ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2290/22 Справа № 185/5012/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000096 відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Дача Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, на утриманців не має, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної чинності залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк обчислення покарання ОСОБА_8 прийнято рахувати з дня затримання - з 17.45 години 03 травня 2021 року.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом, 03 травня 2021 приблизно о 11:00 год. ОСОБА_8 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, спрямованим на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, наніс останньому один удар ножем, який тримав у правій руці, у ліву поперекову область, чим завдав ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного поранення лівої поперекової області з ушкодженням лівої нирки з кровотечею з м`язів ранового каналу, заочеревинної гематоми, які за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфікуються за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 121 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, мотивуючи такі вимоги тим, що призначене судом першої інстанції покарання через свою м`якість не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.
Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 121 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи такі вимоги ти, що судом першої інстанції було грубо порушено норми кримінального процесуального законодавства України.
Так, захисник обвинуваченого вказує на те, що в судовому засіданні не було повноти судового слідства, прокурор обмежився лише тільки оголошення назв документів, які він долучав до матеріалів справи у суді.
Захист вказує, що потерпілий допитувався без документу який підтверджував його особу у суді, та надав суду покази, які він раніше не надавав на досудовому слідстві, та повідомив суд, що 03 травня 2021 року перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння та частково пам`ятає обставини які відбувалися. Жоден свідок сторони обвинувачення, які були допитані в суді, не підтвердив, що бачив як обвинувачений наніс удар ножем потерпілому.
Слідчий експеримент з обвинуваченим від 16 червня 2021 року на досудовому слідстві проводився з порушеннями КПК України, а саме, без участі понятих, захисника та за допомогою мобільного телефону, що, на думку сторони захисту, є недопустимим доказом.
Згідно висновку експерта №362 від 04 червня 2021 року встановлено, що на клинку ножа не вдалося визначити групову і статеву належність клітин сполученої тканини, висловитись про їх походження від потерпілого ОСОБА_9 , або від ОСОБА_8 не виявляється можливим. Визначити статеву належність поту на рукоятці кухонного ножа, також, не виявилось можливим через відсутність епітеліальних клітин з ядрами. Допитаний судово-медичний експерт в судовому засіданні на запитання захисту чи можливо було отримати колото-різане поранення під час боротьби між потерпілим і обвинуваченим - підтвердив, що виключати таку можливість теж не можна, якщо обвинувачений намагався заламувати руку за спину потерпілому.
Крім, цього судом було встановлено, що обвинувачений не працює, але захисник із такими висновками не погоджується та вказує на те, що ними була надана довідка від 05 травня 2021 року про те, що ОСОБА_8 до моменту затримання був працевлаштований з 10 вересня 2019 року на зерно-переробному комплексі ФОП ОСОБА_10 та займав посаду підсобного робітника.
Тож, сторона захисту вважає, що прокурором не було надано достатніх належних, допустимих та переконливих доказів, а тому і не доведено складу злочину в діях ОСОБА_8 саме за ч. 1 ст. 121 КК України, у судовому засіданні, а суд, в свою чергу, формально перерахував докази, якими він підтверджує винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, проте, усупереч ст. 94 КПК, не дав цим доказам оцінки з точки зору їх належності та допустимості.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року відносно нього за ч. 1 ст. 121 КК України переглянути та прийняти до уваги те, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння і конфлікт виник саме з приводу відсутності в обвинуваченого спиртних напоїв, які хотів вживати ОСОБА_9 , і коли ОСОБА_8 побачив в потерпілого ніж, то між ними виникла бійка, метою якої з боку обвинуваченого було позбавити потерпілого ножа. Коли і в який момент ОСОБА_9 було нанесено ножове поранення, ОСОБА_8 не помітив, оскільки відбирав ножа в потерпілого із-за спини, лежачі на землі.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого прокурор заперечував.
Захисник обвинуваченого свою та апеляційну скаргу обвинуваченого підтримав, просив їх задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу та підтримав думку свого захисника.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційний скарг прокурора, захисника та обвинуваченого, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_8 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.
Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України посилався на досліджені в ході судового провадження докази, а саме: протокол огляду місця події від 03 травня 2021 року, відповідно до змісту якого проведений огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а також ділянки місцевості, що знаходиться біля даного домоволодіння АДРЕСА_1 ; протокол огляду місця події від 03 травня 2021 року, згідно якого проведений огляд медичного кабінету Павлоградської «ПЛІЛ ПМР»; протокол проведення слідчого експерименту від 20 травня 2021 року, за участю свідка ОСОБА_11 ; протокол проведення слідчого експерименту від 20 травня 2021 року, за участю потерпілого ОСОБА_9 ; протокол проведення слідчого експерименту від 16 червня 2021 року,за участі потерпілого ОСОБА_9 , під час якого він вказав де так як саме потерпілому було вчинено тілесні ушкодження; протокол проведення слідчого експерименту від 16 червня 2021 року, місцем проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_8 .
А також, на покази потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , експерта ОСОБА_16 та висновки судових експертів №327 від 19 травня 2021 року, №327/1 від 13 травня 2021 року, №362 від 04 червня 2021 року, №326 від 20 травня 2021 року, №204 від 18 червня 2021 року №205-Д від 18 червня 2021 року, №206-Д від 18 червня 2021 року.
Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_8 , 03 травня 2021 року дійсно наніс потерпілому ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків один удар ножем у ліву поперекову область, чим завдав потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного поранення лівої поперекової області з ушкодженням лівої нирки з кровотечею з м`язів ранового каналу, заочеревинної гематоми, які за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя потерпілого в момент заподіяння.
Висновок експерта №393 від 09 червня 2021 року, відповідно до якого в піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин з обох рук підозрюваного ОСОБА_8 , наявність крові не встановлено, клітини з ядрами та мікрочастки тканини людини не виявлені, знайдені лише лусочки поверхневого шару епідермісу, непридатні для цитологічного дослідження, місцевий суд визнав неналежним доказом, так як він не підтверджує і не спростовує обставин, ха яких обвинувачується ОСОБА_8 .
Водночас, в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого та обвинувачений вказує на те, що в судовому засіданні не було повноти судового слідства, прокурор обмежився лише тільки оголошення назв документів, які він долучав до матеріалів справи у суді, з чим колегія суддів не погоджується, оскільки всі наявність в матеріалах кримінального провадження письмові докази були досліджені судом першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні і зміст досліджених письмових доказів, із відповідною наданою їм оцінкою, відображений в мотивувальній частині вироку.
Щодо доводів захисника обвинуваченого про те, що потерпілий допитувався без документу який підтверджував його особу у суді, та надав суду покази, які він раніше не надавав на досудовому слідстві, та повідомив суд, що 03 травня 2021 року перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння та частково пам`ятає обставини які відбувалися, то колегія суддів відхиляє такі доводи сторони захисту, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 95, ч. 1 ст. 23 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту потерпілим щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ч. 1 ст. 353 КПК України, перед допитом потерпілого головуючий встановлює відомості про його особу та з`ясовує стосунки потерпілого з обвинуваченим. Крім того, головуючий з`ясовує, чи отримав потерпілий пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, чи зрозумілі вони йому, і в разі необхідності роз`яснює їх, а також попереджає його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Як вбачається із матеріалів судової справи, суд першої інстанції перед допитом потерпілого перевірив дані щодо його особи, попередив потерпілого про кримінальну відповідальність за дачу неправидивих показів, вручив пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, покази потерпілого отримав в ході безпосереднього допиту в судовому засіданні та надав їм оцінку у взаємозв`язку із іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами. Доказів щодо того, що особу потерпілого було встановлено судом перед допитом без документів, які посвідчують особу стороною захисту до апеляційної скарги надано не було. Посилання захисника на те, що потерпілий в ході допиту надав покази, яких не надавав в ході досудового розслідування не можуть бути підставою для скасування вироку суду, оскільки суд оцінює та перевіряє лише ті покази, які отримав особисто в ході судового провадження та допиту потерпілого.

Щодо доводів захисника обвинуваченого про те, що жоден свідок сторони обвинувачення, які були допитані в суді, не підтвердив, що бачив як ОСОБА_8 , наніс удар ножем потерпілому, то на думку колегії суддів, такі доводи не спростовують встановлені судом першої інстанції обставини кримінального провадження, оскільки усі допитані судом свідки вказували на те, що про нанесене обвинуваченим ножове поранення потерпілому вони дізнались особисто, одразу після того як сталася подія безпосередньо від самого потерпілого, що свідчить про те, що потерпілий від самого початку вказував на обвинуваченого та на механізм спричинення йому ножового поранення, відображений у висунутому обвинуваченні.

При цьому, колегія суддів зауважує, що покази потерпілого, які були досліджені та оцінені судом першої інстанції в ході судового провадження, щодо механізму спричинення йому тілесних ушкоджень є логічними та узгодженими із наявними в матеріалах справи висновками експертів, зокрема, №№204 та 205-Д від 18 червня 2021 року, відповідно до яких встановлено, що враховуючи локалізацію виявленого тілесного ушкодження на задній поверхні тіла, малоймовірне його спричинення ОСОБА_9 собі самостійно, можливість його утворення за обставин та умов, на які він вказав в ході проведення слідчого експерименту за його участю не виключена.

Також, захисник обвинуваченого вказує на недопустимість як доказу результатів проведення слідчого експерименту від 16 червня 2021 року, оскільки дана процесуальна дія була проведена органом досудового розслідування з порушеннями КПК України, а саме, без участі понятих, захисника та за допомогою мобільного телефону, що, на думку сторони захисту, є недопустимим доказом, однак, колегія суддів відхиляє такі доводи захисника, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи.

Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Відповідно до ст. 104 КПК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі.

Із дослідженого судом першої інстанції в ході судового провадження протоколу проведення слідчого експерименту від 16 червня 2021 року за участі обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що дана процесуальна дія була проведена із залученням спеціаліста, про що в протоколі мається відповідна відмітка, перед проведенням слідчого експерименту ОСОБА_8 було роз`яснено його права та обов`язки, в тому числі право на захисника, про ознайомлення із правами і обов`язками свідчить підпис поставлений в проколі особисто ОСОБА_8 , бажання скористатись своїм правом на залучення захисника обвинувачений під час проведення слідчого експерименту не виявив. При цьому, в протоколі відображено, що слідчий експеримент проводиться за допомогою відеофіксації технічним засобом службовою відеокамерою Pаnаsonic HC-V260, що спростовує посилання захисника на відеозйомку слідчого експерименту мобільним телефоном. Жодних зауважень від обвинуваченого в ході проведення даної слідчої дії до протоколу не надходило, протокол відписаний ним добровільно. Доводи захисника про те, що при проведенні слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 були відсутні поняті суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки, по-перше, при даній процесуальній дії здійснювалась безперервна зйомка, а, по-друге, відповідно до ст. 240 КПК України, залучення свідків при слідчому експерименті при безперервній відеозйомці не є обов`язковим.

Щодо доводів захисника про проведення слідчого експерименту за відсутності захисника ОСОБА_8 , то колегія суддів відхиляє такі доводи оскільки, відповідно до ст. ст. 48, 49, 52 КПК України захисник залучається в обов`язковому порядку після набуття особи статусу підозрюваного лише, якщо особою вчинено особливо тяжкий злочин, або в інших випадках встановлених ст. 52 КПК України. В даному кримінальному провадженні, злочин в якому обвинувачується ОСОБА_8 , передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, відповідно до ст. 12 КК України не класифікується як особливо тяжкий.

Посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що відповідно до висновку експерта №362 від 04 червня 2021 року неможливо встановити чия групова і статева належність клітин сполученої тканини знайдена на клинку та рукоятці ножа, а відтак і неможна відхиляти те, що колото-різане поранення потерпілий міг отримати під час боротьби з обвинуваченим, суд апеляційної інстанції, вважає необґрунтованими та такими, що є обраною лінією захисту, спрямованою на тлумачення письмових доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, на користь обвинуваченого з метою уникнення останнім від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Разом з тим, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду доводи обвинуваченого про те, що він оборонявся від нападу потерпілого на нього з ножем, коли і в який момент ОСОБА_9 було нанесено ножове поранення, ОСОБА_8 не помітив, оскільки відбирав ножа в потерпілого із-за спини, лежачі на землі, оскільки такі доводи обвинуваченого повністю спростовуються дослідженими судом першої інстанції показами потерпілого, який показав, що на ОСОБА_17 з ножем не нападав, про події повідомив одразу свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які надали аналогічні покази суду першої інстанції, а також, спростовуються висновками експертиз, відповідно до яких локалізація рани знаходиться на лівій поперекової області, тобто зі сторони спини - саме так, як на це вказує потерпілий. При цьому, допитана місцевим судом судово-медичний експерт ОСОБА_16 вказана на малоймовірність спричинення такого поранення потерпілим самому собі.

Тож, враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд першої інстанції всебічно перевірив як обставини кримінального провадження, так і обрану лінію захисту обвинуваченого, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, вмотивувавши своє рішення всебічно дослідженими, оціненими у своїй сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності письмовими доказами та показами свідків і потерпілого, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування вироку суду і призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, у зв`язку із неповнотою судового провадження, відсутні.
Щодо поданої апеляційної скарги прокурором та викладених в ній доводів про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання, через свою м`якість, ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, то колегія суддів вважає такі доводи такими, що не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході апеляційного перегляду вироку суду, з огляду на наступне.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий злочин, пов`язаний із злочинами проти життя та здоров`я особи, який виразився в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя потерпілого в момент заподіяння та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, не працює, характеризується задовільно, вину у вчиненому злочині не визнавав. Врахував і конкретні обставини кримінального провадження, а саме, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання та призначив ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів прокурора про те, що судом першої було призначене невідповідне обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого покарання.
Тож, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4