акта приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер б/н від 02.04.2021 виданого ТОВ «ТРІУМФ777» та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57472169 від 06.04.2021 року.
Між іншого, у клопотанні прокурор зазначив, що вищевказана земельна ділянка та розташовані на ній нежитлові приміщення є предметом кримінального правопорушення та має доказове значення в рамках цього кримінального провадження.
Крім того, постановою прокурора від 24.01.2021 року про визнання і долучення речових доказів до матеріалів кримінального провадження, вищезазначене нерухоме майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні (а.п.62-65).
Разом з тим, відповідно до приписів ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу, що предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України є: складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
Земельна ділянка та інше нерухоме майно не можуть зберігати на собі сліди даного злочину, а тому таке майно не може бути речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України.
Доводи прокурора, що арешт майна необхідний також з метою запобігання його використання всупереч встановленого законом порядку проведення будівельних робіт, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими, оскільки заборона використання майна як захід забезпечення кримінального провадження, не входять до завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України, та ці питання, у разі існування порушень отримання дозволів та проведення будівельних робіт, мають вирішуватися компетентними органами виконавчої влади шляхом заходів реагування в межах компетенції.
Також, враховуючи те, що особі, у власності якої перебуває майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не пред`явлено підозру у даному кримінальному провадженні та не внесено відомості щодо таких осіб до ЄРДР, такі особи не є ні підозрюваними, ні обвинуваченими, а тому на зазначене майно, відповідно до вищенаведених положень кримінального процесуального закону, не може бути накладено арешт.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для арешту майна у цьому кримінальному провадженні на день розгляду клопотання, оскільки матеріали, які надав прокурор до клопотання не доводять наявності достатніх підстав для накладення арешту на майно.
Приписами п.2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеській апеляційний суд,
постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2022 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000002 від 10.01.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України скасувати, і постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 про арешт майна в даному кримінальному провадженні відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4