Справа № 587/1931/21
УХВАЛА
05 вересня 2022 року року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на визначений строк,
У вересні 2021 року ОСОБА_5 звернувся до Сумського районного суду Сумської області з клопотанням про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, зазначаючи, що він засуджений вироком Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2007 року до довічного позбавлення волі. На даний час ним відбуто більше 18 років позбавлення волі, що свідчить про сплив давності виконання обвинувального вироку. Призначений йому вид покарання на даний час знаходиться на стадії виконання. Водночас, засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку з чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже унеможливлює виконання покарання. Засуджений зазначав, що не перешкоджав процедурі виконання обвинувального вироку, сумлінно відбуває призначений вид покарання, не ухилявся від відбування покарання та не вчиняв інших злочинів. У зв`язку із зазначеним заявник вважає, що його треба звільнити від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, а в разі якщо суд визнає за неможливе застосування строків давності, то довічне позбавлення волі замінити на позбавлення волі на визначений строк.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі.
Прокурор вважав за необхідне відмовити в задоволенні клопотання за його необґрунтованістю.
Суд, заслухавши пояснення засудженого та його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали судової справи, а також матеріали особової справи засудженого, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 190 КК України, і призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Запобіжний захід відносно засудженого залишений - утримання під вартою, рахуючи строк відбування покарання з 11 липня 2006 року моменту фактичного затримання.
23 жовтня 2007 року вирок звернуто до виконання. Засуджений відбуває покарання у ВК №56, з березня 2019 року засуджений перебуває у СІЗО м. Суми.
Статтею 64 КК України визначено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Згідно із приписами ст.152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є : відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.
У відповідності з положеннями статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.
Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. ( частина 3 статті 80 КК України).
Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.( ч. 4 ст. 80 КК України).
Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі ( ч.5,6 ст. 80 КК України). Давність не застосовується у разі засудження за злочини проти миру та безпеки людства, передбачені статтями 437-439 та частиною першою статті 442 цього Кодексу.Стаття 80 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 .
Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Існування в Кримінальному кодексі України цього виду звільнення від відбування покарання обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що невчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.
Початком перебігу строку давності є день набрання чинності обвинувальним вироком, який встановлюється кримінально-процесуальним законодавством.
З огляду на зміст заявленого клопотання та досліджені судом матеріали провадження та матеріали особової справи, слід зробити висновок про те, що строк давності виконання вироку суду, яким ОСОБА_5 засуджений до довічного позбавлення волі, у даному випадку не починався і не закінчувався, оскільки встановлено, що вирок суду виконується, на виконання вироку суду ОСОБА_5 з 11 липня 2006 року і до цього часу перебуває у місцях позбавлення волі, відбуваючи визначене судом кримінальне покарання у виді довічного позбавлення волі.
Посилання заявника як на підставу своїх вимог на положення ст. 80 КК України не може бути взято до уваги, оскільки стаття 80 КК України застосовується у випадку, якщо обвинувальний вирок не виконується, а судом встановлено, що вирок Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2007 року відносно ОСОБА_5 набув законної сили 16 жовтня 2007 року та почав виконуватись з моменту набрання ним чинності. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку строк давності виконання обвинувального вироку суду застосуванню не підлягає, а доводи засудженого щодо обов`язковості застосування такого строку ґрунтуються виключно на довільному тлумаченні останнім норми кримінального закону.
Не можуть бути взяті до уваги й інші доводи клопотання, оскільки на сьогоднішній день норми КК України та КПК України не визначають за судом права і можливості дострокового звільнення особи, засудженої до покарання у виді довічного позбавлення волі, як не визначають і процесуальної процедури вирішення даного питання, а суд не вправі перебирати на себе повноваження, що не віднесені до його компетенції, зокрема прийняття рішень, що не ґрунтуються на законодавстві України.
При цьому, покарання у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до вимог ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк на даний час є неможливим.
Разом з тим, можна погодитися з позицією засудженого ОСОБА_5 в тій частині, що відбування довічного позбавлення волі без можливості звільнення від покарання суперечить чинному кримінальному законодавству та порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.
В рішеннях Європейського суду з прав людини неодноразово зазначалось, що довічне позбавлення волі без можливості звільнення в Україні порушує норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Системне порушення Україною Конвенції було встановлено у справах «Лопата та інші проти України», «Петухов проти України» тощо. Своїми рішеннями та позицією ЄСПЛ наголошує, що довічне позбавлення волі вимагає наявності реальної можливості для дострокового звільнення.
ЄСПЛ не відхиляє можливості призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі, проте наголошує, що такі засуджені повинні мати право та реальну можливість знати, як, коли та за яких умов зможуть стати вільними. У разі, якщо держава не передбачає чіткого та ефективного механізму звільнення, ЄСПЛ констатує порушення прав засуджених осіб.
На даний час в Україні відсутній механізм перегляду покарання у вигляді довічного позбавлення волі. На законодавчому рівні не закріплений чіткий порядок, який би передбачав процедуру дострокового звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Це ставить їх у дискримінаційне положення порівняно з іншими особами, які засуджені до позбавлення волі на певний строк та мають передбачуваний механізм, зрозумілі умови з певним ступенем точності для скорочення строку покарання.
До 2021 року нормами кримінального законодавства України не було передбачено застосування умовно-дострокового звільнення для осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, а також їх право на заміну покарання на позбавлення волі на певний строк. Цей факт певною мірою ставить їх в нерівне положення відносно інших засуджених, які знають і розуміють реальний строк відбування покарання.
Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. З огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, на початку березня 2021 року Верховна Рада України ухвалила у першому читанні законопроект №4048 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», котрий передбачає можливість заміни особам, засудженим до довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким.
Разом з тим, відповідний Закон, що регулює питання відбування покарання особами, засудженими до довічного позбавлення волі, на даний час не прийнятий, тому не може бути застосований в даному випадку, а клопотання засудженого ОСОБА_5 з цього приводу, яке заявлене передчасно, не може бути задоволене, оскільки не ґрунтується на вимогах закону.
Таким чином, вирок Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2007 року відносно ОСОБА_5 набрав законної сили 16 жовтня 2007 року, 06 листопада 2007 року звернутий до виконання у встановлені законодавством строки і виконується на даний час, засуджений відбуває визначене вироком суду покарання, а тому відсутні підстави для висновку про наявність підстав як для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, так і про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на визначений строк.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 80 КК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на визначений строк відмовити за необґрунтованістю заявленого клопотання.
Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим, що утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1